АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/202/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 треті особи: Міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси Черкаському районі, Управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення сервітуту, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_10 треті особи: Міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси Черкаському районі, Управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення сервітуту.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що їм на праві власності належить по 1/16 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Черкаси на підставі свідоцтва про право власності №20620 від 22 жовтня 1998 року, виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2003 року встановлений порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в м. Черкаси, а саме: ОСОБА_10 виділено земельну ділянку площею 487,5 кв.м. у тому числі під будівлями 137,9 кв.м., і не забудовану частину у окреме користування розміром 349,6 кв.м., а родині ОСОБА_9 земельну ділянку площею 162.5 кв.м. у тому числі під будівлями 58,6 кв.м., і не забудовану частину земельної ділянки площею 103,9 кв.м.

Згідно державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 868294 від 18 лютого 2006 року відповідачці належить земельна ділянка площею 475,0 кв.м.

Вказували, що відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2009 року, яке вступило в законну силу, позивачам належить 41/100 частина, а відповідачці 59/100 частин домоволодіння.

Зазначали, що ОСОБА_10 перед приватизацію своєї земельної ділянки навмисно зруйнувала туалет та самовільно знесла сарай, у зв'язку з чим вони залишилися без туалету та надвірної споруди. В подальшому вони не змогли побудувати туалет та сарай, оскільки місце для цього залишилося на земельній ділянці що приватизована відповідачкою.

Тому вони зверталися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про скасування вищевказаного державного акту та визначення порядку користування земельною ділянкою, проте рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову було відмовлено.

Вважають, що встановлення земельно-майнового сервітуту по даному позову у розмірі 100 кв. м. буде ідеальним поновленням їхніх санітарно-побутових зручностей, які були знищені відповідачкою.

Просили суд встановити постійний, безоплатний, земельно-майновий сервітут площею 100 кв.м. конфігурацією 10x10 кв.м. на приватизованій земельній ділянці ОСОБА_10, у м. Черкаси по АДРЕСА_1 для забезпечення їхніх санітарно-побутових потреб: побудови санітарно-побутової надвірної господарської споруди розміром 36 кв.м., в яку входять комори, туалет, лазня та вигрібна яма, у межах від п. «А» у сторону п. «Е» довжиною 10 у сторону п. «Б» шириною 10 м, згідно з планом Державного акту № ЯБ № 868294 від 18 лютого 2006 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2014 року в задоволення позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просили його скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити їх позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати

встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки, а позивачі просять встановити сервітут розміром 10 х10м. для будівництва на земельній ділянці, що належить відповідачу, санітарно-побутової надвірної господарської споруди, що є само по собі позбавлення відповідача права користуватися зазначеною частиною належної їй земельної ділянки.

З такими висновками погоджується і судова колегія виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно довідки КП «ЧООБТІ» від 13 лютого 2004 року, будинок по АДРЕСА_1 в м. Черкаси зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_6 (частка 1/16), ОСОБА_7 (частка 1/16), ОСОБА_8 (частка 1/16). ОСОБА_9 (частка 1/16) та за ОСОБА_10 (частка 3/4)(т.1 а.с.24).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2003 року у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ВЖ РЕУ №3, третя особа виконком Черкаської міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлений порядок користування земельною ділянкою по другому варіанту судової будівельно-технічної експертизи будинковолодіння по АДРЕСА_1 в м. Черкаси у співвідношенні 3/4 і 1/4: ОСОБА_10 земельну ділянку площею 487,5 кв.м., а родині ОСОБА_9 земельну ділянку площею 162.5 кв.м.(т.1 а.с.34-36).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №868294 від 18 лютого 2006 року ОСОБА_10 є власником земельної ділянки площею 475 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 в м. Черкаси на підставі рішення Черкаської міської ради №8-783 від 22 листопада 2005 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність»(а.с. 25).

Зазначений державний акт оскаржувався позивачами в судовому порядку.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25 лютого 2013 року, яке вступило в законну силу, в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, Черкаської міської ради про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визначення порядку користування земельною ділянкою, треті особи - Міськрайонне управління Держкомзему в м. Черкаси та Черкаському районі відмовлено (а.с.29-30).

Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Пунктом 1 ст. 404 ЦК України, зокрема, визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним.

Підставами встановлення земельного сервітуту згідно з частиною другою ст. 100 Земельного кодексу України є договір або рішення суду.

Отже, виходячи з системного аналізу зазначених норм, зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки (панівної) має право на обмежене користування суміжною (сусідньою) земельною ділянкою (обслуговуючою) з метою усунення недоліків своєї ділянки, пов'язаних, зокрема, з її місцем розташування і природним станом, тобто, обслуговуюча земельна ділянка своїми зручностями, перевагами, природними ресурсами усуває недоліки панівної земельної ділянки, задля задоволення своїх потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 2-4 статті 60 ЦПК України).

Таким чином, позивачі мали довести наявність єдиної підстави для встановлення земельного сервітуту - неможливість використання свого майна і своєї земельної ділянки через недоліки їх природного стану чи місця розташування без надання йому права користування земельною ділянкою відповідача.

Втім, позивачі за допомогою належних і допустимих доказів не спромоглися довести ні неможливості використання без такого сервітуту своєї земельної ділянки, ані можливості побудови вищезазначених об'єктів на даній земельній ділянці.

Крім того, в листі Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель «Щодо порядку встановлення земельних сервітутів» № 6-10-1071/727 від 02 листопада 2004 року визначено, що сервітут на право забудови чужої земельної ділянки не може встановлюватися, оскільки це передбачено іншим видом речового права на чуже майно - суперфіцієм, а в даному спорі вимоги позивачів пов'язані саме із забудовою земельної ділянки ОСОБА_10

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність ознак права земельного сервітуту і, відповідно, підстав для задоволення позову та вважає доводи апеляційної скарги такими, що цих висновків не спростовують. Тому апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду залишенню без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 треті особи: Міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси Черкаському районі, Управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення сервітуту - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :