АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», яка подана представником БОЙКОМ Андрієм Валерійовичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

встановила:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення банківського вкладу, в якому просила стягнути грошові кошти в сумі 30 081 грн. 46 коп., яка складається з:

- суми вкладу за договором № 304717/5788/3-14 від 11.03.2014 року - 22 388 грн.;

- суми процентів з 11.03.2014 року по 10.05.2014 року включно - 823 грн. 14 коп.;

- суми процентів з 10.05.2014 року по 16.03.2015 року - 5 685 грн. 94 коп.;

- втраченої вигоди - 1184 грн. 38 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором-заявою №304717/5788/3-14 від 11.03.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Класік до 8-го Березня» на 3 місяці в національній валюті: суму вкладу в розмірі 22 388 грн.; нараховані відсотки - 3742 грн. 86 коп., а всього суму - 26130 грн. 86 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в розмірі 261 грн. 30 коп.

Не погоджуючись з рішенням, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Бойко А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення відсотків за договором в сумі 3742 грн. 86 коп., посилаючись порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що згідно з випискою по особовому рахунку, банком було перераховано відсотки за договором в сумі 3742 грн. 86 коп. на особистий картковий рахунок позивача. Однак, даний факт не був належним чином досліджений судом першої інстанції, а посилання позивача на неможливість зняти грошові кошти з власного карткового рахунку не були доведені належним чином. Тому апелянт вважає помилковими висновки суду в частині стягнення відсотків на суму 3742 грн. 86 коп. на користь позивача.

Позивач ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків по депозитному вкладу та збитків (упущеної вигоди) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути суму відсотків по депозитному вкладу в розмірі 823 грн. 14 коп. - за період з 11.03.2014 рокупо 10.05.2014 року; в розмірі 5685 грн. 94 коп. - за період з 10.05.2014 року по 16.03.2015 року , та збитків (упущеної вигоди) в розмірі 1184 грн. 38 коп.

Позивач посилалась на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказувала, що в договорі чітко зазначена відсоткова ставка в розмірі 30 % річних, а тому сума відсотків у періоди користування вкладом відповідачем з 11.03.2014 року по 10.05.2014 року та з 10.05.2014 року по 16.03.2015 року згідно з умовами договору відповідає сумі : 823 грн.14 коп. + 5685 грн. 94 коп. = 6509 грн. 08 коп., тому вважає, що суд допустив помилку, частково задовольнивши позовні вимоги у цій частині.

Також вважає, що вона вживала достатніх заходів з метою повернення належних їй грошових коштів з часу закінчення строку договору, планувала та реально могла отримати за рахунок своїх коштів доходи - ті ж самі 22% річних, якби депозитні кошти були їй повернуті відповідачем в строк. Упущена вигода у вигляді неотриманих відсотків за період затримки та невидачі коштів по депозитному вкладу нарахована наступним чином : за 68 днів строку повернення з 16.03.2015 року по день звернення до суду 29.05.2015 року - 28897 грн. 08 коп. (загальна сума з відсотками) х 22% (річний відсоток) = 1184 грн. 38 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити, апеляційну скаргу відповідача - відхилити.

Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Бойко А.В. підтримав апеляційну скаргу відповідача, доводи апеляційної скарги позивача вважав безпідставними та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно відхилити, апеляційну скаргу відповідача - задовольнити з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір про банківський строковий вклад (депозит) на 3 місяці в національній валюті № 304717/5788/3-14 з автоматичною пролонгацією на такий саме строк необмежену кількість разів.

Відповідно до умов договору-заяви від 11.03.2014 року, вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_2 в сумі 22388 грн., у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за період з дня наступного за днем розміщення вкладу по 10.05.2014 року включно під 22% річних, а з 11.05.2014 року за процентною ставкою 30% із зарахуванням відсотків на окремий рахунок НОМЕР_3.

В день укладення договору та на його виконання, грошові кошти в сумі 22 388 грн. були передані банку. Пунктом 6 договору-заяви передбачається, що після закінчення строку вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2. основних умов, за яким якщо вкладник бажає отримати суму вкладу та проценти він повинен звернутися про це з вимогою-заявою до банку не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, а таке звернення не є підставою для автоматичної пролонгації договору на той самий строк необмежену кількість разів.

Строк дії договору пролонгувався до 16.03.2015 року, саме до моменту, коли вона звернулась з листом про припинення автоматичної пролонгації договору та повернення грошового вкладу, проте працівники банку не виконали умов договору та не повернули грошові кошти. Через невиконання умов договору, позивачка втратила можливість примножити неотримані грошові кошти, шляхом укладення договору банківського (депозитного) вкладу та отримання процентів у розмірі тих же 30% річних, які нараховувалась їй за договором. Тому просила стягнути з відповідача на її користь загальну суму за договором із процентами та втраченою вигодою : 22388 грн. + 6509 грн. 08 коп. + 1184 грн. 38 коп. = 30 081 грн. 46 коп.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми вкладу у розмірі 22 388 грн., суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, знайшли підтвердження в судовому засіданні. Зазначені позовні вимоги суд визнав законними і обґрунтованими, оскільки всупереч умовам договору банківського вкладу (депозиту) та вимогам закону - ст. 1060, 1061 ЦК України відповідач суми вкладу не повернув та не виконав вимоги поданої позивачем заяви від 16 березня 2015 року про перерахування суми вкладу на поточний картковий рахунок, відкритий позивачем у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішення у вказаній частині сторонами не оскаржується, обов'язкових підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає, а тому у вказаній частині рішення необхідно залишити без змін.

При вирішенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування вкладом суд першої інстанції вважав встановленим, що згідно з випискою по особовому рахунку за період з 11.03.2014 року по 11.08.2015 року банком перераховано на платіжну картку позивача НОМЕР_1 відсотки згідно з договором № 304717/5788/3-14 від 11.03.2014 року в сумі 3742 грн. 86 коп. Проте відповідно до пояснень позивача, вона не має доступу до свого карткового рахунку, не може зняти з нього кошти, оскільки банк вказані кошти не видає, а представник відповідача доказів зворотного суду не надав.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до п.2 договору - заяви від 11.03.2014 року, перерахування процентів здійснюється банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Капіталізація процентів не проводиться.

Пунктом 3 договору передбачено, що виплата процентів, нарахованих на вклад проводиться банком в день закінчення строку вкладу на умовах, визначених в п. 4.2., 4.3.1 Основних умов.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-140цс13, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Як вбачається з виписки по особовому рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_2, за період розміщення коштів на вкладному рахунку, позивачу були нараховані відсотки: 11.06.2014 року - 1380 грн. 07 коп.; 12.09.2014 року - 1306 грн. 25 коп.; 15.12.2014 року - 1056 грн. 54 коп. , а всього 3742 грн. 86 коп.

Загальна сума нарахованих відсотків у розмірі 3742 грн. 86 коп. була перерахована 24 грудня 2014 року на платіжну картку ОСОБА_2, картковий рахунок НОМЕР_1 ( а.с. 22).

Належність позивачу зазначеного карткового рахунку підтверджується змістом її заяви від 16.03.2015 року, в якій позивач просила суму вкладу та нараховані проценти зараховувати на вказаний картковий / поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ( а.с. 23).

Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 вказаного Закону, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до пунктів 1, 5 розділу VI Положення «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року, користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Пунктами 4, 8 , 9 розділу VII зазначеного Положення передбачено, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Емітенти зобов'язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов'язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України.

Щомісячна виписка про платіжні операції за договором має надаватися безкоштовно.

Якщо власник рахунку має заперечення щодо операцій за рахунком, перелік яких зазначений у виписці, то він має право звернутися до емітента із заявою про розгляд спірного питання або до суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення процентів на суму 3742 грн. 86 коп., суд першої інстанції посилався на пояснення позивача, яка вказала, що не може зняти з карткового рахунку зазначені кошти, оскільки банк їх не видає.

Однак, суд першої інстанції належним чином не перевірив заперечення представника відповідача, який вказував, що вся сума процентів перерахована на картковий рахунок позивача, яка може ними розпоряджатись. При цьому суд не прийняв до уваги, що користувачем платіжної картки є позивач, та не встановив, чи може вона реально користуватися платіжною карткою та розпоряджатись коштами, які перераховані на її картковий рахунок банком.

Посилання суду першої інстанції на те, що представник відповідача не надав доказів зворотного, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в силу ст. 60 ЦПК України позивач, як користувач платіжної картки, повинна доводити свої вимоги перед судом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про встановлення факту обмеження прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами - нарахованими процентами, що знаходяться на її картковому рахунку, не підтверджений належними та допустимими доказами згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Як встановлено колегією суддів із наданої представником відповідача виписки по картковому рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_2, 24 грудня 2014 року на зазначений рахунок були зараховані кошти в сумі 3742 грн. 86 коп. - відсотки за договором № 304717/5788/3-14 від 11.03.2014 року, які станом на час звернення позивача до суду (03.06.2015 року) були використані нею у повному обсязі шляхом здійснення розрахунків у торгівельно-сервісній мережі з використанням платіжної картки.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення відсотків у сумі 3742 грн. 86 коп. є необґрунтованими та безпідставними, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів на решту заявленої суми ( 6509 грн. 08 коп. - 3742 грн. 86 коп. = 2766 грн. 22 коп.), а також про стягнення упущеної вигоди - колегія суддів вважає правильними.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про невірне нарахування процентів за період з 10.05.2014 року по 16.03.2015 року, за процентною ставкою 30% річних, - висновків суду першої інстанції не спростовують, зазначені доводи були предметом дослідження суду першої інстанції та правильно відхилені.

За умовами договору-заяви від 11.03.2014 року, процентна ставка 22% була застосована у період з 11.03.2014 року по 10.05.2014 року, а процентна ставка 30% річних - у період з 11 травня 2014 року по день включно, який передує поверненню вкладу, тобто 11 червня 2014 року.

Відповідно до п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», затверджених наказом голови правління № 630-о від 08.03.2013 року, протягом строку, на який продовжено розміщення строкового вкладу, банк нараховує і виплачує вкладнику проценти за ставкою, що встановлена банком для банківських строкових вкладів (депозитів) відповідного виду вкладу та діє станом на перший день початку строку, на який продовжено розміщення вкладу.

Таким чином, у зв'язку з неодноразовою пролонгацією договору, на період з 12 червня 2014 року по 12 вересня 2014 року, з 13 вересня 2014 року по 15 грудня 2014 року та з 16 грудня 2014 року по 16 березня 2015 року, була застосована інша процентна ставка, що діяла станом на перший день початку строку, на який продовжувалось розміщення вкладу. Зокрема, з 01.06.2014 року діяла процентна ставка - 25,5 % річних, а з 01.09.2014 року - 25% річних.

Як вбачається з вищевказаної виписки з карткового рахунку позивача, 16 березня 2015 року відповідачем були перераховані позивачу проценти за користування вкладом, що нараховані станом на 16.03.2015 року, у сумі 980 грн. 63 коп. Зазначена сума процентів також була знята з карткового рахунку шляхом здійснення розрахунків у торгівельно-сервісній мережі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені вимоги не доведені позивачем. Вказаний позивачем розмір прибутку та обґрунтування вимог про стягнення збитків не дають підстав для висновку про доведення позивачем причинно-наслідкового зв'язку між простроченням відповідача по виплаті суми депозиту та можливим отриманням доходу у розмірі 1184 грн. 38 коп. Тобто не надано належних доказів того, що у випадку своєчасного повернення банком депозитного вкладу позивач дійсно отримала б дохід у розмірі 1184 грн. 38 коп.

Крім того, при розрахунку вказаної суми позивач використовувала також і нараховану нею суму процентів та посилалась, що проценти їй не виплачені, тоді як відповідно до виписки з карткового рахунку НОМЕР_1 сума нарахованих процентів була виплачена позивачу вчасно і позивач розпорядилась вказаними коштами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідає вимогам закону і обставинам справи, тому у цій частині рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року - скасувати в частині стягнення нарахованих відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення відсотків у розмірі 3742 грн. 86 коп. - відмовити.

У зв'язку з цим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором-заявою № 304717/5788/3-14 від 11.03.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Класік до 8-го Березня» - суму вкладу в розмірі 22 388 (двадцять дві тисячі триста вісімдесят вісім) грн.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: