Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності, за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року відмовлено на підставі ч. 1 ст. 292, ст. 297 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою першого заступника прокурора м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (далі - Інспекція), Дніпропетровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Інспекції просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Стаття 297 ЦПК України регулює питання відкриття апеляційного провадження, крім того, містить підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, а саме: справа не підлягає апеляційному розгляду у порядку цивільного судочинства; є ухвала про закриття апеляційного провадження у зв'язку з відмовою особи від апеляційної скарги; є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Проте мотивувальна та резолютивна частини оскаржуваної ухвали апеляційного суду містять два взаємовиключні висновки, як от: відмова у прийнятті апеляційної скарги з підстав, передбачених ч. 1 ст. 292 ЦПК України; відмова у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на підставі ст. 297 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Інспекції, Дніпропетровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року, суддя апеляційного суду виходив з того, що апеляційна скарга не містить доводів на підтвердження того, що «оскаржуваною ухвалою суду порушені права чи обов'язки держави», участі у справі Інспекція не брала, а тому не відноситься до осіб, які мають право оскаржити в апеляційному порядку «вищезазначену ухвалу суду».

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 35, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон) та ст. 45 ЦПК України, відповідно до якої прокурор може звертатися до суду із заявою про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або держави чи суспільних інтересів.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Статтею 36-1 Закону установлено, зокрема, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється

прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі

шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого

суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

За наявності підстав, передбачених ч. ч. 2-4 цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену ч. 5 цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв'язку з чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Так, звертаючись до суду з апеляційною скаргою з метою захисту державних інтересів, перший заступник прокурора м. Дніпропетровська зазначив, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушено, зокрема ст. 376 ЦК України, оскільки незаконно визнано право власності на самочинне будівництво, адже під час розгляду справи судом не досліджувалися питання щодо введення об'єкта нерухомості в експлуатацію у встановленому законом порядку, крім того, спірне майно розташоване на земельній ділянці, яка на праві власності належить територіальній громаді, що є порушенням державних інтересів (а. с. 53-61).

Таким чином, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою за захистом державних інтересів.

Проте на порушення вимог ст. ст. 292, 297, 303, 304 ЦПК України апеляційний суд не звернув достатньої уваги на доводи апеляційної скарги, в результаті чого дійшов передчасного висновку про непорушення інтересів держави в зазначеній справі.

Такий висновок судді апеляційного суду не може бути підставою для позбавлення прокуратури, яка виступає в інтересах держави, права на захист порушених прав, свобод та інтересів, оскарження судового рішення, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Європейської конвенції прав людини.

За таких обставин відповідно до ст. 342 ЦПК України постановлена у справі ухвала судді апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик