Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Маляренка А.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, прокуратура Одеської області, про відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, прокуратура Одеської області, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04 червня 2007 року незаконно був проведений обшук у її квартирі із виїмкою належних їй документів та майна на підставі постанови суду від 31 травня 2007 року у межах кримінальної справи № 3. Постановою приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2007 року постанову від 24 травня 2007 року у кримінальній справі № 3 скасовано та у порушенні кримінальної справи за фактом вчинення злочину відмовлено.

Посилалася на те, що проведений у її квартирі обшук у рамках цієї кримінальної справи є незаконним, внаслідок чого їй була заподіяна моральна шкода.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (тут і далі у редакції, чинній на момент завдання шкоди) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

За ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки,

незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення

від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами до порушення кримінальної справи, виникає за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було прийнято рішення про порушення за результатами цих заходів кримінальної справи або таке рішення було скасовано.

У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом,

вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода (ст. 3 Закону).

За ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України (тут і далі у редакції станом на день проведення обшуку), обшук проводиться в тих випадках, коли є достатні підстави вважати, що знаряддя злочину, речі й цінності, здобуті злочинним шляхом, а також інші предмети і документи, які мають значення для встановлення істини в справі чи забезпечення цивільного позову, знаходяться в певному приміщенні або місці чи в якої-небудь особи. Обшук проводиться також і в тому випадку, коли є достатні дані про те, що в певному приміщенні або місці знаходяться розшукувані особи, а також трупи чи тварини. Обшук житла чи іншого володіння особи, за винятком невідкладних випадків, проводиться лише за вмотивованою постановою судді.

У порядку, визначеному ст. 236-8 КПК України, судом розглядалася скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи з підстав недотримання при порушенні справи вимог ст. ст. 94 (Приводи і підстави до порушення кримінальної справи), 97 (Обов'язковість прийняття заяв і повідомлень про злочини і порядок їх розгляду), 98 (Порядок порушення справи) КПК України.

Згідно ч. 14 ст. 236-8 КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про порушення справи, суд повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отримання даних, які стали підставою для винесення постанови про порушення справи, і не вправі розглядати й заздалегідь вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи по суті.

Аналіз наведених норм матеріального права у сукупності свідчить про те, що однією з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним проведенням в ході розслідування кримінальної справи обшуку, виїмки, є факт відмови у відкритті кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, коли кримінальне провадження припиняється остаточно з реабілітуючих підстав, оскільки у такому разі доказовість вилучених предметів і документів не буде перевірятися.

Встановлено, що постановою начальника відділу розслідування особливо важливих справ і злочинів, вчинених організованими групами СУ УМВС України в Одеській області від 24 травня 2007 року порушено кримінальну справу за фактом заволодіння квартирою АДРЕСА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

На підставі постанови Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2007 року дозволено проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 з підстав, що за вказаною адресою можуть зберігатися предмети і документи, які мають значення для встановлення істини в кримінальній справі. Обшук проведено 04 червня 2007 року із виїмкою предметів і документів.

Постановою приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2007 року, частково зміненою постановою апеляційного суду Одеської області від 03 липня 2007 року, скасовано постанову від 24 травня 2007 року у кримінальній справі № 3 та у порушенні кримінальної справи за фактом вчинення злочину відмовлено.

Скасовуючи постанову про порушення кримінальної справи за фактом заволодіння квартирою АДРЕСА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у порядку ст. 236-8 КПК України, суди не вирішували питання щодо розгляду справи по суті.

Підставами скасування постанови про порушення кримінальної справи є недодержання ст. 98 КПК України: порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину, а не відносно підозрюваної особи, яка відома; невідповідність постанови про порушення кримінальної справи вимогам закону щодо її змісту.

Злочинне заволодіння квартирою АДРЕСА_2 що стало приводом для проведення обшуку 04 червня 2007 року, інкриміновано ОСОБА_4, за вчинення такого злочину його засуджено вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2010 року. Незаконність обшуку від 04 червня 2007 року у квартирі ОСОБА_3 вироком не встановлено (а. с. 274-276).

За таких обставин, висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуються на фактичних обставинах та відповідають вимогам закону.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.В. Маляренко

В.О. Савченко