Справа № 302/856/14-ц
№ 2/302/284/15
Номер рядка звіту 54
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

29.09.2015 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Гайдур А. Ю

при секретарі: Царь О.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засідання справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ПАТ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу в гірській місцевості.

ОСОБА_2 працює в Міжгірському відділенні в смт. Міжгірї Закарпатської області з 20.12.20007 р., а ОСОБА_3 працювала з 01.11.2002 р. по 14.11.2011 р., що відноситься до гірських населених пунктів. Позивачі мають статус особи, що проживає і працює в гірському населеному пункті, що підтверджено посвідченнями. Відповідач не виконує вимоги закону «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (надалі закон № НОМЕР_1) і постанови КМУ № 648 від 11.08.1995 р. «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах» (надалі постанова № 648), а саме не виплачує надбавки в розмірі 25 % до посадових окладів.

ОСОБА_2 на основі довідки відповідача про доходи за період з 01.01.2008 р. по грудень 2013 р. визначила, що відповідач не виплатив надбавку за «гірські» в сумі 79333 грн. 29 коп. з розрахунку: 381719,64 грн. заробітної плати, з якої утримано обовязкових платежів у сумі 64386,48 грн. і виплачено 317333 грн. 16 коп. До цієї суми позивачка нарахувала вказану в позові суму не виплачених «гірських» надбавок з розрахунку 25 %.

ОСОБА_3 на основі довідки відповідача про доходи за період з листопада 2002 р. по жовтень 2010 р. визначила, що відповідач не виплатив надбавку за гірські в сумі 23572 грн.87 коп. з розрахунку 111165 грн. 57 коп. заробітної плати, з якої утримано обовязкові платежі в сумі 16874 грн. 10 коп. і виплачено 94291 грн. 47 коп. До цієї суми позивачка нарахувала вказану в позові суму не виплачених «гірських» надбавок з розрахунку 25 %..

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник позиваки ОСОБА_2 ОСОБА_4 на розгляд справи не зявилися, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ "Приватбанк" ОСОБА_1 при розгляді справи позовні вимоги заперечила та пояснила, що відповідач не є стороною генеральних, міжгалузевих і регіональних, угод з профспілковими організаціями, не має колективного договору. Оплата праці відповідача і позивачів врегульована трудовими договорами, за яким оплата праці позивачів визначена в розмірі, що складається з посадового окладу, що значно перевищує розмір мінімальної заробітної плати з урахуванням надбавки «гірських», а також складається з доплат у виді премій, бонусів інших оплат. Тому відповідач не порушив вимоги закону « Про статус гірських населених пунктів в Україні» і пост. КМУ № 648 (п. 1).

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює в Міжгірському відділенні № 2 ПАТ КБ «Приватбанк» з 20 грудня 2007 року., а ОСОБА_3 перебувала з відповідачем в трудових відносинах з 01.11.2002 р. по 14..11.2011 року .

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15.02.1995 року, який введено в дію 28.02.1995 року, статус особи, яка проживає і працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка. Правила видачі посвідчення громадянина, що проживає, працює на території населеного пункту, якому у встановленому законодавством порядку надано статус гірського, врегульовані "Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1996 року №345. Відповідно до п.2 згаданого положення посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину надано статус особи, яка проживає, працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського. На підставі цього посвідчення підприємством, установою чи організацією надають пільги та гарантії, встановлено ст.ст. 3,5 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні".

Згідно посвідчення серія А № 332788 виданого Міжгірською селищною радою, позивачка ОСОБА_2 з 24.05.2007 року набула статусу особи, яка проживає і працює на території гірського населеного пункту.

Згідно посвідчення серія А № 484448 виданого Лозянською сільською радою, позивачка ОСОБА_5 з 02.04.2007 року набула статусу особи, яка проживає і працює на території гірського населеного пункту.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року №648 "Про умови праці осіб, які працюють у гірських районах", встановлено, що на підприємствах, в установах, організаціях, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальної гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням КМУ або за його дорученням, підвищуються на 25 %.

Проаналізувавши, вищенаведені норми закону, суд констатує, що пільги, передбачені ст. 6 ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні" вищезгаданою Постановою розповсюджуються лише на ті тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальної гарантії в оплаті праці.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може здійснюватися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг роботи). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

З постанови Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року, справа № 6-151 цс 12, вбачається, що відповідно до п. 1 Постанови № 648 на 25 відсотків підвищуються тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням.

Правові позиції Верховного Суду України, висловлені з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Із вищезазначених норм випливає, що у випадках, коли фактично встановлені посадові оклади і тарифні ставки працівників, які працюють в гірських населених пунктах вищі на 25 % і більше за визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами мінімальної гарантії в оплаті праці, підвищення даних посадових окладів і тарифних ставок на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року №648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах" не проводиться.

Судом встановлено, що ПАТ "Приватбанк" не є стороною генеральної угоди, угоди на галузевому чи регіональному рівні.

Виходячи з того, що Банк не є стороною укладення галузевих (регіональних) угод, за розмір гарантії в сфері оплати праці, слід брати розмір встановленої на визначений період мінімальної заробітної плати, який відповідно до затверджених державних бюджетів складав: у 2002 році від 140 грн. до 165 грн.; у 2003 році від 185 грн. до 205 грн., у 2004 році від 205 грн. до 237 грн., у 2005 році від 262 по 332 грн..; у 2006 році - від 350 до 400 грн.; у 2007 році - від 400 до 460 грн.; у 2008 році - від 515 до 605 грн.; у 2009 році - від 605 до 744 грн.; у 2010 році - від 869 до 922 грн.; у 2011 році - від 941 до 1004 грн.; у 2012 році від 1073 грн. до 1134 грн., у 2013 році від 1147 грн. до 1218 грн..

Так, слід зазначити, що у відповідності до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2008 рік", станом на січень 2008 року мінімальна заробітна плата складала 515 гривню, тоді, як згідно довідки про нараховану заробітну плату ОСОБА_2- остання за січень 2008 року отримала 1003,36 гривень, і дана сума значно більша ніж 25% від мінімальної заробітної плати, що є мінімальною гарантією в оплаті праці.

Станом на 01.11.2002 р. мінімальна заробітна плата складала 165 грн., однак згідно довідки про нараховану заробітну плату ОСОБА_3 за листопад 2002 року отримала 356,00 грн.. дана сума значно більша ніж 25% від мінімальної заробітної плати, що є мінімальною гарантією в оплаті праці.

Суттєва різниця між розміром мінімальної заробітної плати та розміром заробітної плати позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зберігалась і надалі. Тобто роботодавцем, було встановлено позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посадовий оклад значно більший за мінімальну заробітну плату, а отже і виконано вимоги п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року №648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах".

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки, фактична тарифна ставка позивачів, відповідно до довідок про нараховану заробітну плату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була значно вищою від гарантованих галузевими угодами за вказані роки мінімальних тарифних ставок, а тому норми ПКМ України від 11.08.1995 року "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах", в даному випадку не застосовуються.

Судових витрат немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у позові до ПАТ "Приватбанк" про стягнення заборгованості по заробітній платі у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті.

Судових витрат немає.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області через райсуд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_6