Провадження 2/201/2923/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року місто Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 15 липня 2015 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 20 січня 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на3 місяці в іноземній валюті №307231/34099/3-15. Відповідно до договору загальна сума вкладу складає 5700 доларів США, кінцевим строком договору вкладу є 20 квітня 2015 року, у звязку з чим 20 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу (депозиту) через касу банку у валюті вкладу. Проте відповідач попри взяті на себе зобовязання щодо повернення вкладу не виконує і на дату подання позову до суду грошові кошти позивачу не повернув. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд зобовязати відповідача повернути грошові кошти у розмірі 5 700 доларів США, зобовязати відповідача виплатити позивачу проценти по вкладу та 3 % інфляційних втрат.

Позивач надав заяву про розгляд даної цивільної справи за його відсутності, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, наполягає на їхньому задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявилися. Про час та місце проведення судового засідання були повідомлені. Причини неявки суду не відомі.

В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення.

Дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 січня 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» №307231/34099/3-15 в іноземній валюті строком на 3 місяці з 20 січня 2015 року по 20 квітня 2015 року. Відповідно до договору загальна сума вкладу складає 5700 доларів США.

Відповідно до п. 2 Договору заяви за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього Договору заяви, банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 12,50 % річних.

Відповідно до квитанції № 5888 позивач вніс кошти у розмірі 5 700 доларів США на депозитний рахунок у банку.

Відповідно до п. п. 6, 7 вказаного договору після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору заяви, вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 Основних умов. Строк розміщення Вкладу, визначений п. 1 цього Договору заяви, не може бути продовжений Сторонами.

Відповідно до п. 6.3.2. Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» при припиненні дії Договору банк зобовязаний здійснити розрахунок, повернути Вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу, та закрити Вкладний рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи 20 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу вкладу через касу банку у валюті вкладу.

Проте відповідач попри взяті на себе зобовязання щодо повернення вкладу не виконує і на дату подання позову до суду грошові кошти позивачу не повернув.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видами вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

В прохальній частині позивач просить зобовязати відповідача виплатити проценти по вкладу в розмірі 12,5 процентів річних від суми вкладу за весь час користування відповідачем коштами з 20 квітня 2015 року та по день виплати банком всієї суми вкладу, проте позивачем не зазначено конкретної суми, яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того така вимога стосується майбутнього часу, а саме на день виплати банком всієї суми вкладу, тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні цієї частини позову.

Також позивач просить зобовязати відповідача нарахувати виплатити 3 процента інфляційних витрат згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте позивачем не зазначено суми в гривневому еквіваленті та періоду, за який необхідно виплатити 3 процента інфляційних витрат. Також судом враховано думку, висловлену Верховним судом України при узагальненні практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, де зазначено, що беручи до уваги правову природу 3% річних, передбачених ст.625 ЦК, як особливої міри відповідальності, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в національній валюті України гривні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача, з огляду на що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 17 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 391, 526, 610, 651, 1060 ЦК України, ст. ст.8, 10, 11, 27, 46, 57-60, 64, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за Договором заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті № 307231/34099/3-15 від 20 січня 2015 року у сумі 5 700 (пять тисяч сімсот) доларів США.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Батманова