Справа № 2/205/1552/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» про розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

16 грудня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» про розірвання кредитного договору (а.с.1).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 серпня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір №GP4977375, відповідно д о умов якого позивач отримав кредит в сумі 24 999,83 грн., з яких: 21 853,00 грн. на споживчі цілі та 3 146,83 грн. згідно договору страхування.

Однак, позивач зазначає, що суму в розмірі 3 146,83 грн. банк не видав позичальнику шляхом перерахування на його рахунок або через готівкою через касу, у зв'язку із чим, вважає, що банк не виконав умови кредитного договору у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, у якому просить кредитний договір №GP4977375 від 27.08.2013 року укладений між ним та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» розірвати в частині 3 146,83 грн.; вважати, що ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 21 853,00 грн. за кредитним договором №GP4977375 від 27.08.2013 року, укладеним між ним та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».

Ухвалою суду від 03 лютого 2015 року було повернуто позовну заяву з додатками ОСОБА_1 (а.с.9), яку ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року скасовано (а.с.29-30).

Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду його представником, діючим за довіреністю - ОСОБА_4., надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.53).

Відповідач в особі свого представника діючого на підставі довіреності - Противень С.Л., в судове засідання не з'явився. У надісланих поштою письмових запереченнях на позовну заяву просить справу розглядати без своєї присутності. Проти позовних вимог заперечує у повному обсязі. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.55-58).

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання.

Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 27 серпня 2013 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №GP4977375, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 24 999,83 грн., з яких: 21 853,00 грн. - на споживчі цілі, 3 146,83 грн. на оплату договору страхування. Строком користування кредитним коштами 36 місяців (а.с.41-46).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту зазначеної норми випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа. Таким чином, у розумінні ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги.

Відповідно до ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Як вбачається із пропозиції, п.3.1. (а.с.45), між ОСОБА_1 та ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія АСКА Життя» було укладено договір страхування життя.

Так, відповідно п.п.3.1.1. п.3.1. Розділу 2 кредитного договору, надання кредиту здійснюється наступним способом: частина кредиту на споживчі цілі надається в один із способів, обраних позичальником та зазначеним в пропозиції шляхом перерахування банком суми кредиту на поточний або картковий рахунок позичальника в банку або іншому банку, за реквізитами вказаними позичальником у пропозиції; або видачі банком суми кредиту позичальнику через касу; або шляхом безготівкового перерахування банком суми кредиту за реквізитами, вказаними позичальником (поштовий переказ).

Згідно п.3.3. Розділу 2 кредитного договору, частина кредиту для сплати ціни договору страхування надається шляхом перерахування відповідної суми, передбаченої для цього у пропозиції, на рахунок страхової компанії, вказаної у пропозиції.

Відповідач належним чином виконав умови кредитного договору надавши грошові кошти позивачу та перерахувавши кошти за договором страхування, про що свідчать меморіальний ордер № 12430868 від 28.08.2013 року, меморіальний ордер №12430869 від 28.08.2013 року (а.с.47,48). Кошти ОСОБА_1 були перераховані на підставі заяви про перерахунок коштів від 27.08.2013 року, на вказаний ним рахунок (а.с.60).

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона

(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно із ст..652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, не зважаючи на покладений обов'язок доказування обставин, на які кожна сторона посилається в обґрунтування своїх вимог, відповідно до ст..60 ЦПК України, жодних підстав для розірвання договору позивачем не надано, також не доведено обставин того, що відповідачем було порушено його права як споживача у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК України.

Суд наголошує, що в Розділі 5: Реквізити сторін Загальних умов кредитування,відкриття та ведення рахунку (а.с.43), графіку платежів (а.с.44), пропозиції укласти договір (оферта) (а.с.45), пропозиції укласти договір карткового рахунку та договору страхування (оферта) (а.с.46), що утворюють в сукупності собою кредитний договір №GP4977375 від 27.08.2013 року, стоїть власноручна відмітка позивача, а саме: його підпис, який підтверджує, що підписанням даного кредитного договору він засвідчує, що з усіма умовами споживчого кредитування банку він ознайомився та зобов'язався їх виконувати.

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними, в повному обсязі не доведеними з його боку, у зв'язку з чим, не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 не належать до задоволення, у зв'язку із чим з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 203, 215, 525-527, 625, 651-652, 1054 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів», постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, ст. ст. 5, 6, 10, 11, 27, 57-61, 88, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» про розірвання кредитного договору, - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн.. 60 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя В.С. Шавула