АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Винту Ю.М., Литвинюк І.М.

секретар: Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах та за довіреністю якої діє Чоп»юк ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим.

Посилалася на те, що 08.09.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №24.114/08-СК, відповідно до умов якого Банк видав ОСОБА_5 кредит в сумі 500 000 доларів США, з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 16%, строком до 07.09.2015 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №24.114/08-ДП03 від 08.09.2008 року, за умовами якого Поручитель відповідає перед банком, за порушення боржником зобов'язань за основним договором.

31.10.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №24.114/08 -СК до кредитного договору, якою змінено плату за користування кредитом до 16,5 % річних. Своєї згоди на укладення вказаної додаткової угоди вона як поручитель не надавала.

09.08.2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та нею укладено додаткову угоду №1 до Договору поруки, якою встановлено нові умови щодо збільшення процентної ставки в розмірі 16,5 % річних. Однак, дана додаткова угода до договору поруки була укладена лише у 2010 році, хоча зміни до основного договору були внесенні 31.10.2008 року.

11.10.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 укладено договір про внесення змін №2 до Кредитного договору від 08.09.2008 року, в результаті чого Кредитний договір №24114/08- СК від 08.09.2008 року викладено в новій редакції. Своєї згоди на укладення вказаного договору про внесення змін поручитель ОСОБА_3 не надавала.

Вважає, що внаслідок укладення з позичальником додаткових угод, згоду на укладення яких вона не надавала, збільшився обсяг відповідальності, що відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Крім цього, посилалася на те, що банк звернувся з вимогою до поручителя після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Просила визнати договір поруки №24.114/08-ДП03 від 08.09.2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та нею припиненим, а також визнати припиненою поруку за вказаним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 червня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_3, в інтересах якої та за довіреністю діє Чоп»юк М.Д., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та винести нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, правомірно виходив із відсутності підстав для визнання договору поруки припиненим.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №24.114/08-СК у розмірі 500 000 доларів США, з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 16%, строком до 07.09.2015 року. З метою забезпечення зобов'язань між Банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки, за яким остання зобов»язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, позивач посилався на те, що без її згоди 31.10.2008 року та 11.10.2011 року було внесено зміни до кредитного договору, згоди на яку вона не надавала, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності, тому вважала поруку припиненою.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що між Банком та поручителем ОСОБА_3 09.08.2010 року було підписано додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до якої вона погодилась на збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 16% до 16,5%.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що поручителю не було відомо про цей договір, оскільки він є підписаним і в установленому законом порядку він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що 08.09.2008 року між Банком та позичальником ОСОБА_5 був укладений договір про внесення змін №2 до кредитного договору від 08.09.2008 року, відповідно до якого кредитний договір був викладений в новій редакції.

Проаналізувавши зміст даного договору, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що він не збільшує обсяг відповідальності поручителя перед банком за невиконання позичальником своїх зобов»язань, оскільки в ньому залишилися незмінними такі істотні умови договору, як предмет (сума) кредиту, відсоткова ставка за користування кредитом та кінцевий строк повернення кредиту. Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги та позовної заяви в частині припинення поруки з підстав ч.4 ст.559 ЦК України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Установлено, що боржник ОСОБА_5 (а отже, і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 07 вересня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_5 останній платіж було здійснено 17 лютого 2014 року в розмірі 1700 доларів США.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор надіслав поручителю 16 липня 2014 року претензію та досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів і надав термін дострокового повернення протягом тридцяти календарних днів від дати одержання цього листа.

Із копії поштового відправлення вбачається, що позивачка отримала від банку лист-претензію 24 липня 2014 року.

Отже, банк змінив строк виконання основного зобов»язання й був зобов»язаний пред»явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Встановлено, що з позовом до суду про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договору банк звернувся у вересні 2014 року, тобто в межах шестимісячного строку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах та за довіреністю якої діє Чоп»юк ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: