Провадження № 2/522/3010/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі - Герасименко Ю.С.,

розглянувши матеріали подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства Юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2015 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, І.П.Н. НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання зобовязань за виконавчим документом. Подання разом зі справою надійшло до судді 26.01.2015 року.

В обґрунтування подання заявник зазначив, що подання надав до суду з метою вжиття заходів з виконання виконавчого листа № 522/22494/13-ц, виданого 23.05.2014 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 268 919,39 грн..

В судове засідання 26.01.2015 року представник Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ не зявився, але разом з поданням надав клопотання про розгляд справи за відсутністю. Інші сторони справи також не зявилися.

Згідно ч.2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобуу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши вищевказане подання та дослідивши письмові матеріали справи вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Подання подане з додержанням чинного законодавства України.

Судом встановлено, що у Першому Приморському відділі ДВС ОМУЮ (надалі заявник) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/22494/13-ц, виданого 23.05.2014 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 268 919,39 грн..

Постановою старшого державного виконавця заявника ОСОБА_3 від 13.06.2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (ВП № 43632092).

Згідно вказаної постанови боржник, тобто ОСОБА_4, у семиденний термін повинен самостійно був виконати вимоги вищезазначеного виконавчого документа, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Першого Приморського ВДВС.

Вказана постанова була направлена боржнику за адресою його мешкання для виконання та до відома а також стягувачу, що підтверджується наявними у матеріалах справи супровідним листом щодо такої відправки. Однак, з матеріалів справи вбачається, що вказані постанови залишилася поза увагою боржника та вимоги виконавчого документа залишилися без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем були вчинені дії щодо виявлення у боржника майна, звернення стягнення на це майно, щодо обліку у податковій службі та пенсійному фонді, тощо.

Постановою державного виконавця від 13.06.2014 року було накладено арешт на все майно, яке належить боржнику та заборонено здійснювати його відчуження.

З витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 44747802 від 22.07.2014 року вбачається, що боржнику заборонено відчужувати все рухоме майно.

З наданої заявнику відповіді з УПфУ в Приморському районі м. Одеси вбачається, що боржник не отримує пенсію.

З наданої заявнику відповіді з Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників фіз. осіб вбачається, що боржник не перебуває у органах ДПС на обліку.

З відповіді від 16.06.2014 року з ПФУ вбачається, що у них немає відомостей про те, чи працює боржник та про останнє місце його роботи.

Постановою державного виконавця від 22.07.2014 року було оголошено у розшук належного боржнику транспортного засобу «Toyota Yaris», 1999 року випуску, сірого кольору, д./н. ВН 6809 ВЕ. Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про те, чи вказаний транспортний засіб було знайдено та чи звернено на нього стягнення в рахунок погашення боргу.

Постановою державного виконавця від 22.07.2014 року було зупинено виконавче провадження.

Усі вказані вище постанови були направлені боржнику за адресою його мешкання для виконання та до відома а також стягувачу, що підтверджується наявними у матеріалах справи супровідним листом про таку відправку.

З доданої до подання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2014 року вбачається, що у боржника відсутні речові права на нерухоме майно на яке може бути звернуто стягнення.

З доданої до подання інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців за № 64274129 від 22.07.2014 року вбачається, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення.

З доданої до подання відповіді з Державної податкової служби України про номери рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах № НОМЕР_2 від 16.06.2014 року вбачається, що у боржника відсутні рахунки у фінансових установах України.

Також з матеріалів справи вбачається, що 18.11.2014 року стягувач ОСОБА_2 звернувся до Першого Приморського ВДВС з заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у звязку з тим, що боржник ухиляється від виконання виконавчого документу значний час та має намір покинути Україну.

03.12 2014 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою мешкання боржника, а саме: АДРЕСА_1, яким не вдалося встановити місцезнаходження (перебування, мешкання) боржника, про що було складено відповідний акт, який також міститься у матеріалах справи.

З усього вищенаведеного вбачається, боржник вже досить тривалий час не виконує вимоги виконавчого документу, який перебуває у провадженні заявника та не зявляється до заявника для вирішення питання про погашення заборгованості.

Згідно п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Як вбачається, Першим Приморським ВДВС у повному обсязі були вжиті заходи щодо примусового виконання виконавчого документа, які не дали результату щодо погашення по ньому заборгованості.

Відповідно до преамбули Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до ст. 11 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається, заявник звернувся до суду з метою реалізації повноважень, наданих йому п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», якою до функцій органів державної виконавчої служби віднесено право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст.11).

Боржник, у встановлений йому строк для виконання зобовязань по виконавчим документам, у добровільному порядку не виконав, у звязку з чим заявником до суду було направлено подання про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон України.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Крім інших покладених на органи Державної прикордонної служби України завдань, вони також мають право, зокрема, зясовувати підстави вїзду в Україну або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів на право його перетинання, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, які мають невиконанні зобовязання покладених на них судовим рішенням, у тому числі і судовим наказом.

Відповідно до п.2 та п.5 ч.1 ст. 6 Закону України N 3858-XII від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянину України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо: діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України та/або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі і судовим наказом, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Суд вважає, що заявником доведений факт ухилення боржника від виконання зобовязань за виконавчими документами, так як боржник не вчинив належних дій щодо погашення своїх зобовязань та не зявляється до відділу ДВС для вирішення цього питання.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вивчивши подання та додані до нього матеріали і враховуючи те, що незастосування заходів щодо забезпечення виконання виконавчого документу може унеможливити його виконання, факт співмірності заявлених вимог, суд вважає за можливе задовольнити зазначене подання стосовно застосування до боржника заходу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон України до виконання боржником зобовязань за виконавчими документами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 167, 179, 208-210, 217, 377-1 ЦПК України; ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.ст.. 1, 2, 5, 7, 8, 11 ч.3 п.18 Закону України «Про виконавче провадження»; ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України»,суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства Юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон України - громадянці України ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, І.П.Н. НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) до виконання зобовязань за виконавчим документом.

Копію ухвали направити для виконання до Державної прикордонної служби України (м. Київ, вул. Володимирівська, буд. 26).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст.294 ЦПК України.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_5