АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1886/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Хорошун О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Трюхана Г. М.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката Пономаренко Вікторії Олександрівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказував про те, що 23.11.2013 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц» д.н. НОМЕР_1, в АДРЕСА_1, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на перешкоду, а саме паркан, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження та пошкоджений паркан, який відноситься до будинковолодіння ОСОБА_8, що належить йому на праві власності.

З даного приводу внесено дані до ЄРДР 23.11.2013р., та 15.01.2014р. винесено постанову про закриття кримінального провадження, в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не отримав та претензій до ОСОБА_6 немає.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2014р. провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_6 за ст.124 КУпАП закрито в зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП, накладення адміністративного правопорушення.

В той же час протиправним діянням ОСОБА_6 заподіяно шкоди власності позивача, а саме паркану по АДРЕСА_1.

Згідно довідки про вартість відновлювального ремонту паркану по АДРЕСА_1 вартість складає 14505,00грн.

Позивач вважає, що ОСОБА_6, як власник джерела підвищеної небезпеки автомобіля «Мерседес Бенц» д.н. НОМЕР_2 та особа, яка вчинила правопорушення, повинен відшкодувати йому витрати, які він вимушений зробити для відновлення первинного стану свого паркану, пошкодженого в ДТП, тобто витрати на його повний ремонт.

Крім цього, протягом тривалого часу у зв'язку з пошкодженням паркану позивачеві довелося самостійно шукати гроші для його ремонту, через що позивач тривалий час не міг вночі спокійно спати. І до того суворий сімейний бюджет позивача довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП майна. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім самого позивача і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині.

Просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь 14505 (чотирнадцять тисяч п'ятсот п'ять) гривень 00 копійок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 (п'ять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.06.2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору залучені ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які є співвласниками будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 14505 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., а всього, 15505 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - адвокат Пономаренко В.О., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 23.11.2013 року ОСОБА_6 близько 00.50 год. керуючи автомобілем «Мерседес Бенц» д.н. НОМЕР_1, в АДРЕСА_1 не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на перешкоду, а саме паркан в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Вказані обставини встановлені постановою про закриття кримінального провадження від 15.01.2014 р. (а.с.32) та постановою Канівського міськрайонного суду від 22.12.2014 р. (а.с.18) та не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України)

В даному випадку вина відповідача ОСОБА_6 підтверджена матеріалами справи.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

З огляду на вказане, твердження апелянта про те, що оскільки кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а адміністративна справа закрита за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КпАП, то в його діях відсутня вина в спричиненні матеріальних збитків позивачу, є безпідставними.

Постанова про закриття кримінального провадження та постанова про адміністративне правопорушення достеменно вказують на подію, що сталась 23.11.2013 року, особу , яка її спричинила та причинний зв'язок між подією та наслідками.

ОСОБА_6 здійснив наїзд на перешкоду паркан по АДРЕСА_1. Вказаний факт, з поміж іншого, підтверджений показами свідків ДТП.

За матеріалами справи встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 до складу якого входить і паркан належить на праві приватної власності ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на квартиру №862 від 10.02.1993 р. (а.с.35).технічним паспортом на квартиру (а.с. 36-42)

З будівельного паспорту на елементи інженерного захисту (будівництво підпірної стінки) висота 2,50 м на орендованій земельній ділянці АДРЕСА_1 (а.с.8-11) замовником є ОСОБА_8

З технічного паспорта вбачається, що будівельна вартість паркану складає 14847 грн. (а.с.42 зворот)

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.1 ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивач уклав договір підряду по проведенню робіт по демонтажу та влаштуванню забору з каменю 23.11.2013р. (а.с.12) з ОСОБА_14 Предметом даного договору були роботи по демонтажу та влаштуванню забору в АДРЕСА_1.

Договором визначено ціну таких робіт, що склала 14505 грн., що підтверджено крім умов договору, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2014р. та актом приймання виконаних робіт (а.с.14-15)

Вищевказані докази позивача не спростовані відповідачем як в ході розгляду справи в суді першої інстанції , так і в ході апеляційного розгляду. Крім того, не надано до суду першої або апеляційної інстанції докази, які відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчили б про відсутність вини відповідача та наявність іншого розміру збитків.

Суд сприяє сторонам у виконанні їх обов"язку подати свої докази.

Для з"ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до ст.ст. 143,144 ЦПК призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні учасникам процесу було роз'яснено їх право заявляти клопотання про призначення експертизи, але сторони не скористалися даними процесуальними правами.

Колегія суддів вважає такими, що узгоджуються з вимогами закону та ґрунтуються на матеріалах справи, висновки суду про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 14505 грн. з відповідача ОСОБА_6

Колегія суддів також погоджується із частковим задоволенням позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_6 моральної шкоди, при цьому враховує, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року із змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», розмір моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягів страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин.

Оскільки встановлена вина відповідача ОСОБА_6, а також те, що внаслідок порушення прав позивача, порушилися його нормальні життєві зв'язки, він пережив моральні страждання, а тому, суд обґрунтовано частково задовольнив вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1167 ЦК України та з урахуванням вимог розумності та справедливості, характеру порушення прав позивача та глибину його страждань стягнув 1000 грн.

В силу ст. 88 ЦПК України, на користь ОСОБА_8 підлягають стягненню понесені ним судові витрати з урахуванням документально підтверджених доводів позивача.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і на їх правильність не впливають. Крім того вони були предметом розгляду суду першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

З відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за надання правової допомоги при розгляді справи в апеляційному суді, які згідно наданих представником позивача розрахунків становлять 4 702 грн.40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката Пономаренко Вікторії Олександрівни - відхилити, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року у даній справі - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судові витрати за надання правової допомоги при розгляді справи в апеляційному суді в розмірі 4 702 грн. 40 коп

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :