Справа № 459/5405/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/3289/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача ВВДФССНВВПЗ України у м.Червонограді - Вандзьо О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2015 року в позові відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити і стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області в користь ОСОБА_3 27000 грн. страхової виплати за заподіяну моральну шкоди, спричинену ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. Вважає рішення незаконним і необґрунтованим, тому що неправильно застосовано норми матеріального права. Вважає, що для вирішення спору слід застосувати Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 р. №1105-ХІV, а саме закон, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Також, новий закон 77VІІІ від 28.12.2014 року не може бути застосований до спірних правовідносин, що виникли у 2003 році, а виплата моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків не є страховою виплатою ще з 30.03.2007 року, з часу коли були прийняті зміни Законом від 20.02.2007 року №717-V і Фонд припинив виплачувати моральну шкоду тим особам у кого втрата працездатності настала після 30.03.2007р.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що він повідомлявся про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було,та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає та підстав для скасування оскаржуваного рішення немає з таких підстав.

Із оскаржуваного рішення та матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно більше 29 років працював у важких і шкідливих умовах праці електрослюсарем підземним, машиністом бурового станка підземним ІV-го, V-го розряду у Львівсько-Волинській геологорозвідувальній експедиції виробничого об'єднання "Укрзахідвуглегеологія" та ВАТ "Червоноградське шахтопрохідницьке підприємство", що стверджується копією його трудової книжки (а.с. 6-8).

Згідно акту розслідування професійного хронічного захворювання (отруєння) від 30.10.2002 року, - професійні захворювання у позивача (силікоз І ст. вузликова форма, емфізема легень І-ІІ ст. вегетосенсорна полі невропатія рук) виникли внаслідок праці в підземних виробках вугільних шахт регіону з серпня 1976 року по професії машиніст бурової установки, при перевищенні норми запиленості робочого місця в 10-12 разів, при виконанні важкої фізичної роботи в несприятливих умовах мікроклімату (а.с.12-13).

З довідок обласної МСЕК № 3 Серії ЛВА-2 № 007665 від 5.12.2002 року вбачається, що позивачу вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати працездатності, а згідно довідок Серії ЛВА-2 № 005646 від 20.11.2003 року та Серії ЛВА-1 № 161000 від 20.11.2003 року, було встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати працездатності безтерміново (а.с. 9-10).

Про професійне захворювання позивача та стійку втрату професійної працездатності стверджують і інші медичні документи, що є у справі (а.с. 14-25).

Вказане свідчить про те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою 45% професійної працездатності вперше виникло у позивача в 2002 році, при повторному огляді відсоток втрати професійної працездатності не змінився.

Позивач, через вказане професійне захворювання неодноразово звертався до медичних закладів та перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що стверджується згаданими медичними документами (а.с. 14-25).

Також, як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся в суд з даним позовом про стягнення моральної шкоди до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області, з посиланням зокрема і на ст.ст. 21 ч.1 п.1 п.п.е, 28 ч.3, 34 ч.3 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відшкодування моральної шкоди позивачу незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку здійснювати таку виплату з посиланням на те, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці", відповідно до ч.8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, відповідно до п.п. "е" п.1 ч.1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин), у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Однак, з 1.01.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці". Цим Законом внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" викладено в новій редакції з назвою: Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ч. 7 ст. 36 цього Закону, страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Згідно із ч.8 ст. 36 вказаного Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Враховуючи вказану норму Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку та стягнення такої шкоди з Відділень виконавчої дирекції фонду не передбачено, однак це не позбавляє права потерпілих на отримання такого відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України з роботодавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалене з порушенням вимог ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи не заслуговують на увагу з огляду на те, що в ст. 58 Конституції України викладене загальне правило дії закону у часі.

Разом з тим, ч. 1 ст. 5 "Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється, зокрема, за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись принципом прямої дії Закону в часі, застосовуючи закон, який діє на час прийняття рішення суду, правильно зробив висновок про те, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді не є належним відповідачем у справі.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують та таку слід відхилити, рішення ж як таке, що ухвалене із дотримання вимог закону та у відповідності до обставин справи - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник