АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору найму частини квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору найму від 29.04.2014 року частини квартири АДРЕСА_1 укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, мотивуючи тим, що позивачем на ім'я відповідача ОСОБА_2 було видано довіреність щодо представництва інтересів позивача з приводу обслуговування, користування, здачею в оренду (найом) належної останньому квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2, зловживаючи наданим правом, уклав договір оренди частини квартири з відповідачем ОСОБА_3 Зокрема, у спірному договорі сторонами вирішено надати в оренду неіснуючу кімнату з другим поверхом, ОСОБА_2 не мав право укладати договір найму з правом суборенди, договір укладений з вкрай невигідними умовами для наймодавця. У зв'язку з цим позивач просив визнати договір оренди недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір найму частини квартири АДРЕСА_1 від 29.04.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що висновки суду першої інстанції про перевищення повноважень ОСОБА_2 під час укладення спірного договору не відповідають дійсності, судом невірно визначено сторони спірного договору, зроблено хибний висновок, що сторонами невірно визначено об'єкт оренди, оскільки фактичний план квартири не відповідає технічному паспорту квартири, посилається на те, що до договорів найму житла не вимагається нотаріальне його посвідчення.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що висновки суду про перевищення повноважень не ґрунтуються на законі, також вважає, що даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню.

Представник апелянта ОСОБА_3 та апелянт ОСОБА_2 підтримали апеляційні скарги , просили рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач та його представник просили відхилити апеляційні скарги , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.02.2013 року ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2 було видано нотаріально посвідчену довіреність, якою останнього уповноважено бути представником позивача з усіх без винятку питань, пов'язаних з обслуговуванням та користуванням, здачею в оренду (найом) належної позивачеві квартири АДРЕСА_1.

Вказана квартира належить на праві власності позивачу відповідно до свідоцтва про право власності від 29.06.2011 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження № 376 від 29.06.2011 року.

Відповідно до технічного паспорту квартира складається з 3 кімнат жилою площею 41,60 кв.м., у тому числі 1-а кімната 8,50 кв.м., 2-а кімната 17,20 кв.м., 3-я кімната - 15,90 кв.м., загальною площею 60,40 кв.м.

Встановлено, що 29 квітня 2014 року між ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_5, та ОСОБА_3 було укладено договір найму частини квартири. Відповідно до п.1.1 вказаного договору ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_3 приймає у тимчасове платне користування для проживання частину квартири за АДРЕСА_1, а саме кімнату № 2 площею 17,2 кв.м., кімнату № 3 площею 15,9 кв.м. з другим поверхом у кімнаті, лоджію площею 3,80 кв.м., строком на 5 років від дня підписання договору за 10000 грн на рік, з правом передачі квартири в піднайм .

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору найму частини квартири від 29 квітня 2014 року , укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наймач взяла на себе зобов'язання власними силами та за власні кошти виконати ремонт в квартирі , орієнтовна вартість ремонтних робіт становить 210 060 грн.( а.с.73-75)

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України визначено підстави для визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ст.. 793 ч.2 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди ( їх окремої частини) строком на три роки і бальше підлягає нотаріальному посвідченню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що договір оренди, укладений ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 з ОСОБА_3 суперечить вимогам закону та інтересам самого наймодавця.

Судом встановлено, що договір оренди укладено більше як на три роки, однак, нотаріально він не посвідчений, що суперечить вимогам закону .

Особа, яка представляє інтереси іншої особи на підставі довіреності, повинна діяти виключно в інтересах тієї особи, яку він представляє.

Відповідач ОСОБА_2 передав квартиру , що належить на праві власності ОСОБА_5, за орендну плату 10 000 грн на рік, при цьому згідно додаткової угоди наймач зобов'язалася зробити ремонт в квартирі за 210 060 грн .

Відповідно до п.6.4 Договору у випадку, якщо здійснені наймачем витрати за наслідками проживання в квартирі протягом 12 або більше місяців перевищить суми щорічної плати за квартиру , яка підлягає сплаті,сторони зараховують такі переплати в рахунок майбутніх періодів, або наймодавець компенсує різницю на користь наймача.

Зазначений пункт договору порушує інтереси наймодавця, так як вчинений явно не на його користь.

Судом першої інстанції також вірно встановлено , що договір оренди ОСОБА_2 було укладено з перевищенням тих повноважень, які йому були надані на підставі довіреності, а саме : він уклав з ОСОБА_3 договір найму квартири з правом піднайму, хоч із довіреності , виданої ОСОБА_5 ОСОБА_2, не вбачається, що була передбачена передача квартири в найм з правом піднайму .

Колегія суддів вважає, що договір найму, укладений між відповідачами, суперечить волі позивача, який не бажає передавати квартиру в найм на тих умовах, які визначені відповідачами в договорі найму, а тому за таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання цього договору недійсним.

За таких обставин суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав вірну оцінку доказам по справі та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 3 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді: