АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1005/15 Головуючий 1 інст. - Гуляєва Г.М.
Справа №2/614/221/14
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Борівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним з підстав фіктивності та визнання правочину недійсним з підстав порушення актів цивільного законодавства, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним з підстав фіктивності та визнання правочину недійсним з підстав порушення актів цивільного законодавства, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що 10 червня 2004 року він придбав та вступив у володіння недобудованим житловим будинком АДРЕСА_1. З метою добудови вказаного будинку 10 червня 2004 року він позичив у ОСОБА_3 кошти у сумі 2 000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики він під впливом відповідача ОСОБА_3 видав на ім'я останнього довіреність на право розпорядження будинком АДРЕСА_1. Частину боргу повернув, а для забезпечення гарантії погашення заборгованості у повному обсязі між ОСОБА_3 та його співмешканкою ОСОБА_2 17 січня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу спірного будинку, який потім остання заповіла його дружині ОСОБА_5 Вважає, що зазначені довіреність та договір купівлі-продажу є фіктивними, оскільки укладені без наміру створення правових наслідків.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними довіреність, видану на ім'я ОСОБА_3; договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, укладеного 17 січня 2007 року між ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від його імені, та ОСОБА_2; встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01 липня 2006 року по 29 грудня 2007 року.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Сторони про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали.

Неявка сторін, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки саме по собі невиконання сторонами правочину не свідчить про його фіктивність; крім того, позивачем не доведено факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки відповідачів.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 11 квітня 2006 року ОСОБА_1 видав на ім'я ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність на продаж недобудованого будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 надала нотаріально посвідчену згоду на відчуження будинку (а.с. 93, 211 т.1).

За договором купівлі-продажу від 17 січня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_2 , остання придбала у власність недобудований будинок АДРЕСА_1 (а.с. 92 т.1).

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, одним із правових наслідків договору купівлі-продажу є перехід майна та права власності на це майно до покупця.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 здійснила державну реєстрацію свого права на нерухоме майно (а.с. 243 т.1).

Відповідно до роз'яснень п.24 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Встановлено, що станом на 04 квітня 2007 року ОСОБА_2 проживала в домоволодінні ОСОБА_3 в АДРЕСА_2, згідно договору найму житлового приміщення (а.с.90 т1).

24 січня 2008 року ОСОБА_2 склала і зареєструвала заповіт на ім'я ОСОБА_5 на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1, який 30 січня 2008 року скасувала (а.с.27-28 т.2).

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Відповідно довідки Борівської селищної ради від 12 листопада 2013 року сім'я ОСОБА_5 з 2004 року проживає в житловому будинку АДРЕСА_1, тоді як рішенням Борівського районного суду Харківської області від 03 травня 2012 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виселено зі спірного будинку, а у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу недійсним відмовлено (а.с. 11, 235 т.1).

Так, 23 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с.237 т.1).

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином Договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації), або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Викладена правова позиція стосується тих правочинів, сторони яких дійсно мали на меті досягти відповідного правового результату. Отже, позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Як вбачається із заповіту, складеного ОСОБА_2, остання заповіла спірний будинок дружині позивача - ОСОБА_5, тому фактично він не вибув із власності позивача, а виступав лише гарантією повернення грошових коштів за договором позики (а.с.94 т.1).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, не надав перекондивих доказів суду щодо обставин не укладення з відповідачем договору займу та не скасування доіренності на протязі девяти місяців.

Крім того, що стосується вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки відповідачів з 01 липня 2006 року по 29 грудня 2007 року, то згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: