Справа № 703/3257/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

при секретарі Палієві В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ТОВ «Сміла Енергоінвест» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування,-

встановив:

ТОВ «Сміла Енергоінвест» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги із централізованого опалення місць загального користування, мотивуючи свої вимоги тим, що ТОВ є постачальником теплової енергії до будинку АДРЕСА_1, а власником квартири № 24 цього будинку є відповідач. Відповідачем встановлено у своїй квартирі індивідуальне опалення та квартиру від'єднано від системи центрального теплопостачання.

Позивач стверджує, що відповідач не виконує свого обов'язку по оплаті за послугу теплопостачання місць загального користування у будинку якому проживає. В зв'язку з чим утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2010 року по квітень 2014 року в сумі 1070 грн. 67 коп.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить справу розглядати у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, але до суду надійшла заява від її представника про не визнання позову та застосування позовної давності.

Врахувавши думку позивача та відповідача викладену у письмовій формі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Рішенням виконкому Смілянської міської ради № 61 від 21 червня 2007 року, до якого внесено зміни рішенням виконкому Смілянської міської ради № 651 від 20 жовтня 2010 року, визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді, яким в тому числі визначено і позивача. Також рішеннями виконкому Смілянської міської ради № 652 від 20 жовтня 2010 року та № 261 від 22 квітня 2011 року встановлені тарифи на послуги з теплопостачання для населення.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, їх учасниками відповідно є власник, споживач, виконавець, виробник. За ст. 20 цього ж Закону України споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Позивач не довів в судовому засіданні, що він намагався це здійснити та підготував проект такого договору, а відповідач відмовився від його укладення.

Разом з тим, відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживачів від оплати наданих їм житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 162 Житлового кодексу України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

На підтримку своїх вимог позивач в позоній заяві посилався на те, що за п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також представник позивача посилалась на те, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути акти цивільного законодавства та акти органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. В даному випадку такими є Постанова КМУ № 630 та рішення виконкому Смілянської міської ради про визначення надавачів послуги та встановлення тарифів на відповідні комунальні послуги.

З позовної заяви вбачається, що плата за МЗК багатоквартирних будинків розраховується відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів за формулами 2.5, 2.3, 3.1 вказаними у Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, яка затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359.

Як вбачається з розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви (а.с. 14-15) сума заборгованості ОСОБА_1 за період з жовтня 2010 року по квітень 2014 року в сумі 1070 грн. 67 коп.

Оскільки даний будинок є типовим, побудови до 1995 року, то при розрахунку плати за МЗК, враховуються втрати тепла на розподільчих трубопроводах, що відповідають нормативу при будівництві, хоча фактично ці втрати є більшими, зокрема враховується усереднений 4% процент втрат від теплового навантаження на будинок, оскільки нормативними документами він передбачений в межах від 2% до 7%. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.14-15) та додатком до нього (а.с.16).

Таким чином судом встановлено, що нарахування оплати за МЗК товариством здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідач, як власник квартири АДРЕСА_1 послугу фактично отримує, відповідно до існуючих нормативних документів, а тому зобов'язана її оплачувати, в зв'язку чим позов підлягає до задоволення.

Разом з тим відповідачі просили застосувати строки позовної давності, що передбачено ст. 267 ЦК України. Оскільки звернення у серпні 2014 року до суду з заявою про видачу судового наказу перериває строки позовної давності, загальний строк якої становить 3 роки, відповідно до ст. 257 ЦК України, а така заява охоплювала період з жовтня 2010 року по квітень 2014 року, позов підлягає задоволенню за період в межах позовної давності з серпня 2011 року по квітень 2014 року на загальну суму 680 грн. 52 коп., з врахуванням вимог ст. 118 ЦПК України щодо можливості подання позову з такими вимогами лише після скасування судового наказу судом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, якщо позовні вимоги становили 1070 грн. 67 коп.- (100 %), а задоволено позов на суму 680 грн. 52 коп. (64%) отже позивачу слід відшкодувати, стягнувши з відповідача, судові витрати в сумі 155,9 грн. (64% від 243 грн. 60 коп.), решту судових витрат (87 грн. 70 коп.) покласти на позивача.

На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 19,20 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 24, 25 ЗУ „Про теплопостачання", Постанови КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягянути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сміла Енергоінвест» заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення місць загального користування за період з серпня 2011 року по квітень 2014 року в сумі 680 грн. 52 коп. та судові витрати в сумі 155 грн. 90 коп., а всього 836 грн. 42 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайсуд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий Т.В. Васильківська