АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/945/2015 Головуючий у першій інстанції - Новак А.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи Томіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року про відмову у відкритті провадження у справі по цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство «Компанія зі страхування життя «Брокбізнес» про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2014 відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що висновок суду про наявність спору про право є безпідставним і не ґрунтується на обставинах справи та вимогах закону.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення апелянта та представника заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкриття провадження у справі виходив з того, що в даному випадку існує спір про право і вимоги заяви необхідно вирішувати в порядку позовного провадження, оскільки питання порушені заявником виникли з трудових правовідносин.

Вказаний висновок суду є передчасним і не ґрунтується на вимогах закону, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши в заяві в якості заінтересованої особи ПрАТ «Компанія зі страхування життя «Брокбізнес», в якій просить:

- встановити факт, що 04.12.2011 наказ № 0412/01-к датований 04.12.2011 «Про внесення змін та затвердження нової редакції штатного розпису ПрАТ «Компанія зі страхування життя «Брокбізнес» не видавався та не складався у ПрАТ «Компанія зі страхування життя «Брокбізнес»;

- встановити факт, що 04.12.2011 до штатного розпису, що затверджений наказом № 0911/02-к від 09.11.2009 «Про затвердження штатного розкладу» із внесеними до нього змінами за наказом № 2904/05-к від 24.09.2010 «Про затвердження штатного розкладу» не вносились зміни та він діяв до 05.03.2012.

Зі змісту заяви вбачається, що встановлення даних фактів необхідне заявнику як підстава для перегляду рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2012 за нововиявленими обставинами. Також, в судовому засіданні заявниці пояснила, що встановлення даних фактів необхідне для надання як доказу до кримінального провадження.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із вимогами ст. 15 ЦПК України, суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Суди розглядають вищевказані справи в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України визначено справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 25.05.1998 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В п. 5 вищевказаної Постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний провести підготовчі дії, зокрема з'ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Частиною ч. 4 ст. 256 ЦК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Разом з цим, висновок суду про наявність спору про право є передчасним, оскільки зі змісту заяви та пояснень заявника не вбачається будь-якого спору про право, що виник з трудових правовідносин. В даному випадку суду слід було надати правовий аналіз вимогам заяви та з'ясувати чи є факти, які просить встановити заявник, фактами які породжують певні юридичні наслідки тощо, і в залежності від то чи підлягають встановленню судом такі факти, чи ні, ухвалити відповідне рішення.

На переконання колегії суддів з'ясування даних обставин можливе лише в судовому засіданні під час розгляду заяви по суті, а на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі висновок про наявність спору про право, без зазначення який саме спір про право вбачається із заяви, є передчасним.

Отже, суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі передчасно та формально підійшов до вирішення даного питання і належним чином не з'ясував та не перевірив наявність належних правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

У відповідності з вимогами п. 3 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали та передачі питання відкриття провадження у справі на новий розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати, а питання відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді