Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 310/1021/15-ц Головуючий у 1 інстанції Пустовіт З.П.
Номер провадження 22-ц/778/4397/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.,

суддів Воробйової І.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позову, позивач зазначала, що ОСОБА_4 відповідач у справі, який доводиться батьком позивачці,перебував у шлюбі з її матірю з 1958 року по 1977 рік. З 1986 року мати проживала однією сім'єю з ОСОБА_5, з яким вона уклала шлюб 19 квітня 1990 pоку, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Під час спільного проживання вони внесли перший пайовий внесок у житлово-будівельний кооператив «Азовець», у якому вони у 1988 році отримали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Після смерті чоловіка ОСОБА_5 у липні 1990 р. ОСОБА_6 доплатила повну вартість зазначеної кооперативної квартири. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.01.2004 р. ОСОБА_6 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

У листопаді 2005 pоку у матері різко погіршився стан здоровя. З 20.11.2005 р. по 08.12.2005 р. вона знаходилась на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Бердянської міської лікарні, де їй було встановлено.

З 2007 року і до кінця життя у зв'язку із зазначеними обставинами ОСОБА_6 знаходилась у безпорадному стані через тяжку хворобу, не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, що здійснювала позивачка у справі, як єдина дочка.

03 травня 2008 р. ОСОБА_6 та відповідач у справі ОСОБА_4 вдруге зареєстрували шлюб.

Проте після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 відповідач продовжував проживати у своєму будинку у с. Луначарське, де він проживає до теперішнього часу, до ОСОБА_6 навідувався рідше, ухилявся від надання їй допомоги.

З 2012 року відповідач ОСОБА_4 почав проживати спільно однією сім'єю із жінкою, з якою проживає спільно до теперішнього часу.

Навесні 2009 року позивачка перевезла мати до свого місця проживання, де я продовжувала здійснювати за нею догляд. З лютого 2014 р. ОСОБА_6 була повністю паралізована, не була здатна навіть рухатись.

14 травня 2014 р. ОСОБА_6 померла. Заповіт після її смерті залишено не було. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належну їй на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Звернувшись у серпні 2014 р. до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивачка дізналась, що відповідач ОСОБА_4 також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_4 не приймав ніякої участі також і у організації похорон ОСОБА_6, був відсутнім на її похоронах.

У належній на праві власності ОСОБА_6 однокімнатній квартирі з її згоди з 2012 р. до теперішнього часу проживає онук її та відповідача, а позивачки син ОСОБА_8, де зареєстроване його місце проживання, що підтверджується довідкою ОСББ «Азовець» № 49 від 10.12.2014 р. із його малолітнім сином, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного, позивачка просила суд, усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6, яка померла 14 травня 2014 р.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на недоведеність як фактів звернення померлої ОСОБА_6 до чоловіка ОСОБА_4 за матеріальною чи фізичною допомогою, отже і потреби в такій допомозі саме від відповідача, так і умисного ухилення останнього від її надання.

із дружиною Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та погоджуються з вимогами норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, як донька, та відповідач ОСОБА_4І, як чоловік, є спадкоємцями першої черги після померлої 14 травня 2014 року ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири, розташованої в Запорізькій області, м.Бердянськ, вул.Піонерська, буд.156/50, квартира 192 .

В обгрунтування вимог про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування, ОСОБА_3 посилалася на те, що після перенесеного ішемічного інсульту в листопаді 2005 року, з літа 2007 року потребувала сторонньої допомоги, вела постільний режим, однак весь цей період лише вона одна доглядала за матір»ю, витрачала кошти на її лікування, а відповідач за однією адресою із дружиною не проживав і матеріальної допомоги їй не надавав.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, був у безпорадному стані.

Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред"явлена лише після смерті спадкодавця.

Розглядаючи справу по суті, суд вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягала застосуванню, правильно виходив з того, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Висновку про недоведеність факту того, що спадкодавець потребував допомоги саме від ОСОБА_4І.( ІНФОРМАЦІЯ_2), а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов"язку щодо її надання, суд дійшов на підставі оцінки наданим по справі доказам, у тому числі показанням свідків, які викликались судом за клопотанням сторін, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, у сукупності з їх достатністю та у взаємному зв"язку, тому він являється обгрунтованим.

Відповідно до роз"яснень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", ухилення особи від надання допомоги спадкоємцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов"язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення пов"язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов"язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

У зв"язку з цим правомірним являється висновок суду про те, що не проживання за однією адресою подуружжя не є безумовним свідченням умисного ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцеві, враховуючи також, що факт звернення ОСОБА_6, яка отримувала пенсію та допомогу від доньки, особисто зверталась за допомогою і до чоловіка, належними чином не доведений. В той же час в судовому засіданні сторонами не спростовано те, що ОСОБА_4 привозив і купував продукти та готував їжу дружині, допомагав по господарству до 2009 року, ночував тоді, коли викликали швидку допомогу, аж поки дочка не забрала матір до себе в квартиру, а квартиру матері здала в оренду, а з 2012 року йому перестали відчиняти двері в квартиру доньки.

Ті обставини та докази, зокрема, пояснення свідків, на які ОСОБА_3 посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до незгоди з відображеною судом першої інстанції у рішенні оцінкою доказів та обставин справи і передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в апеляційному порядку не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, і за нормами цивільного процесуального законодавства суд апеляційної інстанції повноважень щодо переоцінки доказів не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: