УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Телекомпанія «Львів-ТБ», третя особа - Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, про стягнення середнього заробітку,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Телекомпанія «Львів-ТБ» (далі -

КП «Телекомпанія «Львів-ТБ»), третя особа - Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, про стягнення середнього заробітку.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 29 квітня 2014 року наказом уповноваженої особи Львівської обласної ради його було звільнено з посади виконувача обов'язки директора підприємства «КП «Телерадіокомпанія «Львів-ТБ». Однак лише 16 липня 2014 року йому було виплачено грошову компенсацію за всі дні не використаної ним щорічної відпустки у сумі 21 387,11 грн, що є порушенням ст. 116 КЗпП України. Зазначає, що його середній заробіток за час затримки розрахунку становить 29 872,85 грн. Посилаючись на те, що підприємством не було проведено з ним розрахунок при звільненні, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з КП «Телекомпанія «Львів-ТБ» на користь ОСОБА_3 24 970,40 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04 березня 2015 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 04 березня 2015 року та залишити в силі рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума компенсації за невикористану відпустку була невиплачена з вини відповідача, тому відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України було стягнуто середній заробіток за увесь період затримки розрахунку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутня вина підприємства у несвоєчасній виплаті позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку, у зв'язку із чим відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті вказаної суми, оскільки підтверджується системним аналізом фактів та доказами.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1> при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Судом встановлено, що відповідно до статуту КП «Телекомпанія Львів-ТБ» створене рішенням сесії Львівської обласної ради від 20 червня 2000 року, яка є засновником підприємства.

Наказом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 20 липня 2012 року виконання обов'язків директора цього підприємства покладено на ОСОБА_3

Згідно з наказом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 29 квітня 2014 року № 10-п ОСОБА_3 був звільнений з посади виконувача обов'язків директора КП «Телекомпанія «Львів-ТБ» 29 квітня 2014 року за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1>) на підставі заяви ОСОБА_3 від 29 квітня 2014 року (а. с. 39).

Цим же наказом виконання обов'язків директора покладено на ОСОБА_4 та зобов'язано його створити комісію з інвентаризації та приймання передачі товарно-матеріальних цінностей, закріплених за підприємством, прийняти товарно-матеріальні цінності, закріплені за підприємством (в тому числі установчі документи, печатки, бланки суворої звітності) за актом приймання-передачі (а. с. 39).

Вищевказаним наказом одночасно зі звільненням ОСОБА_3 було призначено в. о. директора ОСОБА_4, а тому останній повинен був провести розрахунок та виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку ОСОБА_3

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_01_25/pravo1/KP950100.html?pravo=1>, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідками про заробітну плату ОСОБА_3 за лютий, березень 2014 року (а. с. 10, 62) така становила: за лютий 2014 року -

5494,70 грн.; за березень 2014 року - 14 889,41 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що середньоденний заробіток ОСОБА_3 в період з 30 квітня до 15 липня 2014 року становить 509,60 грн. Отже, 509,60 грн х 49 робочих днів (травень, червень, липень, тобто термін затримки виплати) = 24 970,40 грн.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» <nau://ukr99>, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач своєчасно не виплатив позивачу компенсації за невикористану щорічну відпуску, що дає останньому право вимагати виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір відповідно до закону, який підлягав застосуванню. Однак вказані обставини не були враховані апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного рішення, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 04 березня 2015 року скасувати, рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік