Справа № 219/146/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2015 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючої судді Шевченко Л.В.,

при секретарі Бурикіній Я.Д., Брагіній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Артемівську цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення 937679,75 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом в сумі 29038,17 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 454360,22 грн., по відсотках - 21254 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 332561,32 дол. США, пеня - 23785,41 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 372170,39 грн. В обґрунтування позову ТОВ «Кредитні ініціативи» посилається на укладення кредитних договорів, договорів поруки, та вказує, що має право на стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі укладеного з Факторинговою компанією «Вектор Плюс» договору факторингу від 28.11.2012 року.

Представник позивача Сосницький Д.В. надіслав до суду електронною поштою заяву, у якій просив розглядати справи без участі представника позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі.

В судових засіданнях 09.07.2015 року, 24.07.2015 року представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю. В судове засідання 26.08.2015 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 не з'явився, просив слухати справу за його відсутності, з позовними вимогами не згоден на підставах, викладених у запереченнях, а саме: вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є належним позивачем у справі, оскільки при укладенні договору факторингу від 28.11.2012 року були порушені вимоги ст. 1083 ЦК України; відповідач не був належним чином повідомлений про переведення боргу; не погоджується з сумою боргу та інше.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, судом встановлено, що 09.07.2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступник ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір 0413/0708/45-013 на купівлю житлової нерухомості. Згідно умов договору ОСОБА_1, отримав у банку кредит у розмірі 30000,00 (доларів США), зі сплатою процентів за користування кредитом в строки та на умовах вказаного договору. Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником (відповідачем) розрахунків по договору купівлі-продажу квартири № 64 в будинку № 47 загальною площею 75,6 кв.м, що знаходиться за адресою м. Артемівськ, вул. Радянська. В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між ВАТ «Сведбанк», правонаступник ПАТ «Сведбанк» та відповідачем був укладений договір іпотеки № 0413/0708/45-013-Z-1, відповідно до якого відповідач передав Банку в іпотеку вказану квартиру, що посвідчений 09.07.2008 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С., за реєстрованим № 6147. Дану квартиру сторони оцінили в суму 218735,00 грн. Також були укладені договори поруки № 0413/0708/45-013-Р-1 від 09.07.2008 року з ОСОБА_2 та договір № 0413/0708/45-013-Р-2 від 09.07.2008 року з ОСОБА_3. Строк договору - по 09.07.2017 року.

28.11.2012 року між ПАТ "Сведбанк", який в свою чергу виступає правонаступником АК банку "ТАС-Комерцбанк", та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" (далі - ФК "Вектор Плюс") укладено договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації. З моменту відступлення банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані, боржниками щодо заборгованості, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з права вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ним права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

За нотаріально посвідченим договором від 28.11.2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", відповідно до вимог статті 24 Закону України "Про іпотеку", позивачу передані права одночасно з відступленням прав вимоги заборгованості по кредитних договорах і право Іпотекодержателя. Зареєстровано в реєстрі № 2189.

Тобто, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 0413/0708/45-013 від 09.07.2008 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1

Згідно розділу 2 договору факторингу від 28.11.2012 року одночасно з відступленням права вимоги заборгованості по кредитним договорам ТОВ "Кредитні ініціативи" передані і права забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься і в ст. 24 Закону України "Про іпотеку".

При цьому неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору.

Повідомлення № 0011071 від 14.12.2012 року про відступлення права вимоги позивач направив на адресу боржника - ОСОБА_1 (арк.с.135-138).

Під час розгляду справи № 219/4598/2013-ц (22-ц/778/300/15) судом апеляційної інстанції було встановлено, що за кредитним договором № 0413/0708/45-013 від 09.07.2008 року станом на 10.03.2013 року існує заборгованість за кредитом 29 038,17 доларів США, що складає 232102,09 гривень, відсоткам 14698,64 долари США, що складає 117 486,23 гривні, пені 9425,21 долари США , що складає 75335,70 гривень, а всього 424924,02 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області позов ТОВ "Кредитні ініціативи" задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09.07.2008 року № 0413/0708/45-013, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", та ОСОБА_1, яка станом на 10.03.2013 року становить 424 924, 02 грн., і складається з заборгованості за кредитом 232102,09 грн., відсоткам 117486,23грн., пені 75335,70 грн. шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" судові витрати в у сумі 5161,50 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з наступних норм матеріального права: 1) відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж; 2) згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором; 3) неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору. Судом було встановлено, що пунктом 2.1 договору факторингу, укладеного між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи" встановлено перелік документів, що свідчать про передачу права вимоги. Зокрема клієнт відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, визначеними у Реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором. При цьому сторони погодили, що права вимоги заборгованості за кредитними договорами та права вимоги за договорами забезпечення, укладеними з боржниками, відступаються/передаються клієнтом фактору за цим договором на основі "як є" без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактора, останній має право нарахувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 року у справі № 6-21853 св 14 встановлена дійсність договорів факторингу від 28.11.2012 року та перехід до ТОВ «Кредитні ініціативи» прав Нового кредитора.

З огляду на вищевикладене, обставини, на які посилається представник відповідача в обгрунтування заперечень на позов та невиконання зобов'язань за кредитним договором, як то: відповідач намагався в банку, де брав кредит врегулювати питання погашення боргу, оскільки закрита філія у м. Артемівськ, але йому було відмовлено у надані інформації; не було повідомлено відповідача (боржника) про відступлення права вимоги укладенням Договорів факторингу, вже були предметом дослідження у справі № 219/4598/2013-ц (22-ц/778/300/15) та не прийняті судом у якості доказу щодо несвоєчасної оплати кредитного зобов'язання.

Доводи відповідача, що він не погоджується із розміром розрахунку боргу наданим позивачем (арк.с.62) не спростовані ані жодним доказом, ані контррозрахунком. При цьому суд зазначає, що у розрахунку позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 29038,17 доларів США відповідає сумі тієї заборгованості, що встановлена судом у справі № 219/4598/2013-ц (22-ц/778/300/15) станом на 10.03.2013 року, змінено гривневий еквівалент боргу у зв'язку із зміною курсу валюти. Відповідач при цьому не надав жодного доказу погашення цієї заборгованості, у тому числі починаючи з дати ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, з 07.04.2015 року.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань за Договором та /або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1. цього Договору, та/або ву випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п.3.1, 3.3 цього Договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначене зобов'язання в порядку, передбаченому п.9.2, 9.3 цього Договору.

Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється Позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього Договору або адресою, повідомленою Позичальником відповідно до п.5.5 Договору. Сторони дійшли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні Позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користуванням ним з повідомленням про вручення (п.9.2 договору).

У випадку невиконання Позичальником зазначеної у п.9.2 цього Договору письмової вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п.9.2 Договору, Банк має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором Банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором та або пред'явити позов у відношенні Позичальника та задовольнити вимоги, що випливають з цього Договору, з будь- якого майна Позичальника (п.9.3 Договору).

Відповідно до п.8.1 Кредитного договору за порушення терміну сплати Ануітентних платежів Позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. При розрахунку суми пені використовується 360 днів.

Також сторони домовились у Кредитному договорі, що строк позовної давності за будь-якими вимогами Банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю у три роки (п. 8.5. договору).

Повідомлення № 0011071 від 14.12.2012 року про відступлення права вимоги позивач направив на адресу боржника - ОСОБА_1 (арк.с.135-138).

16.12.2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направлено повідомлення - вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості в загальній сумі 74077,58 дол. США за кредитним договором від 09.07.2008 року у строк до тридцяти днів з дати отримання вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення вказаної вимоги (арк.с. 63).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Згідно договорів поруки № 0413/0708/45-013-Р-1 та 0413/0708/45-013-Р-2 від 09.07.2008 року (п.2) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є поручителями і несуть солідарну відповідальність з Позичальником перед банком за виконання позичальником умов Основного зобов'язання усім належним їм майном та грошовими коштами (арк.с.11). Договором також обумовлено, що строком припинення зобов'язань э повне виконання Позичальником або поручителем своїх обов'язків передбачених основним зобов'язанням.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, про що свідчить Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області.

Згідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1282 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці забов*язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У випадку смерті боржника, за наявності поручителя, спадкоємці, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно до ст. 607 ЦК України забов*язання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Як роз'яснено судам у п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобов'язання відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

За таких обставин, позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 не підлягають задоволенню і в позову слід відмовити.

Щодо стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

За даними ТОВ «Факторія» ОСОБА_3 був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 з 23.04.2008 року по 17.08.2011 року (арк.с.74). Досудову вимогу йому було надіслано саме на цю адресу. За даними адресно-довідкового бюро ДМС ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (арк.с.224).

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Правовий аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припиненням права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме таку правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14).

Як зазначалось вище, починаючи з 14.12.2012 року позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконує умови Кредитного договору, тобто перестав виконувати свої зобов`язання за цим договором (згідно розрахунку зараховано останній раз 0,73 дол. США).

14.01.2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за вказаним договором, а про дострокове погашення боргу ще в 2013 році шляхом подання позову про зверненян стягнення на предмет іпотеки. Тобто, банк звернувся з позовом до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором після спливу шести місяців з часу несплати боржником чергового платежу за договором.

За таких обставин суд дійшов висновку, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, позовні вимоги до ОСОБА_3 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У ч. 1 ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як роз'яснено судам у пп. 9, 37, 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Як вже було встановлено судом та вказувалося раніше, позивач просить стягнути 937679,75 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом в сумі 29038,17 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 454360,22 грн., по відсотках - 21254 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 332561,32 дол. США, пеня - 23785,41 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 372170,39 грн. При цьому заборгованість за кредитом така сама, що була стягнута судом у справі № 219/4598/2013-ц (22-ц/778/300/15), тільки за курсом НБУ на дату розрахунку сума інша, оскільки курс долара станом на 10.12.2014 року складає 15,64699 грн., змінено розмір відсотків за користування кредитом та пеня.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Разом з тим, наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором ( у тому числі шлхом звернення стягнення на майно) виключає можливість нарахування відсотків за користування кредитом і будь-яких штрафів, поза строком дії кредитного договору.

У зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати чергових платежів, позивач скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Наслідком такого звернення стало ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, позивачем не наведено розрахунок відсотків та пені, у тому числі з якої суми та дати вони нараховувалися. За таких обставин, позов в частині стягнення відсотків у розмірі 6555, 36 доларів США та 14320,20 доларів США пені є необґрунтованим, в цій частині в позові слід відмовити.

Враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.07.2008 року № 0413/0708/45-013 в сумі 831826,08 грн. , у тому числі простроченої заборгованості за кредитом - 29038,17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.12.2014 року становить 454360,22 грн., по відсотках - 14 698,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 229989,61 грн., пені - 9425,21 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 147476,25 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 3241,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 267, 525, 526, 530, 627, 628, 629, 635, 657, 1054-1056, 1067 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, 07400 Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, буд.14, р/р 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) заборгованість за кредитним договором від 09.07.2008 року № 0413/0708/45-013 в сумі 831826,08 грн. , у тому числі прострочену заборгованість за кредитом - 29038,17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.12.2014 року становить 454360,22 грн., по відсотках - 14 698,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 229989,61 грн., пеня - 9425,21 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 147476,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, 07400 Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, буд.14, р/р 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) судові витрати в сумі 3241,50 грн.

В іншій частині позову ТОВ «Кредитні ініціативи» - відмовити.

Рішення ухвалено одноособово суддею в нарадчій кімнаті. Вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні 26.08.2015 року. Повне рішення оформлено та підписано суддею 28.08.2015 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.В.Шевченко