У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»» про визнання дій неправомірними та стягнення страхової виплати, за апеляційною скаргою ПрАТ СК «Інгосстрах» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 серпня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 21.05.2014 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПрАТ СК «Інгосстрах» і мотивував його наступним.

17.04.2008 батько позивача - ОСОБА_3 уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № MKAWGA00000166 і одержав у кредит 11584,14 дол. США під 12,96% річних зі строком повернення коштів по 16.04.2018. У зв'язку з укладенням договору ОСОБА_3 17.04.2008 уклав із ЗАТ СК «Інгосстрах» договір особистого страхування № MKAWLK00000166, вигодонабувачем за яким визначено ЗАТ КБ «ПриватБанк», а страхову суму визначено в розмірі 50500,00 грн. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Позивач як спадкоємець позичальника і страхувальника звернувся до страхової компанії по виплату страхового відшкодування, у чому відповідач листом від 20.03.2014 № 20-03/02-11 відмовив у зв'язку з тим, що смерть страхувальника не було визнано страховим випадком, оскільки вона настала внаслідок вживання застрахованим алкоголю. Проте, згідно із листом Мукачівської центральної районної лікарні від 25.02.2014 № 46/01-14 причиною смерті ОСОБА_3 стало захворювання «Гострий геморагічний панкреатит. Гостра серцева недостатність. Набряк легень та головного мозку», що не вказує на настання смерті внаслідок вживання особою алкоголю.

Позивач як правонаступник позичальника погашає борг за кредитним договором, заборгованість зменшилася до 6365,66 дол. США. Кредитор як особа, на користь якої укладено договір страхування, не поставив перед страховиком вимогу про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку. Відмова страховика здійснити страхове відшкодування на вимогу правонаступника страхувальника неправомірна, оскільки для такої відмови у виплаті немає законної підстави. Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України та іншого законодавства, які регулюють правовідносини щодо страхування, укладення договору на користь третьої особи, на право вимоги виконання договору, укладеного на користь третьої особи, з метою зарахування коштів на часткове погашення боргу за кредитним договором, позивач просив: відмову ПрАТ СК «Інгосстрах» у виплаті страхового відшкодування на його користь визнати неправомірною; стягнути з ПрАТ СК «Інгосстрах» на його користь суму страхової виплати в розмірі 50500,00 грн шляхом її зарахування на рахунок вигодонабувача ПАТ КБ «ПриватБанк» для погашення заборгованості за кредитним договором від 17.04.2008 № MKAWGA00000166, укладеним із ОСОБА_3

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.08.2014 позов задоволено: визнано неправомірною відмову ПрАТ СК «Інгосстрах» у виплаті страхового відшкодування по страховому випадку на користь ОСОБА_1; стягнуто з ПрАТ СК «Інгосстрах» на користь ОСОБА_1 суму страхової виплати в розмірі 50500,00 грн шляхом її зарахування на рахунок вигодонабувача ПАТ КБ «ПриватБанк» для погашення заборгованості за кредитним договором від 17.04.2008 № MKAWGA00000166, укладеним із ОСОБА_3

ПрАТ СК «Інгосстрах» рішення суду оскаржило, на думку апелянта, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, смерть ОСОБА_3 правомірно не кваліфікована як страховий випадок, оскільки її причиною стало вживання страхувальником алкоголю, а також у зв'язку з тим, що причиною смерті стало захворювання хронічним панкреатитом, яке виникло до укладення договору страхування, що передбачено договором серед винятків з числа страхових випадків. Понад те, у крові померлого страхувальника було виявлено етиловий спирт, що могло спричинити загострення хвороби і бути причиною смерті. Крім того, позивач не надав доказів свого спадкоємства за позичальником і страхувальником, набуття прав сторони кредитного договору, тому ОСОБА_1 є неналежним позивачем, а банк як вигодонабувач не ставив питання про виплату страхового відшкодування і не давав своєї згоди на виплату коштів позивачу. Тож ОСОБА_1 не має права вимагати виконання страховиком договору ні на свою користь, ні на користь третьої особи, позов не було доведено. Просить рішення скасувати, у позові відмовити.

ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення суду не оскаржує.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ПрАТ СК «Інгосстрах» Дурдинець Р.Ю., яка апеляцію підтримала, представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_5, який апеляцію не визнав, взявши до уваги, що внаслідок конфлікту інтересів між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке за обставинами справи як вигодонабувач за договором страхування може брати участь в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, саме на стороні позивача, та відповідачем ПрАТ СК «Інгосстрах», у зв'язку з чим уповноважена на представництво обома цими учасниками процесу Дурдинець Р.Ю. не може одночасно представляти вигодонабувача та страховика і визначилася з тим, що представляє лише відповідача, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності. Рішення суду є справедливим, відповідає вимогам закону, обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дано правильну оцінку. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та іншого законодавства щодо страхування, договірних зобов'язань та у відповідній частині нормами законодавства про спадкування, про державну реєстрацію актів цивільного стану в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей (ст. 68 Конституції України). Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526 ЦК України, цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, зловживання правом не допускається. Дії учасника цивільних відносин є правомірними, коли ґрунтуються на законі, договорі, не суперечать їм та не порушують законних прав та інтересів іншої особи. У протилежному випадку дії є неправомірними.

За договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору; страхувальник має право при укладенні договору особистого страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача); страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката), страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 979, ст. 985 ч. 2, ст. 990, ст. 16 ч. 1, ст. 3 ч. 3, ст.ст. 17, 25 Закону України «Про страхування» (Закон № 85/96-ВР)).

Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), сторони зобов'язані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України).

Встановлено, що 17.04.2008 ОСОБА_3 уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час - ПАТ КБ «ПриватБанк») кредитний договір № MKAWGA00000166, на підставі якого одержав на період з 17.04.2008 по 16.04.2018 кредит у розмірі 11584,14 дол. США зі сплатою за користування коштами, зокрема, 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості (12,96% річних) (а.с. 6-9). Виконання зобов'язань позичальником було забезпечено порукою ОСОБА_1, про що 17.04.2008 був укладений договір поруки № MKAWGA00000166 (а.с. 44). У зв'язку з укладенням кредитного договору ОСОБА_3 (страхувальник) 17.04.2008 уклав із ЗАТ СК «Інгосстрах» (на даний час - ПрАТ СК «Інгосстрах») (страховиком) договір особистого страхування № MKAWLK00000166, вигодонабувачем за яким визначено ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 10). За умовами договору страхування:

договір укладено відповідно до Правил страхування здоров'я на випадок хвороби та Правил страхування від нещасних випадків, зареєстрованих установленим порядком (п. 4.1., тексти обох видів Правил надані апеляційному суду);

страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Правил страхування (п. 4.2.);

об'єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю страхувальника або застрахованої особи (п. 5);

застрахованою особою є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, страхова сума становить 50500,00 грн, страховим випадком визнається, зокрема, смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок захворювання, при цьому, під ризиком «смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок захворювання…», слід розуміти смерть, яка настала внаслідок захворювання, яке вимагає амбулаторного (амбулаторно-стаціонарного) або стаціонарного лікування, за умови, що воно сталося під час дії цього договору та підтверджене документами, виданими компетентними органами (медичними закладами) у встановленому законом порядку (п.6., п.7. пп. 7.1.).

Відповідно до Умов страхування, які є невід'ємною частиною договору:

не визнається страховим випадком смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок захворювання застрахованої особи, яке відбулося до моменту набрання чинності цим договором; яка настала у зв'язку з вживанням застрахованою особою алкоголю (п. 4.2. Умов).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до ЦК України (ст. 49), Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (Закон № 2398-VI, ст. 2 ч. 2); державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку (ст. 9 ч. 1, ч. 3 абз. 4). Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106/о), затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545 (реєстрація в Мінюсті України від 25.10.2006 за № 1152/13026), для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладами охорони здоров'я, зокрема, бюро судово-медичної експертизи, видається лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) (п.п. 1.1., 1.2.); складовою частиною свідоцтва є довідка про причину смерті (до форми № 106/о); у лікарському свідоцтві про смерть, а також у довідці про смерть вказується причина смерті; при записі захворювання не можна допускати неточностей, обмежуватись загальними виразами або зазначенням симптомів замість повного діагнозу (п.п. 3.11., 3.12.). Лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) є підставою для державної реєстрації смерті; заповнення графи актового запису про смерть «Причина смерті» повинно відповідати визначеним заповненим графам лікарського свідоцтва про смерть (ст. 17 ч. 1 п. 1 Закону № 2398-VI, п. 1 пп. а), п. 13 підрозділу 5 «Державна реєстрація смерті» Розділу ІІІ «Державна реєстрація окремих актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту України від 18.10.2000 (реєстрація в Мінюсті України від 18.10.2000 за № 719/4940)). Таким чином, достовірність лікарського свідоцтва про смерть і безспірність здійсненої на його підставі державної реєстрації смерті, відповідного актового запису презюмуються.

03.08.2013 Мукачівським міжрайонним відділенням Бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров'я Закарпатської облдержадміністрації було видане лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2, в т.ч., була видана довідка про причину смерті (до форми № 106/о № 276/13 для поховання), причиною смерті було зазначено «гострий геморагічний панкреатит» (а.с. 11). Поряд із цим, на запит ПрАТ СК «Інгосстрах» Мукачівська ЦРЛ листом від 25.04.2014 № 46/01-14 (а.с. 12) повідомила, що причиною смерті ОСОБА_3 виявилося захворювання гострий геморагічний панкреатит; гостра серцева недостатність; набряк легень та головного мозку. У листі також зазначено, що при судово-токсикологічному дослідженні трупної крові виявлено етиловий спирт в концентрації 0,52%, що стосовно живих осіб відповідає легкому алкогольному сп'янінню.

Наявними в справі доказами з урахуванням документів, одержаних під час апеляційного розгляду справи, підтверджуються наступні факти і обставини. Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину за померлим батьком ОСОБА_3 за законом, оскільки на момент смерті батька проживав і був зареєстрований за місцем проживання батька, а також 09.12.2014 подав до Мукачівської держнотконтори заяву про прийняття спадщини, якою підтвердив фактичне прийняття спадщини та вказав, що спадкоємцем є також дружина спадкодавця ОСОБА_6, заяву зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 56877292, відкрито спадкову справу № 189/2014 (а.с. 75, 76) (ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України).

Кредитор за договором від 17.04.2008 № MKAWGA00000166 не пред'являв до спадкоємців боржника вимог у зв'язку зі смертю позичальника та відкриттям спадщини (ст.ст. 1281, 1282 ЦК України), не вчиняв і дій, спрямованих на врегулювання питання щодо заміни боржника в зобов'язанні (ст.ст. 520, 521 ЦК України), проте, спадкоємець ОСОБА_1 ініціативно продовжив виконання обов'язків позичальника за цим договором, про що свідчить систематичне внесення ним на рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» після смерті ОСОБА_3 коштів на погашення боргу за договором, такі дії спадкоємця підтверджуються наданими ним суду оригіналами квитанцій банку (а.с. 38, 40, 41), банківською випискою щодо обороту по рахунку, в якій зафіксовані відповідні платежі. Кредитор приймав виконання умов договору, запропоноване ОСОБА_1, не заперечував проти цього, чим попри відсутність дій, спрямованих на врегулювання відносин, що виникли з кредитного зобов'язання та з факту смерті позичальника, у спосіб, передбачений законом, фактично дав свою згоду на таке виконання зобов'язання. Отже, ОСОБА_1 виконував зобов'язання позичальника за кредитним договором за згодою кредитора.

Правилами добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби, затвердженими страховиком 17.01.2005, передбачено, що підставою для здійснення страхової виплати є страховий акт, складений на основі письмової заяви застрахованої особи або вигодонабувача і необхідних для цього документів (п. 8.1.). 27.08.2013 ОСОБА_1 як спадкоємець страхувальника звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, до неї додав договір страхування, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 і «заключення суд. мед. експертизи». В апеляційному суді представник відповідача визнав, що під указаним «заключенням…» мається на увазі довідка про причину смерті (до форми № 106/о № 276/13 для поховання) від 03.08.2013, що знаходиться на а.с. 11, висновок судово-медичної експертизи страховику із заявою не подавався і в його розпорядженні такого немає.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 27.08.2013 ПрАТ СК «Інгосстрах» 21.03.2014 склало страховий акт № L-57, яким констатувало, що відповідно до наданих документів причиною смерті застрахованої особи є гострий геморагічний панкреатит, гостра серцева недостатність, водночас на підставі ст. 26 Закону № 85/96-ВР, пп. 7.1. Правил страхування визнало смерть застрахованої особи такою, що не є страховим випадком за договором, оскільки смерть настала внаслідок вживання застрахованою особою алкоголю, та вирішило відмовити у виплаті страхового відшкодування. Попри те, що страховий акт був складений і затверджений лише 21.03.2014, страховик листом від 20.03.2014 № 20-03/02-11 повідомив ОСОБА_1 про те, що смерть застрахованої особи визнано такою, що не є страховим випадком, оскільки смерть настала внаслідок вживання застрахованою особою алкоголю, при цьому вказано, що рішення прийнято згідно зі страховим актом від 20.03.2014 № 6631114 (а.с. 13), якого в справі немає.

25.07.2014 страховик склав ще один страховий акт - за № L-178, у якому зазначив, що такий складено за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.08.2013. В акті констатовано, що як випливає із заяви та доданих документів, причиною смерті застрахованої особи є захворювання - цукровий діабет, тож на підставі ст. 26 Закону № 85/96-ВР, пп. 7.1. договору визнано смерть застрахованої особи такою, що не є страховим випадком за договором, оскільки згідно з п. 4.2. договору не визнаються страховими випадками події, що сталися до моменту дії договору страхування, у виплаті страхового відшкодування відмовлено. Так само, як і в першому випадку, страховий акт був складений і затверджений пізніше, ніж був направлений відповідний лист ОСОБА_1: листом від 22.07.2014 № 22-07/02-15 повідомлено ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 тривалий час хворів хронічним панкреатитом; прогресування хронічного панкреатиту приводить до інкреторної недостатності підшлункової залози у вигляді розвитку цукрового діабету; враховуючи, що ОСОБА_3 був узятий на диспансерний облік за цукровим діабетом у 2005 р., хронічним панкреатитом він хворів ще раніше; сказане підтверджує, що захворювання, яке слугувало причиною смерті, виникло задовго до укладення договору страхування; вказано, що рішення прийнято згідно зі страховим актом від 22.07.2014 № 6882367 (а.с. 33), якого в справі теж немає.

Як пояснив апеляційному суду представник відповідача, підставою для висновків страховика, викладених у страховому акті від 25.07.2014 № L-178, слугувала виписка з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3, видана Мукачівською ЦРЛ 07.10.2013, у якій зазначені діагнози хворого, в т.ч., «цукровий діабет, тип ІІ, середнього ступеню важкості, ст. субкомпенсації», а також зазначено, що хворий з 2005 р. знаходився на обліку у ендокринолога з діагнозом «цукровий діабет, ІІ тип» (а.с. 39). Інших підстав щодо прийняття такого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідач не наводив, документів щодо цього - не подавав.

За Правилами добровільного страхування здоров'я, для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком; при укладанні договору страховик має право запросити у страхувальника інформацію, необхідну для оцінки страхового ризику (п. 5.1.); страхувальник зобов'язаний при укладенні договору надати інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (п. 6.2.2.); страховик має право: перевіряти надану страхувальником інформацію (п. 6.3.1.); у разі неповідомлення страхувальником про значні зміни в обставинах, вказаних при укладенні договору, у разі отримання інформації про обставини, які стали причиною збільшення страхового ризику, вимагати зміни умов договору, сплати додаткового страхового платежу, дострокового припинення договору (п.п. 6.3.6., 6.3.7.).

Договір особистого страхування від 17.04.2008 № MKAWLK00000166 був укладений на підставі заяви ОСОБА_3, складеної за формою, встановленою страховиком, шляхом підписання надрукованого бланку, заява є додатком № 1 до договору. Щодо особи страхувальника текст заяви передбачав повідомлення страховику, що він не є інвалідом І-ї групи; не стоїть на обліку і не знаходиться на лікуванні в наркологічних або психоневрологічних закладах охорони здоров'я; не є психічно хворою людиною; є відповідно до законодавства дієздатною особою. Відтак, страховик сам визначив перелік відомостей щодо страхувальника, які належало повідомити, такі відомості той повідомив, страховик, діючи на власний розсуд, одержані відомості під сумнів не ставив, інших відомостей не вимагав, питання про недостовірність чи перевірку повідомлених страхувальником відомостей не ставив, перешкод для укладення договору не вбачав і договір уклав.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у ОСОБА_1 як спадкоємця страхувальника права вимагати виплати страхового відшкодування за згаданим договором, що випливає з вищевказаних положень закону, а також передбачено розділом 3 «Умови здійснення страхових виплат» Умов страхування (невід'ємної частини договору). Таке право позивача випливає й із положень п. 2.3., Розділів 7, 8 Правил добровільного страхування здоров'я. За «Умовами здійснення страхових виплат», для отримання страхової виплати вигодонабувач чи спадкоємець страхувальника повинні звернутися до страховика з письмовою заявою про страхову виплату та надати відповідні документи (п. 3.2.); страхова виплата у разі смерті застрахованої особи здійснюється у розмірі 100% страхової суми (п. 3.4.1.); якщо на момент прийняття рішення про страхову виплату: у страхувальника існує заборгованість за кредитним договором, строки виконання якої вже настали, страхова виплата здійснюється вигодонабувачеві і спрямовується на погашення цієї заборгованості (п. 3.6.1. 1)); у страхувальника існують зобов'язання за кредитним договором щодо погашення кредиту, строки виконання яких ще не настали, сума страхової виплати, яка залишилася після розрахунку за пп. 1) цього пункту, що не перевищує загальної суми зобов'язань страхувальника за кредитним договором, вважається достроковим погашенням кредиту, виплачується вигодонабувачеві і спрямовується на погашення кредиту (п. 3.6.1. 2)), сума страхової виплати, що залишилася після здійснення виплат за пп. 2 цього пункту, здійснюється страхувальнику або його нащадкам. Отже, за змістом правовідносин щодо страхування із призначенням вигодонабувача, у розумінні ст. 636 ч. 2, ст. 985 ч. 2 ЦК України, ст. 3 ч. 3 Закону № 85/96-ВР та відповідно до умов договору, спадкоємець страхувальника вправі вимагати виплати страхового відшкодування як на свою користь, так і на користь вигодонабувача. Право вимагати виплати страхового відшкодування на свою користь має й вигодонабувач.

Підстави для відмови у здійсненні страхової виплати встановлені ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону № 85/96-ВР, розділом 4 «Умови здійснення страхових виплат» Умов страхування та п.п. 8.8., 8.9. Правил добровільного страхування здоров'я. Відмова у страховій виплаті повинна відповідати вимогам закону, умовам договору, відмова має бути належно обґрунтована. Відмова у виплаті страхового відшкодування не ґрунтується на законі та на умовах договору.

Офіційне встановлення, фіксація та документальне зазначення у передбачений законодавством спосіб причини смерті ОСОБА_3, оскільки не спростоване в судовому порядку, є достовірним, вичерпним, не підлягає обговоренню, зміні, довільній інтерпретації і тлумаченню. Страховик не оспорював у судовому порядку причину смерті страхувальника, законність і зміст відповідної довідки, тому причиною смерті є та, що офіційно зазначена в довідці про причину смерті (до форми № 106/о № 276/13 для поховання), виданій 03.08.2013, а саме - «гострий геморагічний панкреатит». Інші формулювання, доповнення до формулювань щодо причини смерті особи, викладені в інших документах, не мають правового значення в справі.

Даних про встановлення офіційним порядком факту настання смерті ОСОБА_3 внаслідок вживання ним алкоголю (страховий акт від 21.03.2014 № L-57) та/або настання смерті внаслідок захворювання на цукровий діабет (страховий акт від 25.07.2014 № L-178) у справі немає. Страховик не пред'являв позову, предметом доказування в якому можуть бути питання про причину смерті страхувальника, про пов'язаність безпосередньої причини смерті із відповідним захворюванням і/або вживанням особою алкоголю, про відповідні причинно-наслідкові зв'язки тощо, у випадку відповідного спору необхідні для його розв'язання питання вирішуються шляхом проведення судово-медичної експертизи (ст.ст. 66, 143, ст. 145 ч. 1 п. 1, ст. 179 ЦПК України). Не заявлялося таке клопотання і в даній справі. Відтак, формулювання у страхових актах щодо причин настання смерті страхувальника, які стали підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування, міркування у запереченнях на позов та в апеляції щодо інших, ніж у офіційній довідці, причин смерті особи, щодо впливу алкоголю, характеру, перебігу та наслідків захворювання тощо, не підтверджені фахово у належний процесуальний спосіб та є припущеннями. Посилання відповідача на лист Мукачівської ЦРЛ від 25.04.2014 № 46/01-14 і на виписку з медичної карти, видану лікарнею 07.10.2013, наведеного не спростовують, ці документи не є належними і достатніми доказами для встановлення фактів, на які в обґрунтування своїх заперечень посилається відповідач. Відповідач не навів по суті чіткої та однозначної підстави для свого рішення.

За наведених обставин, передбачених законом і/або договором підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування спадкоємцю страхувальника страховик не мав. Понад те, страховик не дотримався вимог закону та договору і в частині процедури відмови у здійсненні виплати. Законом, договором і Правилами страхування не передбачено складення більш ніж одного страхового акта, більш ніж однократного здійснення процедури щодо оформлення і виплати (відмови у виплаті) страхового відшкодування. Між тим, страховик, одержавши від ОСОБА_1 лише одну заяву про виплату відшкодування, склав на свій розсуд більш ніж один страховий акт та здійснив більш ніж одну процедуру відмови у виплаті страхового відшкодування із різними підставами для прийняття відповідного рішення. При цьому, апеляційному суду відповідач подав копії страхових актів від 21.03.2014 № L-57 і від 25.07.2014 № L-178, тоді як страхувальника він повідомляв про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі страхових актів від 20.03.2014 № 6631114 і від 22.07.2014 № 6882367. Ці останні акти суду не надані, їх зміст, як, власне, і кількість усіх актів, невідомі, тому рішення про відмову у виплаті не можна визнати таким, що прийняте установленим порядком і належно доведене до позивача, листи з посиланнями на страхові акти їх не замінюють, а наведені в листах із посиланнями на ці акти причини відмови у виплаті не знайшли свого підтвердження.

Виходячи з викладеного, колегія суддів констатує, що дії ПрАТ СК «Інгосстрах» не ґрунтуються на законі, договорі, суперечать їм та порушують законні права та інтереси ОСОБА_1 і в цьому сенсі є неправомірними. Вимоги спадкоємця ОСОБА_1, який у цивільних відносинах діє самостійно, безвідносно до наявності чи відсутності інших спадкоємців, до ПрАТ СК «Інгосстрах» про визнання неправомірною відмови у виплаті страхового відшкодування та про стягнення суми страхового відшкодування на його користь, проте, зі скеруванням коштів вигодонабувачу для погашення заборгованості за кредитним договором, справедливі, обґрунтовані, відповідають умовам договору та не суперечать закону, позов був доведений, доводи позивача не були спростовані. Бездіяльність вигодонабувача щодо одержання страхової виплати не позбавляє позивача, який сплачує вигодонабувачу кошти за кредитним договором, права діяти на захист своїх законних інтересів, оспорити законність відмови у здійсненні страхової виплати та вимагати стягнення коштів на погашення боргу за кредитним договором.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу, яка є необґрунтованою, слід відхилити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Стягнуті кошти належить скерувати вигодонабувачу в рахунок платежів за кредитним договором з урахуванням умов, передбачених договором страхування.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»» відхилити, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 серпня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді