Справа №: 398/1643/15-ц
"18" серпня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Тимченко Л.М.
з участю секретаря Міщенко С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 (надалі позивач) 01 квітня 2015 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 319 по пр. Леніна, 136 в м. Олександрія, Кіровоградської області, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі - особа, яка була зареєстрованою у цій квартирі, однак фактично не проживає за вказаною адресою з 2005 року. Місце його проживання з іншою сімєю не відоме. Вказана квартира є не приватизованою, в ній зареєстровано всього дві особи. Відповідач є боржником, який систематично ухиляється від сплати заборгованості. Він позбавлений можливості отримувати субсидію через відсутність особи, а тому змушений звертатись до суду та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В судове засідання позивач зявився, в заяві, на позовних вимогах наполягає, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Відповідач двічі в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час, та місце розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації його проживання повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».
Заслухавши пояснення позивача, показання свідків та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.
Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 379, 381, 383, 386, 391, 405, 810, 815 ЦК України та ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України.
Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. ст. 810, 825 ЦК України за договором найму житла наймодавець надає наймачу своє житло для проживання у ньому на певний строк та за окрему плату. Наймач житла має право відмовитись від договору найма, попередивши наймодавця та звільнити помешкання.
Правовідносини сторін також врегульовані ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України, за змістом яких визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у випадках, визначених цими статтями і понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженим наймодавцем, а в разі спору судом.
Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає в не приватизованій квартирі АДРЕСА_1 відповідно до договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду. Вказаний договір від 21 травня 2004 року було укладено між наймачем позивачем у справі та ЖЕК-3, в подальшому 01 грудня 2010 року договір про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій було укладено між КП «Житлогосп» та позивачем.
Суд також приймає до уваги, що згідно довідки КП «Житлогосп» № 401 від 26 березня 2014 року відповідач зареєстрований у вказаній квартирі. Згідно акту розпорядження від 03 березня 2015 року на момент перевірки відповідач в квартирі був відсутнім, особистих речей не мав, в квартирі не проживає з 2005 року. Акт-розпорядження затверджено директором КП «Житлогосп».
Суд приймає до уваги показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які будучи допитаними в судовому засіданні показали суду, що довгий час вони спілкуються із позивачем, відвідують його квартиру, в квартирі АДРЕСА_2 проживає тільки ОСОБА_1 - позивач у справі, інших осіб не має.
Суд дійшов висновку, що саме позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не приватизована, що підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 26 березня 2014 року.
Суд вважає доведеним, що відповідач по справі втратив право користуватись житлом, саме квартирою № 319 по пр. Леніна, 136 в м. Олександрія, Кіровоградської області, що не належить до приватизованих квартир, фактично в ній проживає позивач, а відповідач не проживає в квартирі більше десяти років, що підтверджується актом - розпорядженням від 03 березня 2015 року. За таких обставин позов підлягає задоволенню.
Судові витрати суд покладає на відповідача.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір на користь позивача.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 383, 386, 405, 810, 815 ЦК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст.ст. 3 -11, 15, 57-60, 84-88, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №319, що розташована в м. Олександрія, пр. Леніна, 136, Кіровоградської області, яка належить до державного і комунального житлового фонду Комунального підприємства «Житлогосп».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10-денного строку з дня проголошення рішення або протягом цього ж часу з дня отримання копії рішення.

Суддя: