Справа №489/3755/14-ц 20.01.2015 20.01.2015 20.01.2015
Провадження №22-ц/784/111/15
Головуючий першої інстанції: Коваленко І.В.
Категорія: 53 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю представника позивача Козирєва А.В., представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі - ПАТ «Миколаївгаз») до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2014 року ПАТ «Миколаївгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 15 січня 2012 року по 13 лютого 2012 року ОСОБА_5 виконував обов'язки голови правління ПАТ «Миколаївгаз». У період виконання цих обов'язків за його наказом від 09 липня 2010 року № 51-к із займаної посади звільнено заступника голови правління з питань контрольно-ревізійної служби підприємства - ОСОБА_7

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 січня 2011 року, ОСОБА_7 поновлено на посаді та в цій частині рішення допущено до негайного виконання. Між тим наказ про поновлення на роботі відповідач не видав.

Як вказав позивач, 13 лютого 2012 року ОСОБА_5 звільнився з роботи, але не повідомив новому керівнику ПАТ «Миколаївгаз» - ОСОБА_6 - про рішення суду щодо поновлення ОСОБА_7 на посаді. Наказ про поновлення ОСОБА_7 на посаді був виданий головою правління ПАТ «Миколаївгаз» ОСОБА_6 тільки 29 грудня 2012 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 листопада 2013 року, яке в частині було змінено рішенням апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2014 року, з ПАТ «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_7 був стягнутий середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 270 165 грн. 00 коп. Вказана сума була сплачена ПАТ «Миколаївгаз» 29 квітня 2014 року.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача 270 165грн. 00коп. матеріальної шкоди, заподіяної позивачеві.

Ухвалою суду від 04 листопада 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_6

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2014 року позов ПАТ «Миколаївгаз» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Миколаївгаз» в рахунок відшкодування майнової шкоди в розмірі 158 496грн. 80 коп. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Миколаївгаз» судовий збір в сумі 1584грн.96коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати в частині стягнення з нього на користь ПАТ «Миколаївгаз» 158 496 грн. 80 коп. та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами) при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Відповідно до п. 13 постанови Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (з подальшими змінами), застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_5 на підставі протоколу № 173 від 15.01.2010р. засідання правління Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз", правонаступником якого є ПАТ "Миколаївгаз", та наказу від 15.01.2010 № 2-к з 15.01.2010р. виконував обов'язки Голови Правління товариства з 15 січня 2010 року по 07 лютого 2012 року включно, тобто, до призначення Головою Правління ОСОБА_6 (а.с. 6, 143,-145 т.1).

Наказом від 13.02.2012р. № 19-ос ОСОБА_5 звільнено з ПАТ "Миколаївгаз" на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7 т.1).

Положеннями Статуту ПАТ "Миколаївгаз" до повноважень Голови Правління товариства віднесено прийняття та звільнення працівників з роботи, застосовування до них заходів заохочення і стягнення, прийняття будь-яких інших кадрових рішень (п. 11.5.1.5. Статуту) (а.с. 92-131, 181-218 т.1).

Наказом в.о. Голови Правління від 09.07.2010 № 51-к на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП Україно було звільнено з роботи у ВАТ «Миколаївгаз» ОСОБА_7, який займав посаду заступника голови правління з питань контрольно-ревізійної служби підприємства (а.с. 232 т.1).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 січня 2011 року, ОСОБА_7 поновлено на посаді та в цій частині рішення допущено до негайного виконання, стягнуто з ПАТ «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_7 оплату за час вимушеного прогулу в розмірі 46 828грн.60коп. Копія рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2010 року була направлена на адресу ОСОБА_5 та отримано ПАТ «Миколаївгаз» 29 листопада 2010 р.(а.с. 9-12, 134-137 т.1).

Обов'язковість виконання рішень суду гарантована ч. 5 ст. 124 Конституції України, а тому ОСОБА_5, як керівник товариства, зобов'язаний був виконати рішення суду добровільно і негайно, видавши відповідний наказ про поновлення ОСОБА_7 на роботі, проте за весь час перебування ОСОБА_5 на посаді виконуючого обов'язки Голови Правління таке розпорядження ним не видавалось.

20 травня 2011 р. постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС ММУЮ було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вишгородським районним судом Київської області 18.02.2011р., про поновлення ОСОБА_7 на роботі. Зазначена постанова 24.05.2011р. була направлена на адресу ПАТ «Миколаївгаз», а 14.10.2011р. постановою державного виконавця на Товариство було накладено штраф в розмірі 680грн. за невиконання вимоги держвиконавця щодо виконання рішення суду. Наступна аналогічна вимога державного виконавця від 17.10.2011р. також не була виконана. (а.с. 139, 140, 238, 243-249 т.1, а.с. 20-28 т.2).

Наказ про поновлення на роботі ОСОБА_7 був виданий 29 грудня 2012 року Головою Правління ОСОБА_6 (а.с. 13 т.1).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 листопада 2013 року, яке в частині було змінено рішенням апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2014 року, з ПАТ «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_7 був стягнутий середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 270 165грн.00 коп. (а.с. 14-16 т.1).

Вказана сума була сплачена ПАТ «Миколаївгаз» 29 квітня 2014 року за платіжним дорученням № 7953 (а.с. 18 т.1).

Отже, передбачений ч. 3 ст.233 КЗпП строк на звернення до суду позивачем не пропущений.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 237 КЗпП України суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для відшкодування відповідачем ОСОБА_5 завданої ПАТ «Миколаївгаз» матеріальної шкоди, спричиненої підприємству у зв'язку із виплатою ОСОБА_7 коштів за затримку виконання рішення про поновлення на роботі.

З огляду на вищевикладені положення закону та встановлені судом обставини справи, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_5 спричиненої позивачу матеріальної шкоди в зв'язку з відсутністю у нього повноважень на поновлення ОСОБА_7 на посаді та вини у затримці виконання рішення суду - є необґрунтованими.

Той факт, що при розгляді Вишгородським районним судом Київської області цивільних справ за позовами ОСОБА_7 ОСОБА_5 не був залучений до участі у справі у якості третьої особи, не є підставою для звільнення його від відповідальності за спричинення матеріальної шкоди ПАТ «Миколаївгаз».

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на неправильність розрахунків суду при визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_5, оскільки суд виходив із середньоденного розміру заробітної плати ОСОБА_7, що був застосований апеляційним судом Київської області при ухваленні рішення від 06 лютого 2014 року про стягнення з ПАТ «Миколаївгаз» середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Миколаївгаз», у задоволенні яких було відмовлено, апелянт не оскаржував.

Таким чином, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді