Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що в 1995 році батько ОСОБА_5 подарував йому житловий будинок АДРЕСА_1. До складу зазначеного домоволодіння увійшли,зокрема, житлова прибудова А-1, веранда а-1, сіні а-2, вбиральня Е-3. Право власності на зазначений будинок зареєстроване у встановленому законом порядку.

У 2005 році відповідач ОСОБА_4 самовільно вселився у зазначену житлову прибудову А-1 та без будь-яких правовстановлюючих документів користується нею, а також верандою а-1, сіньми а-2, вбиральнею Е-3.

Посилаючись на викладені обставини, просив усунути йому, як власнику майна, перешкоди в користуванні та розпорядженні житловою прибудовою А-1, верандою а-1, сіньми а-2, вбиральнею Е-3, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідача із зазначених приміщень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні та розпорядженні житловою прибудовою літ. А-1, прибудовою літ. а-2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_6 із зазначених приміщень. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування, укладеного 10 квітня 1995 року зі ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2012 року та ухвалою цього ж суду від 14 лютого 2013 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 7/18 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що існував станом на 18 липня 1975 року, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_7, яка прийняла спадщину, але не встигла її оформити за заповітом після смерті ОСОБА_8 Також в цій частині визнано частково недійсним договір дарування вказаного житлового будинку, укладений 10 квітня 1995 року між ОСОБА_5 та позивачем.

На підставі наведеного судами встановлено, що сторони є співвласниками будинку АДРЕСА_1.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сторони є співвласниками лише зазначеного будинку, але спірні прибудови належати позивачу одноособово, а тому останній має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із рішення державного реєстратора про відмову у вчиненні державної реєстрації прав та їх обтяжень вбачається, що згідно з матеріалами технічної інвентаризації від 03 квітня 2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 було самочинно переобладнано, а тому без перерахунку часток у праві власності щодо вищезазначеного об'єкта нерухомого майна станом на теперішній час, із урахуванням вчиненого переобладнання не можливо встановити дійсний розмір частки права власності, що належить ОСОБА_4, яка складає 7/18 частини вказаного житлового будинку, що існував на 18 липня 1975 року.

Крім того, позивач після набрання чинності рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2012 року не визначив свою частку у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, оскільки сторони не визначили свої частки у праві спільної часткової власності, а також не встановили порядок володіння та користування зазначеним будинком відповідно до своїх часток.

З огляду на вищевикладене судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим та відповідно до положень ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі судового рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року скасувати, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська