Справа № 150/348/15-ц Провадження № 22-ц/772/2624/2015Головуючий в суді першої інстанції Кушнір Б. Б.
Категорія 39Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 липня 2015 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановила:

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її матері ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати ОСОБА_3 померла. 21 січня 2015 року ОСОБА_3 оформила свої спадкові права на будинок та одержала свідоцтво про право на спадщину за законом НАК 030503 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1 НОМЕР_2 від 21.01.2015 року на зазначений будинок.

Оскільки ОСОБА_3 з 1999 року проживає у м. Дніпропетровську, та не має можливості часто приїжджати до будинку, вона дозволила ОСОБА_5 проживати та доглядати за будинком, де остання проживала 2000-2003 роки. Після ОСОБА_5 за будинком доглядала та з її відому користувалась присадибною земельною ділянкою ОСОБА_6 - сусідка, яка проживає через дорогу. В 2013 році ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_7, що ОСОБА_2 не допускає її користуватися ділянкою та самовільно зайняв належний позивачу будинок, зробив з нього хлів та тримає в ньому худобу.

В серпні 2013 року по приїзді позивач побачила, що відповідач, який живе по сусідству, дійсно тримає в належному їй будинку худобу, внаслідок чого призвів будинок до стану, непридатного для проживання. ОСОБА_2 пообіцяв звільнити належний ОСОБА_3 будинок до 1 січня 2014 року та відновити його. В листопаді 2013 року ОСОБА_3 направила ОСОБА_2 листа про звільнення будинку. 06 травня 2014 року ОСОБА_3 приїхала в с. Березівка та побачила, що відповідач вимогу ОСОБА_7 про звільнення належного їй будинку не виконав, вказавши, що даний будинок належить йому. ОСОБА_3 неодноразово були подані заяви до Чернівецького РВ УМВСУ, на що вона отримала висновок від 05.02.2015 року, що факти знайшли своє підтвердження та роз'яснення про право звернутись до суду.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 липня 2015 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 належний ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НАК 030503 від 21.01.2015 року, житловий будинок АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243,60 грн. витрат на оплату судового збору та 2600 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також мало місце порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У своїх запереченнях на скаргу позивач ОСОБА_3 її доводи не визнала, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення районного суду.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності ОСОБА_3 на спірний будинок по АДРЕСА_1 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом НАК 030503 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1 НОМЕР_2 від 21.01.2015 року на зазначений будинок (а.с.9-10).

На момент подання позовної заяви та розгляду справи у суді спірним будинком володіє та користується ОСОБА_2, який утримує в ньому худобу, що підтверджується самим відповідачем та висновком від 05.02.2015року про результати розгляду звернення ОСОБА_8 (а.с.14).

Належних документів, якими б підтверджувався факт законного володіння чи користування ОСОБА_2 будинком за АДРЕСА_1 матеріали справи не містять та відповідачем суду не подані.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що матеріалами справи підтверджено право власності позивача на спірний будинок, факт вибуття будинку з володіння позивача поза його волею та факт незаконного володіння ОСОБА_2 спірним майном - житловим будинком за АДРЕСА_1.

Зі змісту ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України слідує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування майна.

Звернувшись в суд з позовом, позивачем ОСОБА_3 заявлено вимогу про витребування належного їй на праві власності майна, який без відповідних правових підстав утримує відповідач ОСОБА_2.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем не заслуговують на увагу, оскільки добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати. Проте в суді першої інстанції відповідач зазначив, що йому було відомо про відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок як у позивача, так і у ОСОБА_6.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, то суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що перебіг позовної давності слід обчислювати з часу, коли позивач дізналась про порушення свого права, а саме, з серпня 2013 року, відтак, на момент звернення з позовом строк позовної давності не вважається судом пропущеним.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.