Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко Г.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Одесі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом і просить суд визнати за ним право власності на 1/6 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1, що залишилося після смерті батька, ОСОБА_3, та на 1/6 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1, що залишилося після смерті матері, ОСОБА_4.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він єдиний спадкоємець першої черги, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю реєстрації права власності на квартиру в електронних реєстрах.

У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої наполягав на задоволенні позову. Відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності. Третя особа, ОСОБА_2, подав до суду заяву, згідно якої не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 1996 року помер ОСОБА_3, про що 21.05.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Суворовської райради народних депутатів м.Одеси було зроблено відповідний запис №1156 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД 104902.

10 січня 2015 року померла ОСОБА_4, про що 10.01.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі складено відповідний запис №432 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД 400781.

Позивач є сином померлого ОСОБА_3 та померлої ОСОБА_4, про що свідчить відповідний запис у свідоцтві про народження серії І-ЖД 431611.

20 грудня 1995 року, померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, разом з Позивачем, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватизували та прийняли у приватну власність однокімнатну квартиру №10 по, вул. Червонослобідська, буд. 13 в м.Одеса - в рівних частках.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3, відкрилась спадщина на 1/6 частку на квартиру №10 по, вул. Червонослобідська, буд. 13 в м.Одеса. Станом на момент смерті позивач був зареєстрований та проживав разом з спадкодавцем.

Після смерті ОСОБА_4Д також відкрилась спадщина на 1/6 частку на квартиру №10 по, вул. Червонослобідська, буд. 13 в м.Одеса.

21.02.2015 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, та матері ОСОБА_4 Про що свідчить витяг про реєсрацію в Спадковому реєстрі №39691538 від 21.02.2015 року про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи №57139471, номер у нотаріуса 3/2015, спадкодавець: ОСОБА_3 та витяг про реєсрацію в Спадковому реєстрі №39691615 від 21.02.2015 року про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи №57139514, номер у нотаріуса 4/2015, спадкодавець: ОСОБА_4.

Крім ОСОБА_1 до спадкоємців першої черги належить його рідний брат, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який 21.02.2015 року звернувся до приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_8 із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, та матері ОСОБА_4 Інших спадкоємців першої черги - немає.

Таким чином, Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_3, та матері ОСОБА_4

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_8 від 17 липня 2015 року №82/02-14 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку в праві власності в квартирі №10 (десять) в будинку №13 (тринадцять) по вул. Краснослобідській в м.Одеса, після смерті ОСОБА_4.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_8 від 17 липня 2015 року №83/02-14 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку в праві власності в квартирі №10 (десять) в будинку №13 (тринадцять) по вул. Краснослобідській в м.Одеса, після смерті ОСОБА_3.

Відмовляючи у видачі свідоцтв про право на спадщину приватний нотарус ОСОБА_8 керувався тим, що право власності на квартиру не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме відсутня реєстрація права власності в електронних реєстрах.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон № 1952-IV) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Право власності на квартиру було набуто у відповідності до діючого на момент приватизації законодавства, яке не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Оскільки смерть спадкодавця, ОСОБА_3, відбулась в 1996 році, то у відповідності до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України слід застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року.

ЦК України в редакції 1963 року, відповідно до встановлювалось, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (п.2 ст.538). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525), місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 526). Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ст. 549).

Таким чином, у відповідності до норм ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_3, оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте, в нотаріальній конторі позивач не зміг оформити свої спадкові права на спадщину в зв'язку з тим, що у відсутня державна реєстрація на спадковий об'єкт нерухомого майна.

ОСОБА_1 у встановлені законом строки звернувся до нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину смерті матері, ОСОБА_4, однак у видачі свідоцтва про право право на спадщину йому було відмовлено, у звязку з тим, що відсутня державна реєстрація права власності на квартиру в електронних реєстрах.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільного права та інтересу, визначеного п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, є визнання права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 524, 529, 549, 561 ЦК України(в редакції 1963 року), ст.ст. 1266, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. ст.10, 11, 58, 64, 110, 209, 212-215 ,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування на майно у вигляді 1/6 (однієї шостої) частки в праві власності на квартиру №10 (десять) в будинку №13 (тринадцять) по вул. Краснослобідській в м.Одеса, що залишилося після смерті батька, ОСОБА_3, який помер 19 травня 1996 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування на майно у вигляді 1/6 (однієї шостої) частки в праві власності на квартиру №10 (десять) в будинку №13 (тринадцять) по вул. Краснослобідській в м.Одеса, що залишилося після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла 10 січня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня оголошення рішення.

Суддя-