АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/772/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1703/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Варвус Ю.Д., Кізюн О.Ю.,

при секретарі: Дубовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, гаражного кооперативу «Центральний», Хмельницької міської ради, управління житлового-комунального господарства Хмельницької міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Бюро технічної інвентаризації м. Хмельницького, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Перша Хмельницька державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право власності та державного акту на право власності на земельну ділянку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, управління житлового-комунального господарства Хмельницької міської ради про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право особистої власності на гараж та свідоцтва про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 27 квітня 1999 року та свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 належить 3/4 частки гаража в гаражному масиві по АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 1/4 частка зазначеного гаража. До відкриття спадщини спірний гараж належав ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на гараж, виданого 14.03.1999 року згідно рішення Хмельницького міськвиконкому №91-б від 18.04.1991 року. Право власності на зазначений гараж в гаражному масиві було належним чином оформлено та зареєстровано. Певний час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не користувалися спірним гаражем. В квітні 2014 року їм стало відомо, що гараж в гаражному масиві в м. Хмельницькому по АДРЕСА_1 на праві власності вже належить ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.10.2012 року, виданого Управлінням житлово-комунального ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції : Стефанишин С.Л. Категорія 5

Доповідач: Янчук Т.О.

господарства Хмельницької міської ради, зареєстровано в БТІ 05.10.2012 року за №37809453. Крім того, ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.12.2011 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0034 га розташовану АДРЕСА_1. Оскільки право власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 не припинено на спірний гараж, просили усунути перешкоди в користуванні спірним гаражем, шляхом надання вільного доступу, скасування свідоцтва про право власності на гараж від 05.10.2012 року НОМЕР_1, скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку від 24.02.2012 року серія НОМЕР_2.

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 , управління житлово-комунального господарства про визнання незаконними та скасування свідоцтв про право власності та свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки вважає, що вони суперечать вимогам земельного та цивільного законодавства. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 20.06.1974 року ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку для встановлення збірнометалевого гаражу по АДРЕСА_1. площею 21 кв.м. Незважаючи на те, що свій збірнометалевий гараж ОСОБА_7 встановив на земельній ділянці у АДРЕСА_1, яка не була відведена для цієї мети, всупереч положенням земельного законодавства Хмельницьке міське управління житлово-комунального господарства 14 березня 1999 року безпідставно видало на ім'я ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на вказаний збірнометалевий гараж. Оскільки вказане свідоцтво про право особистої власності на гараж від 14.03.1999 року видане на ім'я ОСОБА_7, свідоцтво про право власності на 1/2 частину гаража від 27.04.1999 року видане на ім'я ОСОБА_2, свідоцтва про право на спадщину за законом видані на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 27.04.1999 року порушують право власності ОСОБА_3 на збудований ним гараж та приватизовану земельну ділянку просив суд визнати їх незаконними та скасувати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право особистої власності на гараж АДРЕСА_1, виданого Хмельницьким міським управлінням житлово-комунального господарства 14.03.1999 року на ім'я ОСОБА_7. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на 1/2 частину гаража АДРЕСА_1, виданого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори 27.04.1999 року на ім'я ОСОБА_2. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину гаража блок АДРЕСА_1, виданого державним нотаріусом Першої Хмельницької нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2, та ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити їх позовну заяву, у задоволені зустрічного позову ОСОБА_9 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку про відмову в позові. Апелянти зазначають, що право власності на гараж блок АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_7 ще за його життя і на той час не потребувало видачі свідоцтва про право власності та його реєстрації, отже могло бути включено до спадкового майна та передано в спадщину. Саме тому свідоцтво про право особистої власності на гараж від 14.09.1999 року видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів, яке оформлялося після спадщини є законним, так само є законними документи на спадщину.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 14.03.1999 року, підтверджується, що спадкодавець ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був власником гаража АДРЕСА_1, який ввійшов до спадкового майна. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом, як донька та дружина. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями спадкового майна, а саме 1/2 частини гаража блок АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.04.1999 року ОСОБА_2, яка є дружиною ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, належить право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, а саме 1/2 частина гаража АДРЕСА_1. Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право особистої власності на гараж, свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2 не спростовано в судовому засіданні неправомірності видачі вищезазначених свідоцтв, свідоцтво про право особистої власності на гараж було видано ОСОБА_7 вже після його смерті, що суперечить вимогам ч.2 ст.9 ЦК України (в редакції 1963 року). Правовстановлюючі документи ОСОБА_3 на гараж блок АДРЕСА_1 отримані у встановленому законом порядку тому суд дійшов до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, та задовольнив позов ОСОБА_3

В судовому засіданні представник ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Представник відповідача Хмельницької міської ради в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Представник Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Представник гаражного кооперативу «Центральний» в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Треті особи в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради депутатів трудящихся від 20.06.1974 року №207/д, протокол №13 ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку для встановлення збірнометалевого гаража по АДРЕСА_1, площею 21 кв.м. Цим же рішенням усіх громадян, яким було відведено земельні ділянки зобов'язано впродовж 6-місячного строку встановити стандартні залізометалеві гаражі на відведених земельних ділянках, а також було затверджено статут будівельно-експлуатаційного кооперативу автомобілістів м. Хмельницького, прийнятий загальними зборами членів кооперативу 08.06.1974 року (а.с.90-95 ,116-121 т.1). В подальшому гаражний кооператив «Центральний» став правонаступником гаражного масиву АДРЕСА_1 ( а.с.37-43 т.1).

ОСОБА_7 являвся членом гаражного кооперативу.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено актовий запис №1212 від 21.07. 1998 року Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану ( а.с.164 т.1).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого Хмельницьким міським управлінням житлово-комунального господарства 14 березня 1999 року, гараж, який розташований в гаражному масиві по АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_7 (а.с.170 т.1).

Згідно свідоцтва про право власності від 27.04.1999 року ОСОБА_2, яка є дружиною померлого ОСОБА_7, належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, придбаному за час шлюбу, а саме 1/2 частка гаража блок АДРЕСА_1. ( а.с.171 т.1)

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.04.1999 року посвідчується, що спадкоємцями майна ОСОБА_7, є його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 Спадкове майно на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини гаража блок АДРЕСА_1 (а.с.173 т.1).

В судовому засіданні представник гаражного кооперативу «Центральний» пояснив, що більше десяти років на місці гаражного боксу 21, нічого не було, була тільки купа сміття, через що мешканці мікрорайону зробили собі через нього прохід.

За положенням частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч.2 ст.1220 ЦК України, так і ст.525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Враховуючи зазначене, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_12 була прийнята до 01 січня 2004 року до таких правовідносин застосовуються норми ЦК. Української РСР 1963 року.

За положеннями ч.ч. 1,3 ст.15 Закону України "Про власність", член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Таким чином, момент виникнення права власності на кооперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 день смерті ОСОБА_7, докази щодо права власності спадкодавця на гараж блок АДРЕСА_1 відсутні.

Зазначене не дає підстав для висновку про включення гаража до спадкового майна після смерті ОСОБА_7, відповідно до положень розділу 7 Спадкове право ЦК Української РСР 1963 року.

Свідоцтво про право особистої власності на гараж видане 14.03.1999 року міським виробничим управлінням житлово-комунального господарства, про те що гараж який розташований в гаражному масиві по АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_7, видане після його смерті, що не відповідає вимогам ч.2 ст.9 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), оскільки цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому визнати право власності на майно за померлою особою є неможливим.

Крім того, із наданої копії свідоцтва про право особистої власності на гараж від 14.03.1999 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_7, вбачається, що в нумерації боксу містяться виправлення «10» перебито на «21», такі виправлення містяться і в оригіналі зазначеного свідоцтва, який знадиться в інвентарній справі, яка оглядалася колегією суддів в судовому засіданні. Містяться виправлення в номері запису БТІ в реєстрову книгу, в оригіналі записано без виправлень №1/10-10 від 14.03.1999 року, а в копії наданій в нотаріальну контору містяться виправлення на №1-10-21. На номер 1-10-21 йде посилання нотаріусом при видачі свідоцтв в порядку спадкування, тоді як реєстрація свідоцтва про право власності від 27.04.1999 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.1999 року в БТІ внесена за номером 1-10-10. ( а.с.65, 7,8,134), що не допускається при видачі документів що посвідчують право власності.

В державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, право власності на гараж блок АДРЕСА_1 за ОСОБА_7, ОСОБА_2, в порядку спадкування за ОСОБА_2, ОСОБА_1 не зареєстровано..

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо задоволення позову ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право особистої власності від 14.03.1999 року виданого на ОСОБА_7, і як похідних від свідоцтва про права особистої власності від 14.03.19999, свідоцтва про право власності від 27.04.1999 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.1999 року.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні гаражем в гаражному масиві в АДРЕСА_1, скасування свідоцтва про право власності та державного акту про право власності на землю, місцевий суд правомірно виходив з відсутності підстав для його задоволення, оскільки правовстановлюючі документи на спірний гараж та земельну ділянку отримані ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.

Рішенням п'ятої сесії Хмельницької міської ради від 30.03.2011 року №39 ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража - землі житлової та громадської забудови із земель міської ради АДРЕСА_1, гаражний кооператив «Центравльний» блок АДРЕСА_1, площа 34 кв.м ( а.с.101 т.1).

Рішенням десятої сесії Хмельницької міської ради від 28.09.2011 року №15 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража - землі житлової та громадської забудови ОСОБА_3, місце розташування земельної ділянки АДРЕСА_1, площа 34 кв.м.

Державний акт на право власності на земельну ділянку видано ОСОБА_3 на підставі десятої сесії Хмельницької міської ради від 28.09.2011 року №15 він, є власником земельної ділянки площею 0,0034 га. Земельна ділянка розташована: АДРЕСА_1, для будівництва індивідуального гаража. Державний акт зареєстровано в книзі державних актів на право власності на землю за №01976 24.02.2012 року.

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт зареєстровано в інспекції ДАБК у Хмельницькій області 20.07.2012 року та декларації про готовність об'єкту зареєстровано в інспекції ДАБК у Хмельницькій області 26.09.2012 року, ОСОБА_3 побудовано гараж бетонний, блок АДРЕСА_1. На підставі чого видано свідоцтво про право власності від 05.10.2012 року. Як вбачається із витягу про державну реєстрацію прав, право власності ОСОБА_3 на зазначений гараж зареєстровано в державному реєстрі 05.10.2012 року №37809453.

Враховуючи зазначене право власності ОСОБА_3 на новостворене нерухоме майно та земельну ділянку набуто у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 Оскільки наявність свідоцтв про право особистої власності на гараж від 14.03.1999 року, та свідоцтв про право від 27.04.1999 року, свідоцтво про право на спадщину від 27.04.1999 року порушують його право на вищезазначені об'єкти, місцевий суд обґрунтовано дійшов до висновку щодо визнання їх незаконними та скасування.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які б могли привести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду. Доводи апеляційної скарги позивачів були предметом розгляду суду першої інстанції, висновки суду не спростовують, підстав для її задоволення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук