Справа № 303/2429/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до міського відділу Державної виконавчої служби Мукачівського МРУЮ в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ПАТ «Універсал Банк» про звільнення з-під арешту нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом .

Позов мотивовано тим, що 06.06.2008 року між ОСОБА_2 і ВАТ «Універсал Банк» укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL5704, згідно якого останній встановив позивачу кредитний ліміт у розмірі 18500 доларів США та надав вищезазначені кошти в межах ліміту на підставі додаткової угоди №BL5704/BL5704- KL+ від 06.08.2008р. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, того ж числа, між банком і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер :022:0119, що знаходиться за адресою: м. Мукачево, пров. І.Франка, 13. Незважаючи на право задоволення своїх вимог ПАТ «Універсал Банк» за рахунок переданого ОСОБА_2 майна в іпотеку, стало відомо про накладення арешту на вищевказане нерухоме майно. У звязку з цим іпотекодавець не має змоги добровільно відчужити предмет іпотеки та задовольнити вимоги іпотекодержателя. ПАТ «Універсал Банк» не звертало стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці. Просив зняти всі арешти по всіх зобовязаннях ОСОБА_2,які накладено відповідачем.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, порушив питання про його скасування та ухвалення нового, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального права.

В судове засідання апелянт та представник банку не зявились, однак надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник ДВС також в судове засідання не зявився, про причину неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено відповідною розпискою. Тому суд розглянув справу у відсутності осіб, які брали участь у справі та без фіксації судового процесу, що відповідає вимогам ст.197,ч.2 ст.305 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

З оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції прийнято рішення про відмову у позові по причині обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права: слід було звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Однак з таким обґрунтуванням рішення суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки відповідно до правової позиції ВСУ по справі № 6-26цс13 позивач вправі звернутись до суду з позовом про захист свого права власності: вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Це також відповідає вимогам п.4 постанові Пленуму ВСУ від 27 серпня 1976 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису».

Разом з цим, рішення суду першої інстанції обґрунтоване вимогами ЗУ «Про виконавче провадження», з чим погоджується апеляційний суд і вважає за необхідне доповнити прийняте рішення наступною мотивацією.

По справі встановлено, що земельна ділянка позивача дійсно знаходиться в іпотеці ПАТ «Універсал Банк» і саме на цю земельну ділянку держвиконавцем накладено арешт у звязку з виконанням боргових зобовязань позивача перед іншими стягувачами. Такі дії державного виконавця відповідають відповідним вимогам ЗУ «Про виконавче провадження». Зокрема, відповідно до ч.1 ст.52 зазначеного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; відповідно до ч.5 зазначеної статті у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ст.1 ЦК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі зазначених вище обставин та вказаної норми процесуального законодавства слід зробити висновок про те, що накладенням арешту на майно позивача, яке знаходиться в іпотеці банку жодним чином не порушує права позивача як власника майна, який є боржником по іншим виконавчим документам. Відповідно, право його власності обраним ним способом виключенням з-під арешту - захисту не підлягає.

Інших доводів, які б мали значення для вирішення справи, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого представляв ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :