У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» про визнання права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 березня 2011 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого вона набула права вимоги майнових прав на об'єкт нерухомості у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 87,23 кв. м. На момент укладення договору про відступлення права вимоги вартість спірного жилого приміщення вже була сплачена відповідачу.

16 вересня 2011 року будинок, складовою частиною якого є вказана вище квартира, введено в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 22 вересня 2011 року № 270 доручено КП «Ірпінське БТІ» оформити та видати ТОВ «Аверс-Сіті» поквартирно свідоцтва про право власності на квартири введеного в експлуатацію будинку по АДРЕСА_1.

Вказувала, що відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав вона мала набути права власності на квартиру після введення об'єкту капітального будівництва в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Проте акти приймання-передачі майнових прав на спірне приміщення сторонами не укладено, а у п. 3.2 договорів зазначено, що право власності на майнові права від продавця до покупця переходить після підписання акту. Також зазначала, що неодноразово усно та у письмовій формі зверталась до відповідача з вимогою щодо передачі їй документів на квартиру та виконання умов договору, однак відповіді не отримала, а тому вважає свої права порушеними.

Посилаючись на вказане, позивач просила суд визнати за нею право власності на об'єкт нерухомості у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 87, 23 кв. м, зобов'язавши відповідача передати їй технічну документацію на цю квартиру.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивач, в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не довела факту наявності в неї права власності на спірну квартиру, яке було б зареєстроване у встановленому законом порядку (ст. 331 ЦК України), відтак, звернення позивача з указаним позовом до суду за захистом свого не зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності, є передчасним.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач вимог про зобов'язання підписати акти прийому-передачі не заявляв, а документи, необхідні для оформлення права власності на об'єкти нерухомості, відповідно до порядку, передбаченого Законами та умовами договорів про купівлю-продаж майнових прав, повинні бути передані позивачу після підписання зазначених актів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-318цс15.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин та дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук