У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення суми індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «МК «Азовсталь» (далі - ПАТ «МК «Азовсталь»), у якому зазначав, що з 16 червня 1988 року по 14 серпня 2009 року він працював у ПАТ «МК «Азовсталь». Із березня 2003 року при виплаті йому заробітної плати не проводилася індексація.

Посилаючись на вказані обставини та уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 179 грн 69 коп. втрати частини заробітної плати внаслідок непроведеної індексації та компенсації заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по 14 серпня 2009 року, 396 700 грн 80 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 серпня 2009 року по 25 липня 2014 року, 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 1 тис. грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 вересня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «МК «Азовсталь» на користь ОСОБА_3 індексацію заробітної плати з компенсацією заборгованості в сумі 179 грн 69 коп. із утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів, моральну шкоду в сумі 200 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15 серпня 2009 року по 25 липня 2014 року в сумі 634 грн 72 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку її виплати в розмірі 179 грн 69 коп., суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що наявність такої заборгованості підтверджується наданим відповідачем розрахунком та не заперечується позивачем.

У цій частині судові рішення ніким не оскаржуються, тому на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що на порушення приписів ст. 116 КЗпП України відповідач не провів із позивачем повний розрахунок із заробітної плати при його звільненні, а тому останній має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 200 грн. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 серпня 2009 року по 25 липня 2014 року в сумі 634 грн 72 коп., суд виходив із відсоткового співвідношення між загальним розміром виплаченої заробітної плати за спірний період в сумі 109 961 грн 02 коп. та невиплаченої суми заробітної плати у вигляді індексації з компенсацією в розмірі 179 грн 69 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що законом не передбачена компенсація витрат на правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а адвокат ОСОБА_5 не брав участі у судових засіданнях, а лише складав позивачу процесуальні документи.

Проте з висновками судів у частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та витрат на правову допомогу повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 16 червня 1988 року по 14 серпня 2009 року ОСОБА_3 працював у ПАТ «МК «Азовсталь».

За вказаний період позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку, з яким погодився позивач, загальна сума індексації заробітної плати і компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною виплатою за період з 01 березня 2003 року по 14 серпня 2009 року становить 179 грн 69 коп.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що при його звільненні з ним не було проведено повного розрахунку із заробітної плати, зокрема не виплачено суму індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 серпня 2009 року по 25 липня 2014 року в сумі 634 грн 72 коп., суди виходили із відсоткового співвідношення між загальним розміром виплаченої заробітної плати за спірний період в сумі 109 961 грн 02 коп. та невиплаченої суми заробітної плати у вигляді індексації з компенсацією у розмірі 179 грн 69 коп.

У той же час, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що затримка у виплаті заробітної плати позивачу при його звільненні мала місце, а розмір невиплаченої заробітної плати у вигляді індексації та компенсації становить 179 грн 69 коп. та не оспорюється відповідачем. З урахуванням приписів ст. ст. 116, 117 КЗпП України та зважаючи на те, що позов ОСОБА_3 про стягнення недоплаченої заробітної плати задоволено в повному обсязі, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування витрат на правову допомогу, суди не звернули уваги на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року

№ 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах ‒ суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2013 року та квитанції від 07 грудня 2014 року позивачем адвокату ОСОБА_5 за вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, зокрема юридичну консультацію, складання адвокатського запиту та проекту позовної заяви, було сплачено 1 тис. грн (а. с. 17, 19).

Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суди на зазначене уваги не звернули, належної оцінки вказаній квитанції не дали.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування витрат на правову допомогу не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України в цій частині підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи, підстави для їх скасування у цій частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 вересня 2014 року в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування витрат на правову допомогу скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко