Номер провадження: 22-ц/785/2049/15
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Короткова В.Д., Комаровської Н.В.

з участю секретаря - Фабіжевської Т.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, третя особа - ОСОБА_3 про зняття арешту, за апеляційною скаргою Державної виконавчої служби України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року, -

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 грудня 2011 року між позивачем та ОСОБА_4, було укладено договір позики та іпотечний договір згідно якихОСОБА_3 повинен повернути суму позики у розмірі 1158506,50 грн. У разі невиконання вищезазначеного предмет іпотеки, а саме: квартира, що розташована у АДРЕСА_1, переходить у його власність.

29 жовтня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення, яким з ОСОБА_3 на його користь було стягнуто суму боргу у розмірі 10010609,49 грн. Після набрання рішення законної сили він звернувся з виконавчим листом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби, щодо примусового стягнення з ОСОБА_3 суми боргу. Зазначене виконавче провадження було передано до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

16.04.2014 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було винесено постанову про арешт майна ОСОБА_3, а саме: на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1, та оголошено заборону на його відчуження.

На даний час позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з метою одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету іпотеки, а саме: квартири, розташованої у АДРЕСА_1, однак нотаріус відмовив зробити нотаріальний надпис у зв'язку з накладеним арештом.

Позивач ОСОБА_2 просив суд скасувати постанову про арешт майна ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження серії та номер: 42778169 від 16.04.2014 року, винесену Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, зняття арешту та заборону відчуження з нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3, а саме: квартири, розташованої у АДРЕСА_1. та виключення зазначеної квартири з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення зазначеного позову.

Рішення ухвалено у відсутність ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано постанову про арешт майна ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження ВП №42778169 від 16.04.2014 року, винесену відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Знято арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3, а саме: квартири АДРЕСА_1, загальною площею 149,1 кв.м., житловою площею 61,1 кв.м.; яка складається із 3 кімнат, накладений відділом примусового виконання Державної виконавчої служби України, згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №42778169 від 16.04.2014 р. (номер запису про обтяження 5392167).

Виключено квартиру АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_3, з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна.

В апеляційній скарзі Державна виконавча служба України, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної виконавчої служби України підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції посилаючись на вимоги ч.5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" виходив з того,що оскільки виконавче провадження з виконання виконавчого листа , виданого Приморським районним судом м.Одеси ще не завершене, не вмотивувавши всупереч до ст.ст. 213-215 ЦПК України своє рішення вирішив про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України „Про виконавче провадження ", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З матеріалів справи вбачається ,що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 на протязі 2010 -2011 роках укладалися договори позики .

29 грудня 2011 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, предметом якого є трьохкімнатна квартира, розташована у АДРЕСА_1 (а.с.13-24).

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29.10.2013 року ,на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 стягнуто за договором позики заборгованість у розмірі 10010609,49 грн. (а.с.10-12).

На примусове виконання заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.10.2013 року був виданий виконавчий лист , на виконання якого за заявою позивача ОСОБА_2 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України 02.04.2014 року було відкрито виконавче провадження (а.с.94).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 16.04.2014 року був накладений арешт на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 (а.с.116).

В позові позивач обґрунтовуючи позовні вимоги виходив з вимог ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" .

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6(з наступними змінами і доповненням), за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Виходячи з тексту позову та позовних вимог ОСОБА_2 вбачається ,що позивач фактично оскаржує дії державного виконавця та постанову про накладення арешту на нерухоме майно ,що належить відповідачу ОСОБА_3,оскільки наявність арешту на нерухоме майно заважає йому здійснити певні дії щодо задоволення позовних вимог за рахунок іпотечного майна.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те ,що вимоги ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" до таких правовідносин не застосовуються.

Колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2 обрав неправильний спосіб захисту свого права ,яке на його думку порушено .

Питання про скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження так само і оскарження дій державного виконавця вирішуються в порядку передбаченому ст. 383 ЦПК України шляхом подання відповідної скарги .

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково розглянув позовну заяву ОСОБА_2 та безпідставно задовольнив позов хоча скарги ОСОБА_2 не було подано.

Судом першої інстанції невірно встановлені обставини справи ,невірно застосовані норми матеріального права ,що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги Державної виконавчої служби України та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Державної виконавчої служби України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп., сплачений відповідачем при принесенні ним апеляційної скарги .

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, про зняття арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної виконавчої служби України судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.Д. Коротков

Н.В. Комаровська