Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/62/15-ц Головуючий у 1 інстанції Суркова В.П.
Номер провадження 22-ц/778/3175/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Гончар М.С.

Суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_2

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 15 вересня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, відповідачка станом на 13 жовтня 2014 року має заборгованість 6114, 46 грн., яка складається із: 1613, 31 грн. заборгованість за кредитом, 2321, 89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1650, 00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 250, 00 грн. штраф (фіксована частина), 279, 26 грн. штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором 6114, 46 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

В судове засідання сторони не з»явились, повідомлені про час і місце розгляду справи у передбаченому ст.ст.75-76 ЦПК України порядку. Про причини неявки в судове засідання не повідомили,тому судова колегія вважає відсутніми поважні причини неявки і розглядає справу у відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку на підставі ст.ст.256,267 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того,що позивачем пропущена позовна давність без поважних причин,про застосування якої заявив відповідач.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи,здобутими доказами і відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що 15 вересня 2008 року ОСОБА_3 на підставі її заяви від 15.09.2008року від позивача був отриманий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3100гр. на платіжну картку зі сплатою щомісячно відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно до умов кредитування розмір щомісячних платежів на погашення боргу складає 7% заборгованості,але не менше ніж 50 гр.

15.09.2008року була видана відповідачці кредитна карта «універсальна» № 027887 і відкритий рахунок.

Позивачем не надані суду дані щодо строку дії кредитної картки,виданої відповідачці, а також Пам»ятка клієнта.

Згідно до припису ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк( термін)його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Згідно до розділу 2 Умов і правил надання банківських послуг Кредит- це розмір грошових коштів,наданих банком клієнту на строк,обумовлений у договорі,на умовах платності і повернення.

Згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг,які є невід»ємною частиною кредитного договору, договір укладений на строк -12 місяців.Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору,він автоматично пролонговується на такий самий строк.

Таким чином укладеним договором передбачена одноразова пролонгація договору у разі відсутності повідомлення стороною про припинення дії договору і не передбачена така пролонгація неодноразово, тому суд,виходячи із наданих йому доказів щодо строку виконання зобов»язань за договором, дійшов правильного висновку про те,що дія договору закінчилась 15.09.2010року,як і строк остаточного погашення суми кредиту.

Разом із тим із розрахунку заборгованості(а.с.7-9), наданої на вимогу суду виписки із основної карти ОСОБА_4 видно,що,визнаючи за собою борг, останній платіж на погашення боргу за кредитним договором вона сплатила 06.05.2011року,має прострочений кредит ,право на стягнення якого у позивача стало з червня 2011року з урахуванням здійснення відповідачкою дій з визнання боргу до 06.05.2011року.

Із матеріалів справи видно,що з позовом до суду позивач звернувся 26.12.2014року,про що свідчить поштова накладна №2079043 від 26.12.2014р(а.с.24) з пропуском позовної давності,передбаченої ст.ст.257,258 ЦК України .

Відповідачка просила застосувати позовну давність.

Оскільки кредитор звернувся до суду з пропуском позовної давності,про поновлення якої з заявою до суду не звертався ,поважних причин такого пропуску не навів,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,що позовна давність пропущена без поважних причин і відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те,що позовна давність позивачем не пропущена через домовленість сторін про збільшення строку позовної давності,відсутність заяви відповідачки про закриття картрахунку і продовження дії кредитного договору є неспроможними,суперечать змісту укладеного кредитного договору,розділам 2 ,3, 5 Умов і правил надання банківських послуг, вимогам ст.261,530 ЦК України, іншим матеріалам справи і здобутим доказам.

Наданий до апеляційного суду позивачем скріншот з програмного комплексу ПАТ «КБ»Приватбанк», не є належними доказами у справі у розумінні ст.57 ЦПК України,оскільки є лише опосередкованою інформацією без визначення її джерела і достовірності.

Інші доводи є несуттєвими,не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування або зміни рішення суду.

Судом повно і всебічно з»ясовані обставини справи,що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, - Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді :