Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/1480/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Мінасов В.В.
№ 22-ц/778/3934/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Краснокутської О.М.

за участі секретаря Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (надалі ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця

ВСТАНОВИЛА:

25.02.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_3, як спадкоємця боржника позичальника ОСОБА_4, який помер 26.03.2013 року, в якому в порядку ст. ст. 1281-1282 ЦК України просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.12.2007 року у розмірі 18 333,11 грн., яка складається з: 5099,59 грн. - заборгованості за кредитом; 13233,52 грн. - заборгованість за відсотками, від сплати якої у добровільному порядку відповідач на користь Банку ухиляється, а також понесені судові витрати у розмірі судового збору 243,60 грн.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначав, що відповідно до укладеного із ЗАТ КБ «ПриватБанк» (найменування якого змінено на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року) договору № б/н від 25.12.2007 року ОСОБА_4 25.12.2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

05.11.2013 року позивачем було отримано відповідь Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори за вих. № 2352/02-14290-2013 від 30.10.2013 року, в якій зазначалось, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 було видано його спадкоємцю за законом ОСОБА_3

Таким чином відповідач ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті позичальника ОСОБА_4, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника перед Банком.

08.11.2013 року до спадкоємця ОСОБА_3 було направлено лист-претензію, згідно якого ОСОБА_2 пред'явив свої вимоги до останньої, але лист-вимога залишений спадкоємцем без задоволення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2015 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с.78-80).

У судове засідання 26.08.2015 року належним чином повідомлена про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.76) відповідач ОСОБА_3 не зявилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявка відповідача ОСОБА_5 у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутності її представника за договором адвоката (а.с.85-87) ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 257, 259, 261, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10-11, 209, 212-215 ЦПК України та виходив із того, що права Банку позичальником порушені, проте сплила позовна давність, яку просила застосувати у цій справі відповідач.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір б/№ від 25.12.2007 року, за яким ОСОБА_4 отримав кредит у Банку у розмірі 5 000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-13).

Своїм підписом у заяві ОСОБА_4, як позичальник, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним та Банком договір.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк.

Розмір заборгованості ОСОБА_4 перед Банком за вищезазначеним договором підтверджується наданим до позову розрахунком Банку (а.с.4-6).

ОСОБА_4 помер 26.03.2013 року (свідоцтво про смерть, копія а.с.16).

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.10.2013 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі № 1 368 спадкоємцем майна відповідач у цій справі - ОСОБА_4 є матірю ОСОБА_3 та спадкоємцем після смерті останнього, який прийняв спадщину (а.с.37).

В силу вимог ст. 1218 ЦК України до скаладу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Проте, ст. 256 ЦК України передбачено поняття позовної давності, за змістом якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, колі особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежі; починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Останній платіж ОСОБА_4 до його смерті 26.03.2013 року за вищезазначеним договором на користь Банку мав місце ще у грудні 2008 року (а.с.4-6).

Між Банком та ОСОБА_4 в порядку ст.259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, тому на дані правовідносини поширюється загальна позовні давність тривалістю у три роки.

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом лише 25.02.2015 року (а.с.2), тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог Банку, враховуючи заяву відповідача у цій справі ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності (а.с. 49-50), оскільки доказів поважності причин пропущення позовної давності ОСОБА_2 суду першої інстанції не надав.

Тому, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову Банку у цій справі через сплив позовної давності.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію Банку, як позивача, висловлену у позові останнього у цій справі та підтриману представниками Банку у судовому засіданні, яку ОСОБА_2 та представники останнього вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Дійсно ОСОБА_3 є спадкоємцем померлого 26.03.2013 року позичальника ОСОБА_4, яка прийняла спадщину після смерті останнього.

Згідно із ст. 1281 ч. 2 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 з додержанням строків, передбачених ст. 1281 ЦК України предявив свої вимоги до ОСОБА_3, як спадкоємця померлого позичальника ОСОБА_7 за договором № б/н від 25.12.2007 року.

Проте, строк позовної давності (строк захисту порушеного позичальником ОСОБА_4 права Банку за договором) та строк звернення до суду з позовом до спадкоємця боржника ОСОБА_3, передбачений ст. 1281 ЦК України, це різні самостійні поняття.

Додержання Банком останнього не спростовує пропуск Банком першого.

Будь-які платежі, зроблені після смерті 26.03.2013 року позичальника ОСОБА_4 за вищезазначеним договором із Банком є такими, що здійснені поза межами строку позовної давності, а тому не впливають на правильність вирішення судом першої інстанції цієї справи по суті.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення Банку, як позивача, від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Банк не надав суду першої інстанції достатніх, належних, допустимих доказів у спростування фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи та досліджених судом першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Питання про розподіл понесених сторонами судових витрат у цій справі судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту Банку, як позивачеві, у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.67), понесених при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_8ОСОБА_9