Справа № 200/1532/15-ц
провадження № 2/200/1422/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім"єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з ОСОБА_3 були знайомі з 1974 року з періоду трудової діяльності на підприємстві - Фабриці по ремонту та виготовленні меблів. Їх життєві дороги тимчасово розійшлися, але вони іноді зустрічалися та підтримували спілкування та дружні стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4, після її смерті він потребував уваги, допомоги, підтримки і з того часу він поновив спілкування з ОСОБА_3, яка підтримала та допомогла йому в складний період його життя. ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_2. З 2008 року він з ОСОБА_3 проживали однією сім"єю у м. Дніпропетровську за адресою АДРЕСА_1, вони були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу, вони не мали можливості зареєструвати шлюб, оскільки ОСОБА_3 не змінила паспорт з зразка СРСР на паспорт громадянина України.

15.03.2013 року ОСОБА_3 важко захворіла, мала хворобу серця, ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. До моменту смерті він піклувався про неї в зв"язку з її частковим паралізуванням. За життя ОСОБА_3 не було складено заповіт. Позивач зазначає, що в зв"язку з відсутністю у неї спадкоємців за заповітом та за законом, він відповідно до ст. 1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді частки домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_2. Він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. 19.03.2014 року він звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де дізнався про заведення спадкової справи за зверненням ОСОБА_2

Посилаючись на зазначене, позивач просить встановити факт його проживання із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавали. Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою суду наданий лист про розгляд справи за відсутності представника. З огляду на зазначене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників третіх осіб.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статті часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.2, 5 цієї статті - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно до ч.4 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 був знайомий з ОСОБА_3 з 1974 року з періоду трудової діяльності на підприємстві - Фабриці по ремонту та виготовленні меблів. Згодом життєві дороги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тимчасово розійшлися, але вони іноді зустрічалися та підтримували спілкування та дружні стосунки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 Після смерті дружини ОСОБА_1 потребував уваги, допомоги та підтримки і з того часу він поновив спілкування з ОСОБА_3, яка підтримала та допомогла йому в складний період його життя.

На той час ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_2, кв.1, в шлюбі не перебувала.

З початку 2008 року ОСОБА_1 з ОСОБА_3 почали проживати однією сім"єю за адресою проживання позивача - АДРЕСА_1, де вони жили як подружжя, вели спільне господарство, мали сумісний бюджет, піклувалися один за одним, між ними були теплі стосунки та повне взаємопорозуміння, вони придбавали необхідні речі та предмети домашнього вжитку, були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки, всі їх знайомі вважали їх чоловіком та дружиною.

Як зазначено вище, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, був вдівцем, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебувала, що не заперечував відповідач та підтвердили в судовому засіданні свідки.

Разом з цим, зареєструвати шлюб у державному органі реєстрації актів цивільного стану вони не мали можливості, оскільки ОСОБА_3 мала паспорт зразка СРСР, який вона своєчасно не змінила на паспорт громадянина України. Коли вони вирішили зареєструвати шлюб, в березні 2013 року ОСОБА_3 тяжко захворіла, перенесла інсульт та була обмежена у пересуванні, тому отримання паспорту громадянина України, необхідного для реєстрації шлюбу, було ускладнено.

Як в лікарні так і згодом в квартирі по пр. Петровського, куди привезли ОСОБА_3 з лікарні, де вона жила до самої смерті, за нею здійснював догляд лише позивач, якому допомагали сусіди. Він перевертав ОСОБА_3, мив її, перевдягав, міняв памперси, оскільки вона не піднімалася, бо була паралізована, готував їжу та кормив її, прав білизну, купував ліки. Для здійснення догляду за ОСОБА_3 він звільнився з роботи. Родичі ОСОБА_3, зокрема ОСОБА_2 на його прохання про допомогу відповіли відмовою та запропонували помістити ОСОБА_3 у будинок престарілих, від чого ОСОБА_1 відмовився.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим 07.10.2013 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 6781. Всі витрати на поховання ОСОБА_3 поніс позивач. За життя ОСОБА_3 не було складено заповіту.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй частку домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_3.

19.03.2014 року позивач звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, де дізнався про заведення спадкової справи за зверненням ОСОБА_2

Як вбачається із копії спадкової справи № 183/2014, наданої Третьою державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа. Відповідно до матеріалів спадкової справи з заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, до нотаріальної контори звернувся 19.03.2014 року ОСОБА_1

Крім того, з заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, до нотаріальної контори звернувся 31.03.2014 року ОСОБА_2, зазначивши в заяві, що ОСОБА_3 є його двоюрідною тіткою.

Постановою державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори від 23.05.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 з посиланням на ненадання ОСОБА_1 документів, які є доказом родинних відносин між ним та померлою, а також правовстановлюючих документів на частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_2.

Той факт, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше 5 років підтверджується поясненнями в судовому засіданні свідків.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона з 2000 року дружила з ОСОБА_3. Їй відомо, що ОСОБА_3 належала частина домоволодіння по АДРЕСА_2, яка складається з двох квартир. В одній квартирі без всяких зручностей - без води та опалення, проживала ОСОБА_3, а вона, ОСОБА_5, до 2012 року проживала в її іншій квартирі із зручностями, яку орендувала у неї. Від ОСОБА_3 їй було відомо, що вона ще з молодості була знайома з ОСОБА_1, оскільки вони разом працювали. В 2007 році після смерті його дружини їх відносини поновилися, вони стали спілкуватися, на початку 2008 року вона познайомила її з ОСОБА_1 і повідомила її, що вони проживають разом з ним однією сім"єю у його квартирі по АДРЕСА_1, куди до них вона згодом їздила у гості. Вона бачила? що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були добрі стосунки, вони вели спільне господарство, піклувалися один за одним, у них був спільний бюджет, вони були однією сім"єю - як чоловік та жінка, спали на одній кроваті. ОСОБА_3 з 2008 року іноді з"являлася у будинку по АДРЕСА_2 і оскільки вона раніше ніколи не була одруженою, дітей не мала, вона просила її нікому не казати, що вона проживає разом з ОСОБА_1, оскільки соромилася. Коли ОСОБА_3 в грудні 2009 році поламала руку, вона їздила до них та помагала ОСОБА_1 купати її. Коли невдовзі після цього у ОСОБА_3 відбувся приступ хвороби нирок, вона відвідувала її в лікарні, вони разом з ОСОБА_1 доглядали її, возили їжу та одежу, мили її. В 2013 році ОСОБА_6 паралізувало і ОСОБА_1 звернувся до її родичів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 за допомогою, в чому йому було відмовлено та рекомендовано помістити ОСОБА_3 до будинку прістарілих.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з 1998 року вона була дільничним лікарем полікліники, до території обслуговування якої відносився будинок по пр. Петровського, де проживає ОСОБА_1 На початку 2008 року він став приходити в поліклінику з жінкою, як їй стало відомо - ОСОБА_3, яка його супроводжувала та з якою за повідомленням тоді ОСОБА_1 вони проживають однією сім"єю. Вона бачила, що між ними були дуже теплі та добрі відносини, повне взаєморозуміння, вони піклувалися один за одним, вели себе як подружжя. В листопаді 2012 році був виклик лікаря в квартиру по пр. Петровського, де нею надавалася медична допомога ОСОБА_3 в зв"язку з її простудою, була заведена її медична картка. Перебуваючи в квартирі по пр. Петровського, вона бачила, що ОСОБА_3 живе у квартирі, бачила її речі, в квартирі було по жіночому затишно. Коли згодом ОСОБА_3 поклали у лікарню з інсультом, вона її відвідувала, а ОСОБА_1 її дуже добросовісно доглядав - міняв памперси, перевертав, мив, від чого у нього боліли руки. З лікарні ОСОБА_3 привезли додому - у квартиру ОСОБА_1 по пр. Петровського, де вона 01.04.2013 року відвідала її як лікар.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вона познайомилася в кінці 2007 року. Їй відомо, що з початку 2008 року вони жили разом в квартирі ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, тобто по сусідству з нею, і вона їх сприймала як чоловіка та жінку, як одну сім"ю, вони вели сумісне господарство, ОСОБА_3 прала білизну, казала ОСОБА_1 які продукти купити в магазині, куди вони разом ходили, ОСОБА_3 називала ОСОБА_1 "ОСОБА_1". ОСОБА_1 представив ОСОБА_3 як дружину, а вона називала ОСОБА_1 чоловіком. ОСОБА_9 зі своїм чоловіком ходили до них у гості, а вони ходили до них в гості. Коли в 2013 році ОСОБА_3 тяжко захворіла, була прикута до ліжка, він звернувся до неї за допомогою і вона допомагала йому мити її, доглядала, ходила до аптеки купувати ліки. Він сам також дуже добре доглядав за ОСОБА_3 - мив її, перевертав, готував їжу, годував її, прав одяг і вона вважає, що не кожна сиділка могла б так добре доглядати хвору як він. Родичі до ОСОБА_3 не приходили, нічим ОСОБА_1 не допомагали.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він з 2000 року проживає по сусідству з ОСОБА_1 - в квартирі, розташованій на одній з його квартирою сходовій клітині в будинку по пр. Петровського. В 2007 році померла дружина ОСОБА_1 і через півроку після цього ОСОБА_1 став проживати однією сім"єю у своїй квартирі по вул. Петровського з ОСОБА_3, з якою він був давно знайомий. Він, свідок, познайомився з ОСОБА_3, коли вона на початку 2008 року переїхала проживати до ОСОБА_1, вони ходили до нього додому разом у гості, він розумів, що вони ведуть сумісне господарство, жили як подружжя, між ними було повне взаємопорозуміння, вони піклувалися один про одного. Коли ОСОБА_3 в 2013 році перенесла інсульт, ніхто з її родичів не допомагав їй. ОСОБА_1 відмовився від пропозиції її родичів помістити її в будинок престарілих і весь догляд за хворою взяв на себе - як в лікарні так і у себе вдома:міняв памперси, мив її, годував, для чого звільнився з роботи, йому допомагали сусіди.

Також даний факт підтверджується довідкою № 341 від 13.05.2013 року, виданою Комунальним закладом «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №6», про знаходження ОСОБА_7 під наглядом лікарів в зв»язку з хворобою; лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 НОМЕР_2 від 07.10.2013 року, в яких її адресою проживання зазначена АДРЕСА_1; заявою ОСОБА_2 про отримання спадщини після смерті ОСОБА_3, з якою він 31.03.2014 року звернувся до нотаріальної контори, зазначивши в цій заяві, що крім нього спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є також ОСОБА_1

За таких обставин суд вважає встановленим факт спільного проживання позивача з ОСОБА_3 однією сім'єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановлення вказаного факту має для позивача юридичне значення і необхідно для отримання спадщини після смерті ОСОБА_3

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог позивача, посилаючись на те, що він як племінник є єдиним спадкоємцем своєї тітки ОСОБА_3 п»ятої черги за законом. В обґрунтування своїх заперечень проти позову ОСОБА_2 зазначив, що лише з весни 2012 року ОСОБА_3 почала проживати разом з ОСОБА_1 за адресою його проживання по пр.. Петровського в м. Дніпропетровську. Вважав, що позивачем не надано доказів проживання ним з ОСОБА_3 однією сім»єю як подружжя. Також зазначав, що ОСОБА_1 як людина похилого віку навряд чи був у змозі забезпечити належний догляд за важко хворою ОСОБА_3, проте він не найняв доглядальницю та не спробував влаштувати її в будинок престарілих, де їй був би наданий належний догляд та лікування.

На підтвердження тверджень ОСОБА_2 в суді надав свідчення свідок ОСОБА_11, який пояснив, що знав брата ОСОБА_3 - ОСОБА_12 з 1986 року. Йому відомо, що ОСОБА_3 жила за адресою АДРЕСА_2 до 2010 року. Коли вона зламала руку, в 2012 році вона переїхала проживати до ОСОБА_1 в квартиру по пр. Петровського. Він не часто її бачив по АДРЕСА_2 - десь 1-2 рази на місяць, оскільки вона їздила у поломницькі поїздки, стала зрідка виходити на вулицю. Він допускає, що вона могла не розповідати сусідам про своє особисте життя.

Також свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 знав мало, вона була двоюрідною сестрою її бабусі, він бачив її 2 рази в рік, коли він з бабусею ходили її провідувати, це було в період з 2002 по 2010 рік.

Свідок ОСОБА_14 пояснила сулу, що ОСОБА_3 до смерті свого барата жила з ним по АДРЕСА_2. Навесні 2012 року вона їй по телефону повідомила, що переїхала проживати до свого знайомого, раніше в шлюбі вона не перебувала. В 2013 році, коли вона перебувала на лікуванні в лікарні, вона носила їй ліки та пропонувала ОСОБА_15 помістити її в будинок престарілих.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ч.3 цієї статті суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що вказані твердження відповідача та пояснення зазначених свідків на його користь спростовуються вищенаведеними доказами, наданими суду позивачем, та не відповідають встановленим судом при розгляді справи обставинам.

В ході розгляду справи та дослідженні наявних у ній доказів, надання їх оцінки у сукупності, суд дійшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача про його проживання з ОСОБА_3 однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, а саме з початку 2008 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні на підтвердження своїх заперечень відповідачем було заявлене клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_16 Разом з цим, зважаючи на те, що зазначене клопотання було заявлене наприкінці судового розгляду справи, що не відповідало приписам ст. 27 ЦПК України, положення якої були роз»яснені судом відповідачем в попередньому судовому засіданні, що проводилося у даній цивільній справі, судом було відмовлено у задоволені клопотання про допит зазначеного свідка.

Крім того, відповідачем не надано суду будь-яких доказів його родинних відносин з померлою ОСОБА_3, а відповідно того, що він є її спадкоємцем п»ятої черги.

Таким чином, відповідачем, який заперечував проти позовних вимог позивача, не надано будь-яких доказів на їх спростування, не подано відповідного позову на захист своїх прав, що свідчить про те, що відповідач не скористався наданими йому ст. 10 ЦПК України правом щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. А відтак, відповідач відповідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України таким чином розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Отже, зважаючи на те, що судом встановлено, що позивач постійно проживав однією сім»єю із спадкодавцем ОСОБА_3 більше п»яти років до часу відкриття спадщини, він фактично прийняв спадщину після її смерті, оскільки він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім"єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева