Справа №: 398/3430/15-ц
"05" листопада 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Коваьової О.Б.,
за участю секретаря Черкасової Ж.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрі цивільну справу за позовом військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі: 19 окремого мостового загону Державної спеціальної служби транспорту та 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту
про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі,
в с т а н о в и л а:
14.07.2015 року прокурор діючи в інтересах держави звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з ОСОБА_1 на користь 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту 1 959,00 грн. витрат, повязаних з його грошовим забезпеченням у вищому навчальному закладі та на користь 19 окремого мостового загону Державної спеціальної служби транспорту 815,88 грн. витрат, повязаних з його продовольчим забезпеченням у вищому навчальному закладі та 103,80грн. речовим забезпеченням.
Свої вимоги мотивує тим, що 01.08.2012 р. відповідно до «Положення про проходження служби у Державній спеціальній службі транспорту», затвердженого Указом Президента України від 3 лютого 2009 року № 60/2009, між Міністерством інфраструктури України в особі Державної спеціальної служби транспорту та відповідачем ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби на посаді курсанта на чотири роки.
01 серпня 2012 року наказом по стройовій частині № 165 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу кафедри присвоєно звання «солдат» та призначено на посаду курсанта.
16 вересня 2014 року курсант ОСОБА_1 звернувся рапортом до Начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтранслужби про його відрахування з кафедри. Наказом ректора Дніпропетровського університету залізничного транспорту від 19.09.2014 року № 893ст. - курсанта ОСОБА_1 відраховано з університету.
01.08.2014 року наведений контракт достроково розірвано на підставі п. «и» ч. 6 ст.26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (систематичне невиконання умов контракту), на підставі чого ОСОБА_1 того ж дня відраховано з кафедри військової підготовки Державної спеціальної служби транспорту наказом № 203 від 23.09.2014 року.
Кафедрою військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту відповідно до наведених нормативно-правових актів було розраховано фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача на кафедрі військової підготовки, з дня його зарахування по день його виключення зі списків особового складу частини, які складаються з витрат: на грошове забезпечення курсанта - 1959,00 грн.;
на продовольче забезпечення курсанта - 815,88 грн.;
на речове забезпечення курсанта - 103,80 грн.
Таким чином, загальна сума витрат на утримання курсанта склала 2 878,68 грн.
З розрахунками коштів на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта, ОСОБА_1 був ознайомлений. Проте зазначену суму коштів відповідач дотепер не відшкодував, що послугувало підставою для звернення до суду із цим позовом про стягнення коштів у примусовому порядку.
Сторони на розгляд справи не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Від відповідача повернулися зворотне поштове повідомлення та конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність не зявившихся сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наданих документів, відповідно до вимог ст., ст.224 226 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи зазначає, що розглядає цивільні справи відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Пунктом 1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Судом встановлено наступне.
01 серпня 2012 року наказом по стройовій частині № 165, згідно наказу ректора Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту від 30.07.2012 р. № 473 ст абітурієнта ОСОБА_1 зараховано на 1-ий курс кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби денної форми навчання за програмою підготовки на посади осіб офіцерського складу, з 01.08.2012 року та зараховано до списків особового складу кафедри, на всі види забезпечення, присвоєно звання «солдат» та призначено на посаду курсанта (а.с. 8).
01.08.2012 р. відповідно до «Положення про проходження служби у Державній спеціальній службі транспорту», затвердженого Указом Президента України від 3 лютого 2009 року № 60/2009, між Міністерством інфраструктури України в особі начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту професором ОСОБА_2 та курсантом ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу.
Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з ОСОБА_1 з 01.08.2012 року до 23 вересня 2014 року (а.с.7)
Таким чином, ОСОБА_1 проходив навчався та військову службу у Дніпропетровському національному університеті залізничного транспорту 16 вересня 2014 року курсант ОСОБА_1 звернувся рапортом до Начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтранслужби про його відрахування з кафедри, мотивуючи це тим, що помилився у виборі професії військового та не бажає в подальшому проходити навчання та військову службу (а.с.10).
Наказом ректора Дніпропетровського університету залізничного транспорту від 19.09.2014 року № 893 ст. - ОСОБА_1 курсанта 339 навчального взводу кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби відраховано з університету як курсанта 3-го курсу відповідно до пункту 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту» (через небажання продовжувати навчання) з підстав, передбачених пунктом «и» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (а.с.11).
Згідно п. «и» ч.6 статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» - контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходили військову службу за контрактом звільняються з військової служби: - у звязку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).
Таким чином, спір у справі, що розглядається стосується відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства інфраструктури України, особи, яка не закінчила навчання та виключена із списків особового складу університету через небажання продовжувати навчання.
Частиною 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» визначено, що курсанти та слухачі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі відповідно до порядку і норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 був затверджений «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах особового офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.
Отже, спір у справі, яка розглядається, випливає із договірних правовідносин, а договірні правовідносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюються ЦК України.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2014 року контракт про проходження військової служби (навчання) укладений між Міністерством інфраструктури України в особі начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту та курсантом ОСОБА_1 був розірваний на підставі пункту «и» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» та відповідач був виключений зі списків особового складу кафедри військової підготовки, та звільнений з військової служби в запас ЗС України за п. «и» ч.6 статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (а.с.9).
Відповідно до п. 3 вказаного «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, а відповідно до п. 4 вказаного вище Порядку, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом.
Згідно з вимогами «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 та «Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України», Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, університетом зроблено розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_1 в університеті з дня його зарахування до дня виключення зі списків особового складу університету, загальна сума яких склала 2878,68 грн., що підтверджується довідками -розрахунками витрат, пов'язаних з утриманням курсанта (а.с.12 - 16) .
Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Оскільки відповідач не довів відсутності своєї вини у невиконанні перед позивачем покладеного на нього законом і договором зобов'язання та належним чином не спростував суми витрат, що підлягають стягненню з нього на користь університету, суд, зважаючи на передбачену законом презумпцію винуватості боржника та принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві, що визначений ст..10 ЦПК України, приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачів до ОСОБА_1, який був виключений зі списків особового складу кафедри військової підготовки, та звільнений з військової служби в запас ЗС України за п. «и» ч.6 статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» , про стягнення фактичних витрат, пов'язаних з навчанням, є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно ст..88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.
Керуючись ст., ст.10, 11, 57 - 60, 61, 88, 197, 209, 212 - 215, 218, 224 226, 228 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: