АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-Ц-796/2064/15 Головуючий в 1 інстанції - Борденюк В.В.
Доповідач - Барановська Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного підприємства «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20.11.2013р. у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» про визнання права власності.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

У жовтні 2013 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися з позовом до суду до ОСОБА_3, ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» про визнання права власності.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила визнати договори купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12 липня 2012 року, укладені між ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» та ОСОБА_1 дійсними з моменту їх підписання, згідно умов яких ОСОБА_1 придбала у власність нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м., а також нежитлове приміщення по АДРЕСА_2, загальною площею 300,00 кв.м.; визнати право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м., а також нежитлове приміщення по АДРЕСА_2, загальною площею 300,00 кв.м.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20.11.2013 р. позов задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12 липня 2012 року, укладений між ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» та ОСОБА_1, згідно з яким ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» продало, а гр. ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м.

Визнано право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам в цій частині позовних вимог, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Позивачка ОСОБА_1 на неодноразові виклики в судове засідання апеляційної інстанції не з»явилася, повістки не отримує, відповідно до вимог ст.77 ЦПК України не повідомила суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження).

Апеляційна скарга представника ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПП «Клініка Лазерної Медицини доктора Богомолець» придбало у власність нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу нежилого будинку при викупі № 852 від 24.05.2002р., посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Цопіним Л.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 1-287. Право власності ПП «Клініка Лазерної Медицини доктора Богомолець» на нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м. зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, що підтверджується Реєстраційним посвідченням № 000735 від 20.07.2002.

Рішенням Засновника ПП «Клініка Лазерної Медицини доктора Богомолець» № 10 від 20.09.2004р. змінено найменування ПП «Клініка Лазерної Медицини доктора Богомолець» на ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець».

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що 12.07.2012р. між ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» та ОСОБА_1 було укладено два попередні договори купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Згідно з пунктом 1.1. попередніх договорів ОСОБА_1 та ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» зобов'язалися в майбутньому, в строк, обумовлений пунктом 6.1. попередніх договорів, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м., а також по АДРЕСА_2, загальною площею 300 кв.м.

Відповідно до пунктів 2.1. попередніх договорів ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» згоден продати, а ОСОБА_1 купити нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м. за ціною 1 000 000 грн., а також по АДРЕСА_2, загальною площею 300 кв.м. за ціною 2 500 000 грн.

Відповідно до пунктів 2.2. попередніх договорів підписанням попередніх договорів сторони підтверджують, що ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» отримав, а ОСОБА_1 оплатила повністю вартість нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м. за ціною 1 000 000 грн., а також те, що ОСОБА_1 повинна здійснити оплату нежитлового приміщення по АДРЕСА_2, загальною площею 300 кв.м. до підписання основного договору.

Згідно з пунктами 6.1. попередніх договорів сторони домовились, що укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься 30 липня 2012 року о 14:00 у приміщенні Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 8.

Оскільки в строк до 30.07.2012р. основний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення укладено не було, у жовтні 2013р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовними вимогами про визнання договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12 липня 2012р. дійсними з моменту їх підписання та визнання права власності ОСОБА_1 на спірні нежитлові приміщення.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково, а саме визнано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12 липня 2012 року, укладений між ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» та ОСОБА_1, згідно з яким ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» продало, а гр. ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м., та визнано право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м.

Постановляючи рішення та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було повністю оплачено вартість нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м. у сумі 1 000 000 грн., сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але в подальшому відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд визнав такий договір дійсним і визнав право власності позивача на нежитлове приміщення.

Між тим, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався частиною другою статті 220 Цивільного кодексу України, згідно якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Суд першої інстанції вважав доведеним та виходив з того, що ОСОБА_1 було повністю оплачено вартість нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м., у сумі 1 000 000 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання доведеним факту оплати ОСОБА_1 повністю вартості нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м., у сумі 1 000 000 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно з положеннями частини другої статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частиною першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час розгляду справи не було надано достовірних доказів оплати на користь ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» вартості нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м. у сумі 1 000 000 грн.

Отже судом першої інстанції не було перевірено належним чином факт оплати ОСОБА_1 вартості нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м. на користь ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» у сумі 1 000 000 грн., а тому відсутні підстави вважати факт оплати доведеним.

Згідно статті 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Долученою до апеляційної скарги банківською випискою від 09.09.2014р. за період 01.07.2012р. - 31.07.2012р. підтверджено, що ОСОБА_1 не перераховувались будь-які кошти на банківський рахунок ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець».

Задовольняючи позов частково та визнаючи дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, суд першої інстанції вважав, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції виходив з того, що 12.07.2012 між ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно з пунктом 1.1. якого ОСОБА_1 та ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» зобов'язалися в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

На підставі попереднього договору у сторін виникає зобов'язання в майбутньому укласти основний договір.

Частиною третьою статті 635 ЦК України передбачено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом першої інстанції встановлено, що в обумовлений попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м. між ОСОБА_1 та ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» укладений не був. Згідно статті 635 ЦК України це має наслідком припинення зобов'язання щодо укладення основного договору.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною шостою статті 120 Земельного кодексу України передбачено - істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Матеріалами справи підтверджено, що в попередньому договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.07.2012 року не вказано кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташоване нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 та ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.07.2012 рокує безпідставним, недоведеним і таким, що не ґрунтується на наявних у справі доказах.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції також виходив з того, що ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Верховний Суд України у пункті 13 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 зазначає, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чому такий правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було надано доказів того, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12 липня 2012 року, укладеного між ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» та ОСОБА_1, згідно з яким ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» продало, а гр. ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м., та визнання права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 у місті Києві, загальною площею 136,7 кв.м., не ґрунтується на матеріалах справи, не доведене доказами, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Попередній договір не може ототожнюватися з договором купівлі-продажу. Попередній договір повинен бути нотаріально посвідчений, інакше він нікчемний, не породжує юридичних наслідків.

В решті колегія суддів погоджується із судовим рішенням і вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12 липня 2012р., укладеного між ПП «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» та ОСОБА_1, згідно з яким відповідач продав, а ОСОБА_1 придбала у власність нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 в м.Києві загальною площею 300,00 кв.м., оскільки позивачем не було надано доказів оплати за зазначене приміщення, як і вимоги щодо відповідача ОСОБА_3

Керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20.11.2013р. в частині визнання Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12 липня 2012р., укладений між Приватним підприємством «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» та ОСОБА_1, згідно з яким Приватне підприємство «Інститут дерматокосметології доктора Богомолець» продало, а ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення (літ.А) по АДРЕСА_1 в м.Києві загальною площею 136,7 кв.м. та визнання права власності ОСОБА_1 на вказане нежитлове приміщення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.В. Барановська

Помічник судді: Л.Є. Сірик