У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П., Попович О.В.,
Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Куранкова Ольга Миколаївна, про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, за касаційними скаргами ОСОБА_9 та її представника - ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 30 січня 2013 року між ним та ОСОБА_7 укладений договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого позивач погодився передати у власність відповідачки 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, а відповідачка зобов'язалася щомісячно довічно матеріально забезпечувати позивача. Однак ОСОБА_7 свої зобов'язання за договором не виконує, матеріально позивача не забезпечує, побутових послуг не надає. Крім того відповідачка, вважаючи себе одноособовим власником будинку, 04 жовтня 2013 року вже продала сторонній особі 1/4 частини будинку.

Просив розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між ним та ОСОБА_7, визнати за ним право власності на 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2014 року позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання (догляду) від 30 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковою О.М., зареєстрований у реєстрі за № 407. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що складаються з: кімнати літ. 1-3 площею 17,1 кв. м, кімнати літ. 1-4 площею 18 кв. м, коридору літ. 1-1 площею 7,9 кв. м, кухні літ. 1-2 площею 12,3 кв. м., ванни літ. 1-7 площею 3 кв. м, вбиральні літ. 1-8 площею 2,5 кв. м, вбудованої шафи літ. 1-9 площею 0,4 кв. м, тамбуру літ. І площею 2,5 кв. м, прибудови літ. «А1-1», погребу літ. «б1», сараю літ. «б-1», сараю (І поверх) літ. «Б-І», сараю (II поверх) літ. «Б1-1, ґанку літ. «а».

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2015 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2014 року скасовано, у задоволенні позову відмолено.

У касаційних скаргах ОСОБА_9 та її представник - ОСОБА_10, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційних скарг, вважає, що касаційні скарги мають бути задоволені частково.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених у ст. 294 <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/1618-15/page8> цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження

Із матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 - ОСОБА_11 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2014 року подана до суду першої інстанції 10 листопада 2014 року, тобто із пропуском строку, передбаченого на апеляційне оскарження. У апеляційній скарзі заявник порушував питання про неволення строку на апеляційне оскарження (а. с. 146).

Разом з тим, ні в ухвалі апеляційного суду Чернігівської області від 14 листопада 2014 року про залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для сплати судового збору, ні в ухвалі апеляційного суду Чернігівської області від 18 листопада 2014 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, питання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та про поновлення такого строку не вирішувалися.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом також не дотримано.

Судами встановлено, що 30 січня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковою О.М., зареєстрований у реєстрі за № 407, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_7 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, а остання зобов'язалася здійснювати щомісячне матеріальне забезпечення та догляд за ОСОБА_6

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися відчужувачу оцінено сторонами у 300 грн. Утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення ОСОБА_6 житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у житловому будинку в цілому, частина якого є предметом цього договору; б) забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням; в) надання побутових послуг; г) забезпечення догляду і надання необхідної допомоги, в разі необхідності - цілодобово; д) забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; е) забезпечення належними лікувальними засобами; ж) забезпечення відповідними санітарними умовами проживання та комфортним температурним режимом у приміщенні, тощо (а. с. 4−6).

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

05 вересня 2013 року ОСОБА_6 звертався до чергової частини Чернігівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Чернігівській області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_7, яка намагається виселити його з будинку по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим він змінив замки у вхідних дверях до будинку (а. с. 27).

09 вересня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено заяву ОСОБА_6 про те, що у період з 01 грудня 2012 року по 08 жовтня 2013 ОСОБА_7, шляхом обману, зловживаючи довірою ОСОБА_6, заволоділа належним йому майном, а саме: частиною будинку та виробами із золота (а. с. 128).

04 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О., зареєстрований у реєстрі за № 1178, згідно з яким ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_12 1/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 7−9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а. с. 166).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2015 року до участі в справі в якості позивача було залучено правонаступника ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності неналежного виконання ОСОБА_7 перед ОСОБА_6 своїх обов'язків за укладеним договором довічного утримання.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд керувався тим, що невиконання ОСОБА_7 обов'язків, обумовлених договором довічного утримання не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

На порушення вказаних вимог цивільного-процесуального закону судом апеляційної інстанції не обґрунтовано, на якій підставі апеляційним судом переоцінка доказів, надана судом першої інстанції, не спростовано пояснень позивача та його представника, наданих у суді першої інстанції про неналежне виконання відповідачкою своїх обов'язків за договором довічного утримання.

Крім того судом не зазначено підстав, передбачених статтею 303 ЦПК України, що свідчили про право суду апеляційної інстанції прийняти і дослідити нові докази: оригінали товарних та фіскальних чеків та накладних на підтвердження фактів придбання для ОСОБА_6 речей повсякденного вжитку, продуктів харчування, лікарських препаратів тощо.

Неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права дають підстави для скасування колегією суддів рішення суду апеляційної інстанції з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_9 та її представника - ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
О.В. Попович
О.М. Ситнік