Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/268/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Квітка О.О.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

28.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

при секретарі: Кравченко Я.С.

за участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Зазначав, що він працював на шахті «Інгульська» ДП 12 років і 2 місяці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та отримав професійне захворювання. 28 жовтня 2014 року МСЕК вперше встановила йому 60% втрати професійної працездатності. Внаслідок професійного захворювання, він є інвалідом третьої групи.

Просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, в сумі 100000 грн.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2014 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та зменшити розмір моральної шкоди до 10000 грн. Зазначає про відсутність вини і протиправності діянь відповідача в ушкодженні здоров'я, недоведеність факту заподіяння моральної шкоди та недотримання судом вимог розумності та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним і справедливим.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч.1 ст.308 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на шахті «Інгульська» Державного підприємства з 2001 року, всього 12 років 2 місяці (а.с.7-8).

Висновком МСЕК від 28 жовтня 2014 року позивачу вперше встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності безтерміново (а.с.5).

Медичним висновком підтверджується, що болі позивача почали турбувати з 2012 року, стан здоров'я погіршився з лютого 2013 року (а.с.55-58), з роботи звільнений 25 грудня 203 року згідно з п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.8).

Обов'язок по забезпеченню безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця (ч.2 ст.153 КЗпП України).

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч.1 ст.237-1 КЗпП України).

В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд дійшов правильного висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в перенесенні ним моральних страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я та порушенні нормальних життєвих зв'язків через погіршення стану здоров'я.

Доводи відповідача про те, що факт завдання позивачу моральної шкоди недоведений, оскільки позивачем не надано висновку медико-соціальної комісії про встановлення йому факту заподіяння моральної шкоди, не ґрунтуються на законі.

Позивач втратив працездатність і став інвалідом в зв'язку з професійним захворюванням. Статтею 237-1 КЗпП України не передбачено надання таких висновків медичних органів як умови відшкодування моральної шкоди.

В п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня страти професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок фізичного перевантаження, роботи в умовах виробничих факторів: запиленість повітря, знижені температури, підвищений рівень вологості та рухомості повітря (а.с.3-4).

Крім того, особа звільняється від відшкодування заподіяної шкоди, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачеві моральної шкоди.

Враховуючи стан здоров'я потерпілого, 60% втрати працездатності, настання інвалідності, наявність в нього тяжкого захворювання та тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, оскільки був звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи, ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, заявлений судом розмір моральної шкоди судом першої інстанції зменшено до 30000 грн. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону та ухвалено судом з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, статті 3 Конституції України, відповідно до якої найвищою соціальною цінністю України є людина, її життя і здоров'я.

Підстав для зміни або скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

судді: