№ 207/3177/15-ц
№ 2/207/1396/15
06 жовтня 2015 року Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Юрченко І.М.
при секретарі: Сівачук А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог в уточненій позовній заяві від 11.09.2015року (ар.с.19-20) зазначила, що згідно з договором купівлі-продажу від 12.10.2007року вона є власницею квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до довідки ТОВ «ІНФО-КОМ» в зазначеній квартирі зареєстровані позивачка та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_2 є членом сім'ї попереднього власника ОСОБА_3
ОСОБА_3, яка діяла також в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5, продали квартиру АДРЕСА_2 і у них відповідно до ч.1 ст.346 ЦК України припинилось право власності та право користування цією квартирою.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України, відповідач не є членом сімї позивача, тому їх правовідносини регулюються ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
На підставі зазначеного позивач просив визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №32 в будинку №86/49 по вул.Матросова в м.Дніпродзержинську.
Позивач у судове засідання не зявився, від його представника надійшла заява, в якій він просив розглянути дану справу за його відсутністю та за відсутністю його довірителя. На позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач у судовому засіданні був відсутній. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ст. 74,76 ЦПК України шляхом оголошення в газеті, а також судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач та його представник проти заочного розгляду справи не заперечував.
Ухвалою судді прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку.
Враховуючи вищенаведене і прийняття суддею ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12 жовтня 2007 року (ар.с.6) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (ар.с.8).
Відповідно до довідки ТОВ «ІНФО-КОМ» №000749029 від 16.07.2015 зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2(ар.с.10).
Відповідно до акту від 16.07.2015р., затвердженого КЖЕП «Оріон» ОСОБА_2, 16.03.1975р.н. в квартирі АДРЕСА_1 не мешкає з 2000 року, його особистих речей в квартирі не має (ар.с.11).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні.
ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_1 і у нього відповідно до ч.1 ст.346 припинилось право користування цією квартирою. Факт продажу відповідачем зазначеної квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 04.02.2005р. (ар.с.7), які в свою чергу продали квартиру АДРЕСА_1 позивачці - ОСОБА_1.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України, відповідач не є членом сімї позивача, тому їх правовідносини регулюються ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Право користування квартирою виникло у позивача на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 12 жовтня 2007 року. Після того, як колишній власник - ОСОБА_2 продав квартиру, у нього припинилось право користування цією квартирою, але він досі зареєстрований в зазначеній квартирі, що створює для позивача перешкоди у вільному користуванні власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. А отже, припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сімї на користування цією квартирою.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, як випливає з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10,11,31,60, 61,131, 209, 212-215, 218, 224-228, 292,294 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №32 в будинку №86/49 по вул.Матросова в м.Дніпродзержинську.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243, 60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити рішення на загальних підставах шляхом подання до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.
Суддя І.М. Юрченко