Номер провадження: 22-ц/785/7781/15
Головуючий у першій інстанції Калібова М. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 28 липня 2015 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,

встановила:

11 лютого 2015 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК» Уніка») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому ставило питання про стягнення з відповідача на свою користь в порядку регресу 34194, 37 грн., сплачених ним за відповідача як страхове відшкодування, а також судовий збір у сумі 341,95 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 27 вересня 2014 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося пошкодження автомобіля «AUDI А8», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням громадянина королівства Нідерландів ОСОБА_8 (далі - ДТП).

Згідно заяви громадянина королівства Нідерландів ОСОБА_8 про виплату матеріального збитку від 10.11.2014 року та страхового акту № 00153231 від 19.11.2014 року позивачем виплачено страхове відшкодування.

Посилаючись на викладені вище обставини, позивач стверджував, що він, як страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право вимагати від винної особи відшкодування фактичних витрат за договором страхування.

Відповідач та його представник - адвокат Негара Ф.С. позов не визнали, просили суд ухвалити рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу відмовити.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 28 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ «СК»Уніка» були задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «СК «Уніка», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Оскільки ПрАТ «СК» Уніка» виплатило страхове відшкодування потерпілій особі в ДТП - громадянину королівства Нідерландів ОСОБА_8 у сумі 34 194,37 грн., то суд дійшов висновку про те, що з винної особи ОСОБА_3 належить стягнути в порядку регресу на користь ПрАТ «СК» Уніка» зазначену суму коштів.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, ті обставини, що 27 вересня 2014 року сталася ДТП, в результаті якої відбулося пошкодження автомобіля «AUDI А8», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням громадянина королівства Нідерландів ОСОБА_8, а також ті обставини, що згідно заяви громадянина королівства Нідерландів ОСОБА_8 йому було виплачено суму матеріального збитку у розмірі 34 194,37 грн., підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України являються встановленими і такими, що не підлягають доказуванню.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_3 посилався на наступне:

сума матеріального збитку, зазначена в звіті про оцінку вартості матеріальної шкоди значно завищена, виходячи з переліку та вартості пошкоджених запчастин, вартості відновлювальних робіт з урахуванням ринкових цін, а також виходячи з того, що у матеріалах справи відсутня копія заяви на проведення дослідження та копія квитанції про проведення плати;

наявна невідповідність між результатами огляду транспортного засобу, проведеного працівниками ДАІ на місці ДТП, та огляду, проведеного спеціалістом під час здійснення оцінки вартості матеріальної шкоди, результати якого було зафіксовано у протоколі огляду транспортного засобу № 12С/10/14 від 03.10.2014 року;

власник пошкодженого транспортного засобу «AUDI А8» з реєстраційним номером НОМЕР_3 не встановлений, оскільки в матеріалах звіту відсутня копія свідоцтва про право власності, в протоколі огляду транспортного засобу відсутній підпис власника транспортного засобу, а в наявності тільки підпис учасника огляду;

позивач порушив вимоги пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2090, у якому визначено, що виклик зацікавлених осіб для участі в технічному огляді здійснюється замовником дослідження у разі потреби та з зазначенням дати, місця та часу проведення такого огляду;

у позивача відсутні правові підстави для стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування, виплаченого позивачем громадянину Нідерландів ОСОБА_8;

позивачем має бути доведено фактичне здійснення відновлювальних робіт транспортного засобу, а також сплата вартості ремонтних робіт безпосередньо особам, які уповноважені здійснювати ремонт автомобілів, тобто є платниками ПДВ;

позивачем не було повідомлено відповідача про необхідність виконання умов Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року, в тому числі і ст.38, якою передбачено підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника.

ОСОБА_3 також заперечував власну вину в скоєнні ДТП внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, ОСОБА_3, посилаючись на те, що при розгляді справи про притягнення його до відповідальності за ст. 124 КупАП, в суді він не розумів українську мову, його вмовили, визнати себе винним, пообіцявши, що за нього потерпілій стороні шкоду відшкодує страхова компанія, тому він визнав себе винним в скоєнні вище вказаної ДТП.

Вирішуючи дані питання та доводи апелянта ОСОБА_3, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 27.09.2014 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «VOLVO FH 12», державний номер НОМЕР_1 з причіпом «SCHWARZMULLED PA-ZE», державний номер НОМЕР_2, по автодорозі Київ-Одеса, перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, що призвело до пошкодження шини на передній осі причіпу зліва та подальшого її від'єднання від диску.

Внаслідок цього сталася ДТП, у зв'язку з чим було пошкоджено автомобіль «AUDI А8», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням громадянина королівства Нідерландів ОСОБА_8, який рухався в попутному напрямку в лівій смузі руху, тобто транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначені обставини встановлені постановою Болградського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 року, згідно якої ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні ДТП. При цьому вказаним судовим рішенням було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, що призвело до пошкодження шини на передній осі причіпу зліва та подальшого його від'єднання від диску, що призвело до ДТП.

Тобто, відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у порушенні п.2.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, згідно з якими водій механічного транспортного засобу для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов'язаний перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою..., стежити за технічним станом транспортного засобу. На цій підставі ОСОБА_3 визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, всі вищевикладені обставини вважаються встановленими і такими, що не відлягають доказуванню у даній справі.

Зазначеним також спростовуються доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що він не є винним у скоєнні ДТП, а визнав свою вину внаслідок того, що його на це умовили, пояснивши, що шкоду потерпілій особі сплатить страхова компанія.

Крім того, як свідчать матеріали справи, за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9589629 від 25.03.2014 року, укладеним між ПрАТ «СК» Уніка» і власником автомобіля «VOLVO FH 12», державний номер НОМЕР_1 з причіпом «SCHWARZMULLED PA-ZE», державний номер НОМЕР_2 , зазначений автомобіль відповідача було застраховано (а.с.15).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що згідно вимог, передбачених ст.ст. 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначену у договорі грошову суму (страхову виплату). Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 листопада 2014 року до ПрАТ «СК» Уніка» звернувся власник пошкодженого автомобіля, громадянин Нідерландів ОСОБА_8, з метою отримання відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с.16).

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

В результаті ДТП, яка сталася 27.09.2014 року з вини відповідача ОСОБА_3, автомобілю, належному на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "AUDI А8", реєстраційний номер НОМЕР_3, громадянину королівства Нідерландів ОСОБА_8, були заподіяні механічні ушкодження (а.с.5, 8, 92-97).

Сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті ОСОБА_8, складала 34194,37 грн. (а.с.6-14).

Згідно страхового акту № 00153231 від 19.11.2014 року ПрАТ «СК» «Уніка» виплачено потерпілому страхове відшкодування на загальну суму 34194,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 023245 від 02.12.2014 року (а.с.17).

Відповідно підпункту г) пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Оскільки, як було вказано вище, відповідач ОСОБА_3 визнаний винним в порушенні п.2.3 Правил дорожнього руху, так як перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу і не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не стежив за технічним станом транспортного засобу, то зазначена відповідальність за скоєне правопорушення відповідачем підпадає під дію підпункту г) пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що сума страхового відшкодування у розмірі 34194,37 грн., яка була виплачена позивачем громадянину Нідерландів ОСОБА_8, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу.

З підстав викладеного, повністю спростовуються доводи апелянта про те, що в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з нього завданої шкоди на користь страхової компанії в порядку регресу.

Що стосується доводів апелянта про те, що сума матеріального збитку, зазначена в звіті про оцінку вартості матеріальної шкоди № 12С/10/14 від 15.11.2014 року, значно завищена і необгрунтована, то вони є безпідставними, оскільки спростовані поясненнями спеціаліста ОСОБА_7 в суді першої інстанції та звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди від 15.11.2014 року (а.с.6-14).

Так, як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди проводився незалежним оцінювачем, який має вищу технічну освіту, стаж експертної роботи, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача.

В свою чергу, апелянт ОСОБА_3 не надав суду аргументованих заперечень проти вказаного звіту.

Детальний аналіз та порівняння переліку пошкоджень, зазначених у протоколі огляду транспортного засобу, проведеного працівниками ДАІ на місці ДТП, та у протоколі огляду транспортного засобу №12С/10/14 від 03.10.2014 року свідчить про їх ідентичність. Перелік пошкоджень, складених працівниками ДАІ, є більш загальним у порівнянні з переліком, який склав спеціаліст, проводячи початковий етап дослідження та оцінки вартості матеріальної шкоди.

Також суд обґрунтовано зазначив, що необхідність проведення заміни деталей, або їх ремонту визначається спеціалістом на підставі вимог заводу виробника досліджуваного транспортного засобу. Перелік нормативних та експертних документів, а також комп'ютерних програм, які використовував спеціаліст, наведено у його звіті про оцінку вартості матеріальної шкоди №12С/10/14 від 15.11.2014 року (а.с.6-14 ). Опис пошкоджень транспортного засобу із зазначенням необхідності ремонту, заміни та фарбування наведено у протоколі огляду транспортного засобу №120/10/14 від 03.10.2014 року (а.с. 8-11).

У своєму звіті про оцінку вартості матеріальної шкоди спеціаліст зазначив, що у результаті проведеної ідентифікації наданого транспортного засобу ним було встановлено його власника, адресу та інші ідентифікаційні дані автомобіля (технічний паспорт, рік випуску, пробіг).

Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) може здійснюватись як безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування), так і погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

В даному випадку, на підставі заяви громадянина королівства Нідерландів ОСОБА_8 про виплату матеріального збитку від 10.11.2014 року (а.с.16), виплату страхового відшкодування було проведено безпосередньо потерпілому (а.с.18), тобто жодного обов'язку у позивача щодо доведення фактичного здійснення відновлювальних робіт транспортного засобу не виникає.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 щодо неповідомлення його про проведення звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 27.12.2013 року, то вони є безпідставними, оскільки договором страхування не передбачено обов'язку страховика при здійсненні виплати страхового відшкодування повідомляти винну особу про проведення звіту щодо вартості ремонту автомобіля.

Пунктом 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року) передбачено, що виклик заінтересованих осіб для участі в технічному огляді здійснюється замовником дослідження лише у разі потреби.

Разом з тим, ні особа, якій було доручено проведення дослідження (спеціаліст), ні жоден із учасників ДТП, у тому числі і сам відповідач, не заявляли позивачу про необхідність залучення відповідача для участі в огляді, у зв'язку з чим підстав для залучення відповідача до участі в огляді транспортного засобу потерпілої особи не було.

Посилання апелянта на те, що ПрАТ «СК «Уніка» звернулось в експертну компанію ще до визначення винної в ДТП особи, тобто 01.10.2014 року, в той час як постанова Болградського районного суду Одеської області була винесена тільки 21.10.2014 року, в даному випадку правового значення не відіграє, оскільки звернення до експертної установи для визначення вартості завданої внаслідок ДТП шкоди є правом страхової компанії.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко