У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 21 березня 2008 року № DNU0GА00001598 відповідач отримав кредит у розмірі 75 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 березня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки № DNU0GА00001598, згідно з яким відповідач надав позивачу в іпотеку нерухоме майно - будинок загальною площею 83,30 кв. м, житловою площею 49,40 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування.

У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23 листопада 2012 року становить 82 765,75 дол. США.

На підставі вищевикладеного, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вищезазначеному будинку, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Звернуто стягнення на будинок загальною площею 83,30 кв. м, жилою площею 49,40 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, надавши ПАТ КБ «ПриватБанк» право продати будинок від імені ОСОБА_4 шляхом укладання договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем за ціною не нижчою за ринкову ціну, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночною діяльності/незалежним експертом в порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням банку всіх повноважень, необхідних для продажу будинку.

Відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів іноземній валюті» примусове стягнення на належне ОСОБА_4 майно.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», правильно виходив з наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» має тимчасовий характер, чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою для визначення порядку його виконання.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.