Справа № 192/2499/14
Провадження № 2/192/52/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2015 року СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

при секретарі - Короті Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2, приватного підприємства "LVS" про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась з позовом до суду про стягнення з відповідачів коштів в сумі 5302 гривні 60 копійок, зазначивши на обґрунтування своїх вимог, що 18 жовтня 2011 року між нею та відповідачем - приватним підприємством "LVS", від імені якого діяв приватний підприємець ОСОБА_2, було укладено договір №6 на виготовлення та встановлення ПП "LVS" пластикових вікон в квартирі АДРЕСА_1 протягом чотирнадцяти днів з дня укладення договору, а вона зобов'язалась за виконання відповідачем визначених договором робіт сплатити 6189 гривень 13 копійок, з яких при укладені договору згідно п.3.1 сплатила 5302 гривні 60 копійок, що становило більше 80% від вартості договірних робіт, а при доставці виробів відповідно до п.3.2 повинна була сплатити залишок грошових коштів в розмірі 20% визначеної договором вартості робіт у сумі 1237 гривень 83 копійки, виконавши таким чином умови договору в частині авансової оплати товару та роботи.

В той же час, у визначені договором строки відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором та не виготовив, не доставив і не встановив замовлені нею вироби, чим порушив умови укладеного між ними договору, при цьому не повернув і сплачену нею частину вартості замовлених нею виробів та робіт в сумі 5302 гривні 60 копійок, в зв'язку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача сплачених за вказаним договором коштів, оскільки не дивлячись на її неодноразові звернення в добровільному порядку відповідачі сплачених нею грошових коштів не повертають.

Позивачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.33), у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву (а.с.50-51), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити.

Відповідач - приватний підприємець ОСОБА_2, представник приватного підприємства "LVS, яким є приватний підприємець ОСОБА_2 та які належним чином повідомлені про час та місце розгляду (а.с.34-36), у судове засіданні не з'явились. Згідно наданої до суду письмової заяви прохав розглядати справу у його відсутність, проти стягнення матеріальних збитків не заперечував (а.с.52).

В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, за порушення зобов'язань відповідно до вимог ст.623,624 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки та сплатити неустойку, в разі якщо вона встановлена за порушення зобов'язань.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки(штрафу, пені), якою відповідно до ст.549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а відповідно до ст.629 ЦК України умови укладеного сторонами договору є обов'язковим до виконання.

За змістом ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про надання послуг та вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання свого зобов'язання, а відповідно до ч.3 ст.612, ч.3 ст.615 ЦК України передбачено, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2011 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем - приватним підприємством "LVS", від імені якого діяв приватний підприємець ОСОБА_2, було укладено договір №6 на виготовлення та встановлення ПП "LVS" пластикових вікон в квартирі АДРЕСА_1 протягом чотирнадцяти днів з дня укладення договору (а.с.5), а вона зобов'язалась за виконання відповідачем визначених договором робіт сплатити 6189 гривень 13 копійок, з яких при укладені договору згідно п.3.1 повинна була сплатити 80% від вартості договірних робіт, тобто 4951 гривню 30 копійок, а при доставці виробів відповідно до п.3.2 повинна була сплатити залишок грошових коштів в розмірі 20% визначеної договором вартості робіт у сумі 1237 гривень 83 копійки.

Позивачка ОСОБА_1 на виконання умов укладеного договору сплатила відповідачам в особі приватного підприємця ОСОБА_2 5302 гривні 60 копійок, тобто більше 80% вартості договірних робіт, виконавши таким чином умови договору в частині авансової оплати товару та роботи, а факт отримання відповідачем - приватним підприємцем ОСОБА_2 як представником ПП "LVS" від позивачки грошових коштів за договором підтверджується його розпискою на зворотній стороні договору (а.с.5 зворот) та не оспорювалось згідно поданої до суду письмової заяви (а.с.52-53), а з наданої копії свідоцтва про державну реєстрації серія НОМЕР_1 від 26 травня 2010 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с.54), який і представляв інтереси ПП "LVS" при укладені 18 жовтня 2011 року з позивачкою ОСОБА_1 спірного договору (а.с.5).

В той же час, відповідачі в порушення визначених п.3.2 договору строки не виконали своїх зобов'язань за договором, не виготовили і не доставили у визначені п.3.2 договору строки замовлені позивачкою вироби, чим спричинили їй шкоду в розмірі сплаченої нею при укладенні договору вартості замовлених виробів та робіт в сумі 5302 гривні 60 копійок, як не виконали своїх зобов'язань за договором і на день розгляду справи судом.

Судом також встановлено, що згідно вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року (а.с.38-46), який набрав законної сили згідно ухвали колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2013 року (а.с.47-49), вбачається, що ОСОБА_2, відповідач у даній цивільній справі, було визнано винним та засуджено за вчинення ряду злочинів, в тому числі передбаченого ч.1, ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном обману (шахрайство), вчинене повторно; та ч.2,ч.3, ч.4 ст.358 ст. КК України, тобто складання, в тому числі вчинене повторно, та використання громадянином - підприємцем завідомо підробних офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення, або надають певні права.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2, переслідуючи мету власного збагачення за рахунок вчинення корисливих злочинів, обравши основним джерелом доходів заволодіння коштами громадян шляхом обману, виготовив підробні бланки договорів про виготовлення та доставку метало пластикових виробів, де виконавцем робіт стало неіснуюче приватне підприємство "LVS", з метою подальшого їх використання.

Прагнучи досягти вказаної злочинної мети, ОСОБА_2 розробив план своїх подальших злочинних дій, який полягав у наступному: у період з 19 вересня 2011 року по 17 серпня 2012 року він, являючись фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності, за розробленим планом, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами громадян, розклеював оголошення в населених пунктах Солонянського району Дніпропетровської області про виготовлення та монтаж пластикових виробів із зазначенням номеру свого мобільного телефону, а, отримавши дзвінки від клієнтів, які бажали встановити металопластикові конструкції у своїх помешканнях, у погоджений час приходив до замовника, проводив заміри, на підставі яких визначав вартість замовлення. У бланку раніше виготовленого фіктивного договору, за яким ОСОБА_2 виступав від імені представника неіснуючого приватного підприємства "LVS", він зазначав розмір завдатку, термін виготовлення, повну ціну замовлення (монтаж, доставка, встановлення метало пластикових конструкцій), тим самим виготовляв та в подальшому використовував завідомо підробний офіційний документ для заволодіння коштами громадян шляхом обману, при цьому, отримуючи у замовників кошти, не мав наміру виконувати взяті на себе зобов'язання та повертати гроші замовникам.

Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні дослідженими доказами достовірно встановлено, що відповідач - приватне підприємство "LVS" як юридична особа ніколи не існував, а бланк, на якому 18 жовтня 2001 року було укладено сторонами спірний договір, є підробним, що свідчить про те, що відповідач - приватний підприємець ОСОБА_2, який діяв від імені неіснуючого підприємства, безпідставно заволодів грошовими коштами позивачки ОСОБА_1

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана потерпілому повернути це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню до відповідача - приватного підприємця ОСОБА_2, з якого необхідно стягнути на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 5302 гривні 60 копійок. В той же час, в задоволенні позову до відповідача - приватного підприємства "LVS" необхідно відмовити.

Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача - приватного підприємця ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,509-510,526,549-552,610-615,623-629,1212-1213 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", ст.ст.10,11,57,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2, приватного підприємства "LVS" про відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5302 (п'ять тисяч триста дві) гривні 60 копійок та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок, відмовивши в задоволенні позову до приватного підприємства "LVS".

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: суддя