У х в а л а

іменем україни

12 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Гвоздика П.О., Касьяна О.П.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання послуг, відшкодування моральної шкоди та відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням договору про надання послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт»), просила визнати недійсним укладений між сторонами договір № 03254/14 про участь у програмі адміністрування придбання товарів від 9 вересня 2014 року та стягнути з відповідача 277 грн 78 коп. сплачених за цим договором; відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 3 000 грн; стягнути з відповідача 1 750 грн у рахунок відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням укладеного між сторонами договору № 03254 про надання послуг із дбайливого оформлення договору про участь у програмі адміністрування придбання товарів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 9 вересня 2014 року між сторонами укладено договір № 03254 про надання послуг із дбайливого оформлення Договору про участь у програмі адміністрування придбання товарів з дотриманням чинного законодавства, на виконання якого сплачено 1750 грн.

Того ж дня між нею та відповідачем укладено договір № 03254/14 про участь у програмі адміністрування придбання товарів, який, на її думку, за своєю природою є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, на укладення якого відповідач повинен мати ліцензію Нацкомфінпослуг.

Відповідач ввів її в оману щодо наявності у нього права на укладення цього правочину, яка полягає в тому, що перед укладенням договору № 03254/14 про участь у програмі адміністрування придбання товарів з нею було укладено ще один договір № 03254 про сприяння у дбайливому оформленні Договору про участь у програмі адміністрування придбання товарів з дотриманням чинного законодавства, за умовами якого відповідач гарантував наявність у нього права на укладення таких договорів, хоча насправді не мав відповідної ліцензії. Сплачені нею за договором № 03254 грошові кошти у розмірі 1750 грн є збитками.

На виконання умов договору № 03254/14 про участь у програмі адміністрування придбання товарів вона сплатила 277 грн 78 коп., які підлягають поверненню у зв'язку з недійсністю цього договору.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману, або є агресивною. Зокрема, забороняється як таке, що вводить в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем.

Внаслідок введення в оману їй завдано моральну шкоду, розмір якої оцінено в 3 000 грн.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить судові рішення у справі скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 9 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договір № 03254, за умовами якого останнє взяло на себе зобов'язання за плату забезпечити ОСОБА_1 дбайливе оформлення Договору про участь у програмі з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі ОСОБА_1 у програмі.

За умовами цього договору ОСОБА_1 сплатила 1750 грн.

9 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договір № 03254/14, за умовами якого останнє за згодою ОСОБА_1 зобов'язалося вчинити за плату та за її рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до цього договору (надання коштів у позику у розмірі 25 000 грн, які ОСОБА_1 зобов'язана повернути шляхом здійснення 90 платежів у розмірі 277 грн 78 коп. та сплатити адміністративні витрати у розмірі 37 грн 50 коп.), у тому числі: а) сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; б) присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; в) організовувати та проводити розподіл свідоцтв; г) здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; д) надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

На виконання умов договору № 03254/14 ОСОБА_1 сплатила 277 грн 78 коп.

Судами також установлено, що програма ТОВ «ЕкономКомфорт» формується виключно на коштах учасників, метою яких є придбання відповідних товарів та/або отримання відповідної суми у позику з розстроченням платежу на досить тривалий час у порядку та на умовах, передбачених договором та цими умовами, адміністратором якої є ТОВ «ЕкономКомфорт».

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що надана позивачу відповідачем послуга не є фінансовою у розумінні п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відсутня така ознака, як отримання прибутку від залучення грошових коштів від третіх осіб. Крім того, відсутня омана відповідачем позивача щодо укладення договорів № 03254 та № 03254/14.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що надана відповідачем позивачу послуга не є фінансовою послугою. Апеляційний суд також виходив із того, що чинним законодавством не передбачено отримання ліцензії для надання послуг із адміністрування фінансових активів для отримання грошей у позику у групах.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В обгрунтування вимог про визнання недійсним договору № 03254/14 позивач посилалась на те, що для укладення таких договорів у відповідача має бути відповідна ліцензія.

Відповідно п. 11-1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Як вбачається, із договору № 03254/14, його предметом є вчинення дій, спрямованих на отримання позики у групі.

Чинним законодавством не передбачено отримання ліцензії для надання послуг з адміністрування фінансових активів для отримання грошей у позику в групах, тому рішення судів у частині відмови у позові про визнання цього договору недійсним та стягнення 277 грн 78 коп. ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог про відшкодування збитків у розмірі 1750 грн, завданих неналежним виконанням договору № 03254, а також відшкодування моральної шкоди, позивач посилалась на те, що неналежне виконання зазначеного договору полягає у введенні її відповідачем в оману щодо дотримання ним чинного законодавства під час укладення договорів № 03254 та № 03254/14, хоча насправді він не мав необхідної ліцензії на здійснення такої діяльності.

З огляду на підстави позову ОСОБА_1 у частині стягнення збитків і відшкодування моральної шкоди, а також встановлені апеляційним судом обставини про відсутність потреби отримувати ліцензію для укладення договору № 03254/14, висновки судів про відмову в позові у цій частині відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та не впливають на законність ухвалених у справі судових рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
П.О. Гвоздик
О.П. Касьян