РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Короткого І.П.

при секретарі Єгоровій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Харківська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять суд визнати ОСОБА_4, неповнолітню дитину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 в Харкові, мотивуючи це тим, що останні з лютого 2007 року по час звернення до суду з позовом у вказаній квартирі не проживають.

В судовому засіданні позивачі свій позов підтримали та пояснили про обставини, які зазначені у позові.

Відповідачі проти позову заперечували та пояснили, що проживають у вказаній квартирі.

Третя особа ОСОБА_7 пояснив, що проживає у вказаній квартирі.

Представник управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні пояснив, що задоволення позову порушить права неповнолітньої дитини.

Представник Харківська міська рада в судове засідання не зявився, а у письмових запереченнях просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 в Харкові належить до державного житлового фонду. У квартирі зареєстровані сторони, неповнолітня дитина ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Ці обставини підтверджуються довідкою КП «Жилкомсервіс» №2137 від 03.10.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивачі не довели, що відповідачі на неповнолітня дитина втратили право користування жилим приміщенням вказаної квартири внаслідок відсутності у ній понад шести місяців.

Так, позивачами були надані суду зазначені нижче докази.

Показання свідка ОСОБА_8, яка показала, що є начальником ЖЕК та на прохання позивачів складала акт про не проживання, посвідчувала підписи свідків, які цей факт стверджували. Разом з тим, свідок ОСОБА_8 показала, що особисто їй факт не проживання невідомий.

Показання свідка ОСОБА_9, яка показала, що є сусідкою позивачів та їй відомо, що відповідачі та неповнолітня дитина в квартирі позивачів не проживають з 2007 року. Разом з тим свідок ОСОБА_9 показала, що коли вона бувала у квартирі позивачів, то була лише у двох кімнатах, в останні кімнати вона не заходила.

Тому суд вважає, що показання цих свідків не підтверджують беззаперечно факт відсутності відповідачів та дитини у вказаній квартирі понад шести місяців. По-перше, свідок ОСОБА_8 сама особисто ці факти не спостерігала. По-друге, показання свідка ОСОБА_9 суперечать акту від 10.10.2014 року, в якому цей же свідок підтверджував факт не проживання відповідачів та дитини з 1997 року. Тому суд вважає показання свідка ОСОБА_9 суперечливими.

Акт від 10.10.2014 року підтверджує факт не проживання відповідачів та дитини у спірній квартирі з 1997 року. Разом з тим, суд критично ставиться до цього акту, оскільки в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, зі слів якої такий акт складався, показала про відсутність відповідачів та дитини з 2007 року.

Акт від 12.10.2010 року, відповідь КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7» від 12.09.2014 року містять в собі інформацію про проживання відповідачів та дитини за адресою: АДРЕСА_2, за місцем мешкання цивільного чоловіка ОСОБА_4 Але ці документи не місять в собі вичерпної інформації про точний час проживання відповідачів та дитини за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, ці докази спростовуються наданими відповідачами актами обстеження квартири АДРЕСА_1 в Харкові від 10.08.2011 року, 24.05.2013 року, які підтверджують факт проживання відповідача ОСОБА_4 та її дітей у спірній квартирі, наявність у ній їх речей.

Не спростовують висновків суду і інші надані позивачами докази: довідки з місця проживання, свідоцтво про смерть ОСОБА_10, ордер, відповіді з Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, договір про реструктуризацію заборгованості, квитанції про сплату за комунальні послуги, довідка школи №58 від 20.02.2015 року, акт від 19.09.2014 року, відповідь КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7» від 23.02.2015 року, оскільки ці докази беззаперечно не підтверджують факт відсутності відповідачів та дитини у спірній квартирі понад шести місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 27, 60, 88, 214, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя

27.08.2015