Справа № 450/2131/14 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/1158/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, про надання дозволу на оформлення документів та тимчасового виїзду за межі України, -

встановила:

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року вказаний вище позов задоволено. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, просить його скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог, посилаючись на те, що судом не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи; мається невідповідність висновків суду обставинам та матеріалам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Так, зокрема, апелянт зазначає, що між сторонами відсутній спір щодо дачі з його боку згоди на виїзд дочки за кордон, а матеріали справи не підтверджують протилежного. Суд не взяв до уваги нотаріальну посвідчену заяву про його згоду на виїзд неповнолітньої дочки за межі України до Арабської республіки Єгипту, в Грецьку республіку, Чорногорію, Об'єднані Арабські Емірати у супроводі матері дочки. Крім того, апелянт посилається на те, що суд не зазначив термін перебування дитини за кордоном, часу виїзду та в яку країну.

Позивач ОСОБА_3 та представник органу опіки і піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення щодо часу та місця розгляду справи, а саме - 30 грудня 2014 р.

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено, що в серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду та на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

На обґрунтування своїх вимог позивачка покликається на те, що дочка за станом здоров'я потребує оздоровлення в морському кліматі. Однак, незважаючи на це, відповідач не бажає надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів дитини та на виїзд дитини за кордон.

Задовольняючи вимоги позивача районний суд виходив з того, що з пояснень відповідача, даних у судовому засіданні, суд вбачає, що такий, хоч формально і не заперечує проти виїзду доньки за кордон в супроводі матері, проте протягом часу розгляду справи давав суперечливі пояснення з цього приводу. А подану відповідачем копію нотаріально посвідченої заяви від 18 серпня 2014 року про дозвіл на виїзд доньки в супроводі матері в Арабську республіку Єгипет, в Грецьку республіку, Чорногорію, Об'єднані Арабські Емірати в період з 18.08. 2014 року до 03.09.2014 року суд не прийняв до уваги, оскільки, як зазначив суд, така надана після звернення позивачки до суду з цим позовом та не включає в себе згоду на виготовлення проїзного документу дитини, а отже підтверджує доводи позивача.

Однак повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 вищевказаного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску або якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном.

Пункт 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, передбачено, що виїзд неповнолітнього за кордон в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків допускається, якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Однак, задовольняючи вимоги позивача, районним судом вище наведеного не враховано.

Крім того, судом не взято до уваги, що відповідач надав згоду на виїзд дитині за кордон із зазначенням країн та терміну, що підтверджує заява відповідача, яка нотаріально посвідчена18.08.2014 року (а.с.29).

В той же час, звернувшись до суду позивачка не зазначала держави прямування її з дочкою та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. А відтак, зазначене свідчить про відсутність спору.

Крім того, суд в резолютивній частині рішення не зазначив ні держави прямування, ні відповідного часового проміжку перебування у цій державі дитини та хто буде супроводжувати неповнолітню за кордон.

Районному суду слід було звернути увагу і на те, що доводи позивачки про необхідність тимчасового виїзду за кордон з неповнолітньою дочкою не підтверджується відповідними доказами. А посилання позивачки при її зверненні до суду про необхідність оздоровлення дочки, оскільки остання спостерігається на «Д» групі з діагнозом «ЧРХ»», хронічний тонзиліт і є необхідність у літній період відвіданні морської кліматичної зони, не підтверджені, оскільки довідка, яка була надана позивачкою на ствердження цих доводів при поданні позову, спростована щодо її видачі медичною установою, а лікар, який підписав довідку в штаті поліклініки ніколи не перебував і не перебуває. Крім того, за фактом підроблення медичної довідки відкрито кримінальне провадження (а.с.8, 52, 46).

Інших доказів, які б підтверджували необхідність виїзду за кордон та те, що такий здійснюється в інтересах дитини, в справі немає, а позивачем не надано.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За таких обставин рішення районного суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 4 ст. 309, ч. 2 ст.314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_3, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.