У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_6, третя особа - відділ Держземагенства у м. Львові, про визнання незаконним та скасування рішення, державного акта на землю, за касаційними скаргами заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» та Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», подану представником Єфіменко О.А., на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив і просив визнати незаконним та скасувати п. 1.4. рішення Брюховицької селищної ради від 20 жовтня 2005 року № 521 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт Брюховичі» про передачу ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0360 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 10 травня 2006 року серії ЯГ № 045154, виданий ОСОБА_6 та державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку.

Позивач посилався на те, що прокуратурою Львівської області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства при відчуженні земель залізничного транспорту, в ході якої встановлено порушення при відчуженні фізичним особам Брюховицькою селищною радою земель вказаної категорії. Також встановлено, що 20 жовтня 2006 року рішенням сесії Брюховицької селищної ради № 521 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт Брюховичі» затверджено технічну документацію для видачі державного акта на право власності на землю і безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0461 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення ОСОБА_6. отримала державний акт на право власності на землю серії ЯГ № 045154, який зареєстрований 10 травня 2006 року за № 01:06:438:01002 кн.01-7. Під час проведення ДТГО «Львівська залізниця» інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування землями залізничного транспорту встановлено, що на території смт Брюховичі в смузі відведення залізниці на 7км + 350 - 7км 375 з правої сторони за ходом кілометрів при смузі відведення залізниці 40 м від осі головної колії на відстані в 28-30м знаходиться земельна ділянка ОСОБА_6, яка передана останній на підставі вищезазначеного рішення Брюховицької селищної ради. Площа перетину земельної ділянки ОСОБА_6. із смугою відведення залізниці становить 0,0179 га. Згідно «Плану смуги відведення земель лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленого Дорпроектом у 1962 році, ширина смуги відведення становить від 40 м. У той час ділянка ОСОБА_6. починається на відстані 28 м від осі колії.

Позивач стверджував, що оскаржуване рішення Брюховицької селищної ради суперечить чинному законодавству та порушує право ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху. До того ж з ДТГО «Львівська залізниця» не погоджувались, ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не надавалося погодження на вилучення даної земельної ділянки. Таким чином в порушення вимог п. «б» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) Брюховицька селищна рада прийняла незаконне рішення, яким передала у власність ОСОБА_6. частину земель залізниці та на підставі вказаного рішення останній незаконно було видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року, в задоволенні позову заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє ДТГО «Львівська залізниця» відмовлено.

У касаційних скаргах заявники порушують питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Пунктом «ж» ч. 3 ст. 84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти (ч. 3 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (чинним на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з ч. 2 ст. 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізовується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (далі - ЗУ «Про залізничний транспорт») землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт» (далі - ЗУ «Про транспорт»).

Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням ст. 68 ЗК України.

Судами встановлено, що п. 1.4 рішення сесії Брюховицької селищної ради від 20 жовтня 2005 року № 521 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт Брюховичі» затверджено технічну документацію для видачі державного акта на землю і передано безоплатно ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку площею 0,036га для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1. 10 травня 2006 року виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради ОСОБА_6 видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 045154.

В обґрунтування заявленого позову заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє ДТГО «Львівська залізниця» зазначав про те, що оскаржуване рішення Брюховицької селищної ради суперечить чинному законодавству та порушує право ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди дійшли висновку про те, що прокурор не надав доказів на підтвердження своїх вимог, а саме про накладення спірної земельної ділянки площею 0,0179 га на смугу відведення земель ДТГО «Львівська залізниця».

Однак такий висновок судів суперечить вищезазначеним положенням Законів та свідчить про неповне з'ясування всіх обставин у справі.

Так, у порушення вимог ст. ст. 60, 212, 303 ЦПК України суди не надали належної оцінки наданому позивачем на підтвердження заявленого позову Плану смуги відведення лінії Рудно - Підбірці Львівської залізниці 1962 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б давали підстави зробити висновок про неналежність та недопустимість, як доказу у справі, вказаного Плану.

Також судам при новому розгляді справи необхідно врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 14 жовтня 2014 року, у справі № 3-150гс14, у подібних правовідносинах.

Отже оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і ці порушення були допущені як місцевим судом, так і апеляційним судом, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» та Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», подану представником Єфіменко О.А., задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк