У х в а л а

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про усунення перешкод та вселення;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, Ізмаїльський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право на житло;

за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи: Ізмаїльський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право на житло,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року

та касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

15 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

Посилалася на те, що після укладення з відповідачем з 2000 року шлюбу вона проживала разом з ним у домоволодінні АДРЕСА_1, та на даний час разом із донькою зареєстрована там. У зв'язку з погіршенням стосунків з ОСОБА_5 та після розірвання з ним шлюбу вона не проживає в спірному будинку, тому що відповідач чинить їй з донькою перешкоди у користуванні спірним житлом.

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Посилався на те, що йому на праві власності належить 1/4 частини спірного домоволодіння. З 2012 року ОСОБА_3 не проживає у зазначеному будинку без поважних причин, а тому вважає, що відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР є підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим будинком, із зняттям її з реєстраційного обліку. При цьому зазначив, що не заперечує проти проживання в будинку його доньки ОСОБА_4

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від

17 квітня 2014 року об'єднано в одне провадження справу за позовом

ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої

ОСОБА_4, до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, Ізмаїльський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право на житло; за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи: Ізмаїльський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право на житло.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від

22 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4, до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про усунення перешкод та вселення задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в домоволодіння АДРЕСА_1 Одеської області. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, Ізмаїльський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право на житло, відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи: Ізмаїльський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право на житло, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог

ОСОБА_3 та ухвалу апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, позовні вимоги

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та позовних вимог

ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 була вселена у спірне домоволодіння як член сім'ї власника за його згодою та не проживала в ньому з поважних причин, через заборону ОСОБА_5

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що домоволодіння АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно (а. с. 133-135).

З 24 березня 2000 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 24 березня 2000 року (а. с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька ОСОБА_4, про що видано свідоцтво про народження від 12 лютого 2001 року (а. с. 6).

ОСОБА_3 та її неповнолітня донька ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1; певний час проживали у вказаному приміщенні як члени сім'ї власника.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від

4 грудня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано

а. с. 7-8).

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, остання вселилась на правах члена сім'ї за згодою власника будинку. У період шлюбу у них народилась дитина, яка також набула права проживання та має право на користування будинком, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право на проживання та користування домоволодінням

АДРЕСА_1, та немає підстав для їх виселення з вказаного приміщення.

Оскільки ОСОБА_3 не проживала у спірному приміщенні з поважних причин, а відповідачем було заборонено безперешкодне проживання

ОСОБА_3 у домоволодінні, що визнано самим ОСОБА_5, який подав до сільської ради с. Ларжанка заяву про те, що він забороняє проживати та заходити у спірне домоволодіння без нього та депутатів сільради.

Також обґрунтованість доводів позивачки ОСОБА_3 щодо її виїзду з раніше займаного житла та тривалого непроживання за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 7 травня 2012 року та листом начальника РВ ГУМВС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_3 від 7 травня 2012 року, в яких йдеться про нанесення їй ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень (а. с. 41).

Проти вселення та проживання ОСОБА_4 у вказаному вище домоволодінні ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не заперечують та її виселення з їх боку не вимагається.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно зазначили, що не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 щодо зобов'язання відповідача надати комплект ключів від домоволодіння з огляду на те, що задоволення вимоги про вселення та про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні вказаним домоволодінням є належним та достатнім способом захисту порушеного права та не потребує такої детальної конкретизації, як, зокрема, надання ключа від помешкання.

Відповдіно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1, 2, 4 ст. 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та позовних вимог

ОСОБА_6, ОСОБА_7

Доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, таким чином, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків суду не спростовують, оскільки суди правильно застосували до вказаних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2014 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року законні та обґрунтовані.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від

22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік