Справа №479/50/15-ц 05.10.2015 05.10.2015 05.10.2015
Провадження №22-ц/784/1825/15
Справа № 479/50/15 - ц
Провадження № 22 ц/784/1825/15
Категорія 27 Головуючий у 1 -й інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Рішення

Іменем України

05 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Харитоновою І.В.,

за участі:

- позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виконання зобов'язання за договором позики,

встановила:

14 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про виконання зобов'язання за договором позики.

Позивач зазначав, що 22 березня 2014 року між ним та відповідачем виникли зобов'язання за договором позики, за умовами якого він передав відповідачу у борг 19 800 грн., які остання зобов'язалася повернути до 01 грудня 2014 року. На підтвердження вказаних боргових зобов'язань ОСОБА_5 склала розписку.

Посилаючись на те, що у обумовлений строк та на його неодноразові звернення, відповідач грошові кошти не повернула, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь борг у розмірі 19 800 грн. та судові витрати.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилалася, як на безгрошовість зобов'язання, через те, що від позивача гроші в борг не отримувала, а одержала товар для реалізації, та на суму залишку товару, на його вимогу, склала розписку, так і повернення вказаних коштів позивачу, у зв'язку з чим останній повернув їй розписку.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року відмовлено у позові ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_5, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

-2-

Відмовляючи у позові ОСОБА_3, суд виходив з того, що позивач не довів факт передачі відповідачу грошових коштів в позику та вважав, що договір позики між сторонами не укладений, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознакам, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа , - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач поставляв товар в магазин «Альбіна», розташований в с. Тридуби Кривоозерського району, який належить чоловіку відповідача, а відповідач без укладення жодних угод здійснювала реалізацію цього товару і повертала позивачу грошові кошти.

22 березня 2014 року ОСОБА_5 власноручно склала розписку, за змістом якої позивач надав їй в борг 19 800 грн., а вона зобов'язалася повернути вказаний борг до 01 грудня 2014 року. Через деякий час, на вимогу позивача, ОСОБА_5 склала розписку аналогічного змісту про той самий борг.

Із пояснень позивача вбачається, що за його домовленості з відповідачем, остання склала розписку на суму поставленого ним товару у вказаний вище магазин, а відповідач зобовязалася повернути йому грошові кошти за товар, проте борг так і не провернула.

Із пояснень відповідача слідує, що грошові кошти від позивача за цією розпискою вона не отримувала, а сума боргу в розписці є сумою залишку нереалізованого нею товару, який поставляв позивач та борг вона повернула.

Отже, як встановлено та не оспорюється сторонами, що написання відповідачем боргової розписки було пов'язано з відсутністю у ОСОБА_5 грошових коштів для розрахунку з позивачем за поставлений ним товар.

З матеріалів справи також вбачається, що їх спірні правовідносини були предметом перевірок правоохоронних органів. Так, в постанові про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2014 року співробітник міліції в описовій і мотивувальній частинах постанови зазначив про наявність боргових зобовязань ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 (в описовій частині зазначений борг у сумі 19 800 грн.) (а.с.37-38). Вказана постанова сторонами не оскаржувалась, а зазначені в цій постанові висновки про позикові зобовязання відповідача сторонами не оспорювались.

До того ж, визнання ОСОБА_5 вказаного боргового зобов'язання перед позивачем підтверджується її заявою до Кривоозерського РВ УМВС від 25 червня 2014 року (а.с.32).

-3-

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

За своїм змістом новація - це угода про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав вважати заміну боргу відповідача перед позивачем позиковим зобовязанням за договором позики. Тому, висновок суду першої інстанції про відсутність позикового зобовязання відповідача перед позивачем є помилковим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Сторони визнають те, що відповідач склала дві розписки про одне боргове зобовязання в різний час.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 зазначала, що вона повернула позивачу всю суму грошових коштів, на підтвердження чого надала суду одну із написаних нею особисто розписок, яку їй, як вона вказала, передав позивач. При цьому, відповідач вказувала на те, що дві розписки знаходилися у позивача.

Проте, позивач заперечив факт повернення грошових коштів, на підтвердження чого надав суду також розписку, яку написала відповідач, пояснивши, що надана відповідачем розписка не є розпискою про повернення грошових коштів. При цьому, він наполягав на тому, що через деякий час на його вимогу відповідач переписала розписку (у відсутності зазначеного в ній свідка, співмешканки позивача), у зв'язку з тим, що в ній нерозбірливо був зазначений присвоєний їй ідентифікаційний номер та перша розписка залишилася у відповідача.

Аналізуючи наведене, колегія суддів не приймає до уваги надану відповідачем розписку, як підтвердження виконання нею боргового зобовязання, оскільки в ній не зазначено, що грошові кошти отримав позивач. Тому саме по собі знаходження у відповідача боргової розписки (одна з якої знаходиться у позивача, а інша у відповідача) не є належним та достатнім доказом, що підтверджує повернення боргу. Отже, наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу.

-4-

За таких обставин, колегія суддів вважає недоведеним факт повернення відповідачем позивачу грошових коштів за правилами ст. 545 ЦК України на підтвердження повернення позики, оскільки боргова розписка залишилася у позивача.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення боргу за договором позики.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і відмовив у позові ОСОБА_3, то у відповідності до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційною інстанцією нового рішення про задоволення позову, з розділенням судових витрат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору сплаченого в суді першої інстанції та 121 грн. 80 коп. - за подачу апеляційної скарги, а також 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виконання зобов'язання за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 19 800 (девятнадцять тисяч вісімсот) грн., судовий збір - 365 грн. 40 коп. та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: