АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Статус», ОСОБА_3, про стягнення збитків,

за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року,

встановила:

У травні 2014 року позивач звернувся із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП.

Обґрунтовуючи вимоги, зазначив, що страховою компанією відповідача не виплачено страхове відшкодування, а відтак є підстави для стягнення коштів безпосередньо з винної у вчиненні ДТП особи.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 грудня2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, пов'язані з ремонтом автомобіля в сумі 20 340 грн. 44 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., судовий збір в розмірі 253 грн. 40 коп., а всього стягнуто 25 593 грн. 84 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що збитки, завдані позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля, повинен відшкодувати відповідач на підставі ст. ст. 22, 1187, 1188 ЦК України.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що 07.12.2013 року близько 15 год. 30 хв. на перехресті вулиць Стеценка - вул. М. Гречка, за участі автомобіля «LDV 400 Convoy», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля «КІА», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, сталася ДТП.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 25.12.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.33).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Статус»», що підтверджується полісом НОМЕР_3 від 17.07.2013 року (а.с. 47).

Внаслідок ДТП автомобілю ОСОБА_5 завдано механічні пошкодження, вартість яких, відповідно до звіту ТОВ «Експертно-асистуюча Компанія «Фаворит»», становить 22 932 грн. 55 коп.

Згідно рахунка-фактури від 22.01.2014 року позивачем сплачено за ремонт автомобіля 19 670 грн. 72 коп.( а.с. 34).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 19 670 грн. 72 коп. Оскільки страхова компанія відповідача не виплатила страхове відшкодування, вважає, що воно підлягає стягненню з ОСОБА_2

Відповідно до ст. 22-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія«Статус»».

Проте до участі в справі страхову компанію залучено лише як третю особу.

У порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, допущена помилка не виправлена.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Полісом НОМЕР_3 від 17.07.2013 року франшиза встановлена в розмірі 500 грн.

Колегія суддів вважає, що непред'явлення вимог до страховика, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог до завдавача шкоди щодо сум, які відповідно до закону страховиком не відшкодовуються.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню франшиза в розмірі 500 грн. 00 коп.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру моральної шкоди в розмірі 1 000 грн., колегія суддів виходить з положень ст. 23, 1167 ЦК України, при цьому враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 24 грудня 2014 року постановлено з порушенням норм матеріального права та процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 60 коп. Недоплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 147 грн. 07 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24грудня 2014 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 500 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 недоплачений судовий збір в розмірі 147 грн. 07 коп. в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

ПоліщукН.В.