У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічними позовами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» про визнання поруки припиненою, визнання недійсними договорів про відкриття кредитної лінії та про внесення змін до нього, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_4, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство «Правекс-Банк» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 12 серпня 2008 року між банком і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 млн. грн. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_4, та між банком і ОСОБА_5 укладено окремі договори поруки. Посилаючись на те, що позичальник не належним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 84 140 908 грн 31 коп.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов. Вказував, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки суперечать принципу добросовісності та створюють дисбаланс договірних прав і обов'язків на його шкоду як споживача, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, просив визнати договір про відкриття кредитної лінії та договір про внесення змін до цього договору недійсними та застосувати наслідки недійсності правочинів.

У серпні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічними позовами. Вимоги обгрунтовані тим, що позов до них, як до поручителів ОСОБА_3 у зв'язку з невиконанням ним кредитних зобов'язань, подано з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, тому вважали поруку припиненою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року, первісний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 77 441 744 грн 01 коп. В іншій частині в задоволенні первісного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовів відмовлено.

ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_4, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 порушив умови взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поручились перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, то дійшов висновку про необхідність стягнення із них в солідарному порядку 77 441 744 грн 01 коп. Відмовляючи банку у іншій частині позову районний суд зазначив про те, що платежі, які просить стягнути позивач, мають потрійний характер. У задоволенні зустрічних позовів суд відмовив з тих підстав, що будь-якої дискримінації у розумінні п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в умовах кредитного договору немає.

Однак, повністю погодитись з такими висновками неможливо.

Суди вважали встановленим, що 12 серпня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником ПАТ «Правекс-Банк», і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 000 000 грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_4, та між банком і ОСОБА_5 укладено окремі договори поруки.

У зв'язку з тим, що позичальник не належним чином виконує зобов'язання за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 77 441 774 грн 1 коп.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_4, зазначала про відсутність оригіналів документів, наданих в якості доказів у справі, а саме: договору про відкриття кредитної лінії № 451-006/08Ф від 12 серпня 2008 року, договору від 27 листопада 2009 року «Про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 451-006/08Ф від 12 серпня 2008 року», договору поруки укладеного з ОСОБА_4 та змін до нього, і вказувала на те, що відповідність оригіналу копій долучених до позовної заяви в якості письмових доказів цих документів (а. с. 5-47), посвідчена не уповноваженою особою. У зв'язку з цим просила виключити їх з числа доказів, а також врахувати доводи, викладені в поданих до суду першої інстанції запереченнях на позов, в яких, зокрема, було вказано на відсутність доказів надання ОСОБА_3 коштів у передбаченому кредитним договором розмірі, а також прохання про зобов'язання позивача надати оригінали договорів.

Мотивів відхилення вказаних доводів апеляційної скарги в ухвалі апеляційного суду на порушення положень ст. 315 ЦПК України не наведено.

З приводу доводів, викладених в запереченнях на позов, поданих ОСОБА_4, в частині відсутності доказів надання кредиту ОСОБА_3 не зробив ніяких висновків і суд першої інстанції в ухваленому ним рішенні.

Згідно журналу судового засідання від 15 серпня 2013 року (а. с. 109 т. 1) ці заперечення були приєднані до матеріалів справи, однак такі в ній відсутні, а їх копія, з відміткою про одержання в цей день судом, долучена до апеляційної скарги на рішення суду (а. с. 194-204 т. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 638 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843712/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ч. 1 ст. 640 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843714/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх його істотних умов. У разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843714/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

За змістом ст. ст. 1046, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

З огляду на вказані положення цього Кодексу кредитний договір є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей.

Отже з'ясування обставин, пов'язаних з переданням коштів позичальнику за кредитним договором, впливає на результат вирішення позовів, які були предметом розгляду.

Задовольняючи клопотання представника ОСОБА_4 в судовому засіданні 29 серпня 2013 року (а. с. 297 т. 1) було оголошено перерву для подання оригіналів договорів чи їх копій, посвідчених належних чином.

Однак, оригіналів документів банком не надано у зв'язку з їх вилученням (а. с. 248-253 т. 2).

Судом не з'ясовано, яка подальша доля вилучених оригіналів договорів, можливість їх витребування судом для огляду або ж їх копій, посвідчених особою, в якої вони перебували на час вирішення спору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 9. 1 договору про відкриття кредитної лінії № 451-006/08Ф від 12 серпня 2008 року передбачено, що за порушення строків повернення кредиту або погашення чергової частини кредиту згідно графіку зменшення ліміту кредитування та/або внесення відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної відсоткової ставки, вказаної в п. 1.2. даного договору, від суми заборгованості за весь період прострочки. Пунктом п. 1.2 встановлено, що кредит надається позичальнику строком з 12 серпня 2008 року по 12 серпня 2010 року зі сплатою 19 % річних.

Згідно п. 9. 1 договору від 27 листопада 2009 року «Про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 451-006/08Ф від 12 серпня 2008 року» за порушення строків повернення кредиту або внесення відсотків за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної в п. 1. 2 даного договору від суми заборгованості за весь період прострочення. Пунктом 1. 2 договору від 27 листопада 2009 року встановлено, що кредит надається позичальникові строком з 12 серпня 2008 року по 27 листопада 2009 року зі сплатою 19 % річних, а з 27 листопада 2009 року до 12 серпня 2010 року зі сплатою 22 % річних.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення неустойки (пені) та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшити її розмір.

У судових рішеннях відсутні висновки щодо застосування позовної давності, не з'ясовано за який період банк просив стягнути пеню та чи не перевищує він позовну давність, а також можливість її зменшення, як про це просила ОСОБА_4

Відмовляючи банку у іншій частині позову суд зазначив про те, що вимоги позивача про стягнення пені, а також стягнення, які вимагає позивач, мають потрійний характер.

Вказуючи на потрійний характер вимог, суди не зазначили в чому полягає така потрійність, не врахували, що кожна з вимог: стягнення заборгованості по кредиту, стягнення заборгованості по відсотках, стягнення пені є самостійною, а підстави для їх стягнення різні.

У позовах про визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним позивачі зазначали про дискримінаційні положення його окремих умов.

Відмовляючи в цій частині вимог суди зазначили, що положення цих окремих частин договору не застосовувались кредитором.

Однак судами не було враховано, що таке не має вирішального значення для того, щоб, при доведеності цієї обставини, зробити висновок про їх дискримінаційність та застосовувати відповідні правові наслідки за наявності для цього підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між банком та поручителями було укладено два окремі договори поруки.

Задовольняючи позов та стягуючи з поручителів в солідарному порядку кошти, суди не звернули уваги, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як поручителі, з якими укладено окремі договори поруки, не є солідарними боржниками між собою. Кожен з них несе солідарну відповідальність з боржником.

Допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук