Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф., Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі -ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ТОВ «Атторн», ОСОБА_1, ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 559 097,96 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 4 471 665 грн 48 коп. та нараховані штрафні санкції за кредитним договором у розмірі 1 223 273 грн 49 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 8 вересня 2008 року між ним та ТОВ «Атторн» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 518 746 доларів США, який останній зобов'язався повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки, передбачені договором, але не пізніше 8 вересня

2013 року. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 8 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_1 і

ОСОБА_2 були укладені договори поруки. Зазначало, що прийняті на себе зобов'язання щодо погашення основного боргу по кредиту та нарахованих відсотків позичальник не виконав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 березня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року, позов ПАТ «ОТП Банк» залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що припинення юридичної особи ТОВ "Атторн" у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою для припинення поруки, тому що зобов'язання за кредитним договором припинилося.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 8 вересня 2008 року між закритом акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Атторн» був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримало кредит у розмірі 518 746 доларів США та зобов'язалось повернути банку кредитні кошти в повному обсязі зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та у строки, установлені кредитним договором, але не пізніше 8 вересня 2013 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 8 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов'язаннями ТОВ «Атторн» за кредитним договором від 8 вересня 2008 року.

Також, з метою забезпечення виконання ТОВ «Атторн» зобов'язань за кредитним договором, 8 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 26 жовтня 2009 року утворилась заборгованість в розмірі 559 097,96 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 4 471 665 грн 48 коп., та нараховані штрафні санкції за кредитним договором у розмірі 1 223 273 грн 49 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3 лютого 2014 року затверджено звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс та ліквідовано банкрута ТОВ «Атторн» як юридичну особу у зв'язку з банкрутством.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців убачється, що 7 березня 2014 року до Єдиного державного реєстру внесено запис про припинення державної реєстрації ТОВ "Атторн" у зв'язку з визнанням юридичної особи банкрутом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов᾽язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов᾽язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов᾽язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель, за змістом указаним норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Згідно із ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема, за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання, отже припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення поруки, тому що зобов'язання за кредитним договором припинилося.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, вищевказаного не врахував, не взяв до уваги те, що постановою Вищого господарського суду України від 24 червня 2014 року було скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 1 квітня 2014 року та ухвалу господарського суду м. Києва від 3 лютого 2014 року, якими було ліквідовано ТОВ «Атторн», як юридичну особу у зв'язку з банкрутством, та направлено справу на новий розгляд з підстав того, що судами не було досліджено всі суттєві обставини справи, а саме не з'ясовано обставини реалізації майнових активів банкрута, які перебували на його балансі на дату порушення провадження по справі про банкрутство; не перевірив доводів банку стосовно того, чи був ТОВ «Атторн» діючим суб'єктом господарювання на момент звернення до суду і що вищевказаною постановою від 24 червня 2014 року підтверджується діючий стан юридичної особи ТОВ «Атторн», та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням викладеного, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою й вона підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко