Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року с.м.т. Новотроїцьке

Новотроїцький районний суд Херсонської області в складі:

Головуючого судді - Бугрименка В.В.

при секретарі - Голумбієвській С.Ф.

представника позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - Руденка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення коштів за договором банківського рахунку

ВСТАНОВИВ

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що мала у відповідача поточний рахунок "Пенсійний", на який перераховувалась її пенсія. Однак працівниками відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із зазначеного рахунку було викрадено 4500 гривень, що підтверджується вироком Чаплинського районного суду Херсонської області. На даний момент гроші їй не повернуто. Крім того, після звернення до банку в 2007 році, з метою з'ясування наявності коштів на рахунку, її було повідомлено, що на рахунку обліковуються кошти в сумі 1309 грн. 50 коп.. Вказані кошти їй також не було виплачено. Враховуючи, що відповідач безпідставно не повертає її гроші - 5809 грн. 50 коп. протягом тривалого часу ( 1 липня 2007 року - 4 листопада 2014 року), вважає, що з банку має бути стягнуто 5% річних за користування пенсійними коштами за вказаний період, що складає 2149 грн. 60 коп., а на підставі ст.625 ЦК України - 3 % річних - 1289 грн. 76 коп. та інфляційні втрати за період з 1 липня 2007 року по 1 жовтня 2014 року, що складає 4816 грн. 08 коп.. Посилаючись на ст.ст.1058, 1059, 1068, 1073 ЦК України просила стягнути з відповідача на її користь зазначені кошти, а всього 14064 грн. 94 коп. та судові витрати за сплачений судовий збір.

В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, збільшила позовні вимоги, просила стягнути з банку на користь позивачки, на момент розгляду справи судом, відсотки - 2217 грн. 60 коп., 3% річних - 1330 грн. 56 коп. та інфляційні втрати станом на грудень місяць 2014 року включно в сумі 9243 грн. 53 коп., а всього, з врахуванням суми боргу, 18601 грн. 19 коп..

Представник відповідача за довіреністю позов не визнав в повному об'ємі, подав заперечення в яких зазначає, що доводи позивача є безпідставними, оскільки заборгованості у банку перед позивачкою в сумі 1309 гр. 50 коп. не було, а навпаки існує заборгованість останньої перед відповідачем, оскільки посадовими особами банку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивачці виплачено зайві кошти за рахунок завищених відсотків. Що стосується викрадення зазначеними особами коштів позивачки в сумі 4500 грн., вважає вирок суду в цій частині безпідставним, оскільки позивачка отримала вказані кошти, що підтверджується її підписом. Разом з цим, в судовому засіданні вказав, що оскільки згідно вироку суду шкоду позивачці завдано ОСОБА_5 та ОСОБА_6, між сторонами мали місце деліктні правовідносини, а не договірні, як вказує позивачка. Крім того, зазначив, що ОСОБА_3 пропущено строк позовної давності звернення до суду. Заявив клопотання про застосування позовної давності. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази подані сторонами які наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно ч.1 ст.1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що позивачка мала у відповідача поточний рахунок "Пенсійний", НОМЕР_1, на який перераховувалась її пенсія. Вказана обставина сторонами не заперечується, у зв'язку з чим не підлягає доказуванню. За таких обставин суд приходить до висновку, що між сторонами мали місце договірні відносини які регулювалися договором банківського рахунку.

З наданої відповідачем виписки по рахунку позивачки, за період з 1 січня 2001 року по 25 липня 2007 року, та розрахункового документу від 31 липня 2007 року на отримання грошових коштів, вбачається, що на наявні на рахунку кошти банком нараховувались проценти, а саме 5% річних. Вказана обставина сторонами також не заперечується.

Згідно ч.1 ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили встановлено, що в період часу з 18 травня 2006 року по 3 квітня 2007 року працівниками банку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 із зазначеного рахунку було викрадено 4500 гривень. Грошові кошти в сумі 4500 гривень ПАТ "Райффайзенбанк Аваль" на рахунок клієнта ОСОБА_8 не зарахував. Вказаним вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за ст.191 КК України, а саме у зв'язку з тим, що вони, зловживаючи службовим становищем, працюючи в установі банку відповідача, заволоділи грошовими коштами клієнта - позивачки, в сумі 4500 гривень. Із засуджених на користь позивачки стягнуто 4500 грн..

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення із засуджених на користь ОСОБА_3 4500 грн. - скасовано.

Відповідно до ч.4 ст. ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Враховуючи, що зазначений вирок набрав законної сили, доводи представника відповідача про те, що грошові кошти в сумі 4500 з рахунку позивачки не викрадалися є безпідставними.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за відсутності розпорядження ОСОБА_3 відносно коштів які знаходились на її рахунку в сумі 4500 гривень, вказані кошти були безпідставно списані банком, а після виявлення вказаного порушення, на час розгляду справи судом, не були зараховані на рахунок клієнта. Доводи представника відповідача про те, що до вказаних правовідносин необхідно застосувати положення ст.1172 ЦК України, оскільки неправомірними діями працівників банку потерпілій було завдано шкоди, що виключає застосування норм які регулюють договірні відносини, суд вважає безпідставними, оскільки, в судовому засіданні встановлено, що позивачка мала банківський рахунок у відповідача, користувалася ним, що вказує на наявність договірних відносин між сторонами, а положення ст.1172 ЦК України застосовуються до випадків позадоговірного відшкодування шкоди. Зі змісту ч.1 ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, позивачка звернувся до суду саме з підстав неналежного виконанням банком договірних обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, вимоги позивачки про стягнення з відповідача безпідставно списаних 4500 грн. є обґрунтованими.

Разом з цим, вимога про стягнення з банку 1309 грн. 50 коп. підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 9 грн. 50 коп.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З листа банку за №14/773 від 30 липня 2014 року вбачається, що на вищевказаному рахунку позивачки обліковуються кошти в сумі 1309 грн. 50 коп. При цьому 31 липня 2014 року із рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_3 було знято кошти в сумі 1300 грн., що підтверджується відповідним розрахунковим документом. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивачки про невиплату їй в повному обсязі коштів, що обліковувались на момент проведення інвентаризації рахунку.

За таких обставин з банку на користь ОСОБА_3 має бути стягнуто 4509 грн. 50 коп. (4500 грн. + 9 грн. 50 коп. = 4509 грн. 50 коп.)

Також з відповідача на користь позивачки, з врахуванням положень ч.1 ст. 1070 ЦК України, має бути стягнуто 5 % річних, в межах заявлених вимог за період з 24 червня липня 2007 року по 28 січня 2015 року, в сумі 1718 грн. 02 коп. (4509 грн. 50 коп. х 5% = 225 грн. 47 коп. / 365 дн. = 0,62 грн. х 2771 дн. = 1718 грн. 02 коп.).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач не зарахував на рахунок ОСОБА_3 безпідставно списані кошти - 4509 грн. 50 коп., з банку на користь останньої має бути стягнуто 3 % річних та інфляційні втрати за вказаний період, що складає 1025 грн.27 коп. (4509 грн. 50 коп. х 3% = 135 грн. 28 коп. /365 = 0,37 грн. х 2771 дн. = 1025 грн.27 коп.) та 3860 грн. 10 коп. (11,9% (інфляція з липня місяця 2007 року по грудень місць 2007 року) х 4509 грн. 50 коп. /100% = 536 грн. 63 коп. + 1005 грн. 61 коп. (2008 р.(4509,5х22,3 % / 100%)) + 554 грн. 66 коп. (2009 р.) + 410 грн. 36 коп. (2010 р.) + 207 грн. 43 коп. (2011 р.) + 22 грн. 55 коп. (2013 р.) + 1122 грн. 86 коп. (2014 р.) = 3860 грн. 10 коп.), відповідно. Зазначений позивачем розрахунок інфляційних втрат не може прийнятий судом до уваги, оскільки у вказаному розрахунку вбачається, що індекс річний інфляції в 2013 році був 1,8%, що не відповідає дійсності, оскільки він складав 0,5 %., у зв'язку з чим, у вказаному розрахунку допущено помилку. Крім того, суд не може погодитись з наданим представником позивачки розрахунку інфляційних втрат щодо нарахування таких з врахуванням (приєднанням) інфляції за попередні періоди, оскільки згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, таким чином інфляційні втрати визначаються лише із суми основного боргу. Вказане узгоджується з рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України за N62-97р від 03 квітня 1997 року .

З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним позов в цій частині задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період вказаний у позові.

Заява представника відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог позивачки задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Зі змісту п.2 ч.1 ст. 268 ЦК України вбачається, що позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку про видачу вкладу. Враховуючи. що згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, в задоволенні заяви про застосування позовної давності необхідно відмовити, оскільки на встановлені судом правовідносини позовна давність не поширюється.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладено, враховуючи що позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідача на його користь мають бути стягнуті судові витрати зі сплати судового збору в сумі 145 грн. 53 коп. (243,6 грн. х 59,74% / 100% ).

Керуючись ст.ст. 7,10, 15, 60, 61, 64, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 625, 1066, 1070, 1073, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на користь ОСОБА_3 кошти за договором банківського рахунку в сумі 4509 (чотири тисячі п'ятсот дев'ять) гривень 50 (п'ятдесят) копійок, проценти - 1718 (одну тисячу сімсот вісімнадцять) гривень 2 (дві) копійки, інфляційні втрати в сумі 3860 (три тисячі вісімсот шістдесят) гривень 10 (десять) копійок, 3 проценти річних - 1025 (одну тисячу двадцять п'ять) гривень 27 копійок, а всього 11112 (одинадцять тисяч сто дванадцять) гривень 89 (вісімдесят дев'ять) копійок.

В решті позову відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на користь ОСОБА_3 кошти судові витрати в сумі 145 грн. 53 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Новотроїцький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Бугрименко