У х в а л а

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту здійснення спільної діяльності, визнання розписки не чинною та виконаною, визнання недійсним договору позики,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту здійснення спільної діяльності, визнання розписки не чинною та виконаною, визнання недійсним договору позики. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив встановити факт здійснення спільної діяльності, визнати розписку не чинною та виконаною, визнати договір позики недійсним, в силу його фіктивності.

Посилався на те, що у 2010 році ОСОБА_4, який був засновником ТОВ «Беркут-П», запропонував йому здійснювати спільну діяльність. Оборот напрямку роботи складав приблизно 40 000 дол. США. Після закриття товариства і звільнення позивача з роботи сторони фактично продовжували співпрацювати. ОСОБА_4 попросив позивача відобразити рух коштів та їх використання, тому 5 жовтня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 написали розписку, що вони отримали у ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 40 000 дол. США та зобов'язались повернути їх у 2011 році. Вказана розписка не є борговою, а є підтвердженням факту спільної діяльності між сторонами. Тому позивач просив встановити факт здійснення спільної діяльності, визнати розписку не чинною та виконаною, визнати недійсним договір позики.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту здійснення спільної діяльності, визнання розписки не діючою та виконаною, визнання недійсним договору позики відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не доведений факт спільної діяльності сторін у справі, а розписка про отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 грошових коштів у ОСОБА_4 є підтвердженням укладання договору позики, а не ведення спільної діяльності.

Судами встановлено, що предметом і підставою позовних вимог, визначених позивачем, є встановлення факту здійснення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 спільної діяльності з 5 жовтня 2010 року по 3 квітня 2011 року та визнання розписки від 5 жовтня 2010 року не чинною та виконаною, а договір позики недійсним.

Згідно зі ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно зі ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Таким чином, обов'язковою умовою договору про спільну діяльність є укладення його саме в письмовій форма із зазначенням прав та обов'язків кожного із учасників (сторін).

ОСОБА_3 такого письмового договору суду не надано.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як вбачається з копії розписки (а. с. 4), складання якої сторони не заперечують, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 5 жовтня 2010 року взяли в борг у ОСОБА_4 40 000 дол. США, які зобов'язуються повернути у

2011 році.

Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. ОСОБА_3 не надав суду доказів, що розписка від 5 жовтня 2010 року була виконана належним чином.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, таким чином, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, оскільки суди правильно застосували до вказаних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року законні та обґрунтовані.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік