АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.,

суддів - Котули Л.Г., Барановської Л.В.,

при секретарі - Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить змінити розмір раніше визначених аліментів, встановивши його в твердій грошовій сумі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 20% від усіх видів заробітку, починаючи з 29 жовтня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, щомісячна сума аліментів становить 559 грн. 06 коп., які нараховуються, але не виплачуються ОСОБА_4, у зв'язку з накладенням арешту на кошти та майно Державної наукової установи «Центр світової економіки та міжнародних відносин НАН України», в якій працює позивач. Позивач, вважаючи, що сума аліментів, стягнута зазначеним рішенням суду не відповідає реальним потребам дитини, не враховує обставини, які змінилися з моменту його ухвалення, а тому потребує збільшення, шляхом встановлення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Послався на доводи, викладені в позовній заяві, які, на думку скаржника, не враховані судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення осіб, що з'явились до суду, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 30 травня 2009 року /а.с. 8/.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, прізвище якого 27 травня 2011 року було змінено на «ОСОБА_5» /а.с. 45-47/.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 20% від усіх видів заробітку, починаючи з 29 жовтня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зміни розміру аліментів, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з відсутності факту зміни обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів і встановлення їх в твердій грошовій сумі.

Так, згідно ст. 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ст.182 СК України при визначенні розмір аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За змістом ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 1286 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, сума аліментів, яка щомісячно підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, складає 559 грн. 06 коп.(20% від усіх доходів ОСОБА_2).

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо того, що сума стягнутих судом аліментів не може задовольнити потреби дитини, оскільки 559 грн. 06 коп. перевищує мінімально встановлений законодавством України розмір аліментів, що з урахуванням викладеного вище, складає 385 грн. 80 коп.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач має стабільний і постійний дохід. Факт невиплати аліментів, у зв'язку з накладенням арешту на активи підприємства, на якому працює позивач, не є підставою для зміни розміру та порядку стягнення аліментів, оскільки останні є нарахованими, а тому будуть виплачені ОСОБА_4 після усунення обставин, що стали підставою для затримки виплати аліментів. З огляду на викладене, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Більше того, із системного аналізу ч. 1 ст. 184 СК України вбачається, що стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі є виключно правом, а не обов'язком суду.

Підстав для зміни розміру аліментів в розумінні ч. 1 ст. 192 СК України колегією суддів також не встановлено.

Доводи позивача відносно того, що у разі незадоволення його позовних вимог щодо зміни розміру аліментів та встановлення їх в твердій грошовій сумі порушуватиметься право дитини на достойний рівень життя, є абсурдними, оскільки ОСОБА_2 не позбавлений права та можливості надавати матеріальну допомогу синові ОСОБА_5 в позасудовому порядку, виконуючи свій обов'язок як батька, незалежно від наявності або відсутності судового рішення про стягнення аліментів.

З огляду на вищевикладене, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: