Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/61/15р. Головуючий у 1-й інстанції Ліхтанська Н.П.
Суддя-доповідач Спас О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя і визнання права власності на частину нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя і визнання права власності на частину нерухомого майна.

В позові, уточненому в ході судового розгляду, зазначала, що вона та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 17 вересня 2003року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. У шлюбі для проживання сім'ї вони придбали житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_2, вартістю 900 000грн., нежитлове приміщення по АДРЕСА_1,вартістю 77 512,01грн.; гараж 2005р. вартістю 10 000грн., а також душову кабіну вартістю 6 338,72грн., пральну машину «INDESIT» вартістю 4999,90грн., газовий котел «ARІSTON» вартістю 9 000грн., LED телевізор LG 42 LW4500, вартістю 9 999.90грн., ліжко, вартістю 699 грн., стелаж черешня/черешня вартістю 610, 13грн., письмовий стіл вартістю 775,03грн., комод клен Страсбург вартістю 1977,83 грн., вітрина клен Страсбург вартістю 1379грн., 20 ліжок вартістю 9 000грн., десять телевізорів вартістю 10 000грн., планшетний ПК Lenovo Slate K1-32WIFIWS вартістю 4 899,90 грн., посудомийну машину «GORENJE» вартістю 4 499грн., LED телевізор LG 32 LV2540 вартістю 4469, 86грн., стіл кухонний дерев'яний вартістю 4 500грн., 12 стільців кухонних дерев'яних, загальною вартістю 4 200грн., кухонну витяжку вартістю 7 500 грн., холодильник «HANSA» HR 450 В6 вартістю 7400грн., пилосос «SAMSUNG» вартістю 550грн., ліжко, вклад до ліжка, матрац до ліжка загальною вартістю 1 713,99грн., дві приліжкові шафки, вартістю 299,73грн. кожна, загальною вартістю 599,46грн., дві шафи черешня/ваніль, вартістю 799 грн. кожна, загальної вартісті1598грн., дві шафки черешня/ваніль, вартістю 729 грн. кожна, загальною вартістю 1458грн. дві кухонні шафи, вартістю 6 000грн., шість шаф, вартістю 477, 33 грн. кожна, загальною вартістю 2864грн., комп'ютер і монітор «ASUS» вартістю 8000,0грн., пральну машину автомат «LG» вартістю 4500 грн. на загальну суму 1 139 516,61грн. Крім цього, на рахунку відповідача в VАВ банку Бердянського відділення зберігалися кошти в сумі 24 454,38грн., які відповідач одержав готівкою 23.07.2012р. та витратив на власні потреби і без її згоди, яка вважає ці гроші спільною сумісною власністю і вони також повинні бути враховані при поділі майна.

Позивач вказувала, з урахуванням того, що малолітній син хоч і мешкає з ОСОБА_5, але оскільки ОСОБА_5 створює їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, настроює дитину проти неї, вона вважає за необхідне збільшити її частку у спільному майні до 2/3, що в грошовому еквіваленті складає 759677грн.74коп. (1139516,61 : 2/3). Тоді частка ОСОБА_5 в грошовому еквіваленті складає 379 838грн.87 коп. (1 139 516,61 : 1/3). Також вважає, що 16 303,25грн., тобто 2/3 частини коштів від суми вкладу 24 454 грн.88 коп., які ОСОБА_5 витратив на власні потреби без її згоди, повинні бути стягнуті з нього.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд поділити спільне сумісне майно та виділити їй в рахунок 2/3 часток спільного сумісного майна, наступне майно: 2/3 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 вартістю 600 000,0грн., 2/3 частини нежитлового приміщення по вул. Дзержинського,30-Б в м.Бердянську вартістю 51674,67грн., а також газовий котел «ARІSTON» вартістю 9000грн., LED телевізор LG 42 LW4500, вартістю 9999,90грн., посудомийну машину «GORENJE», вартістю 4 499грн., LED телевізор LG 32 LV2540, вартістю 4 469,86 грн., стіл кухонний дерев'яний вартістю 4 500грн., 12 стільців кухонних дерев'яних, загальною вартістю 4 200 грн., кухонну витяжку, вартістю 7 500грн., холодильник «HANSA» HR 450 В6, вартістю 7 400грн., планшетний ПК Lenovo Slate K1-32WIFIWS, вартістю 4 899,90грн., всього на суму 708143,33грн., також визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 та право власності на 2/3 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1. Стягнути з відповідача на її користь різницю в частках 19 061грн.53 коп., а також 16 303,25грн. в рахунок компенсації за витрачені спільні кошти подружжя та кошти по оплаті судових витрат в сумі 10 000грн. та судового збору.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Поділено майно, що належить ОСОБА_3 до ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_2; вартістю 900 000грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 .

Виділено ОСОБА_3 в рахунок 1/2 частини спільного сумісного майна посудомийну машину «GORENJE», вартістю 4 499 грн., LED телевізор LG 32 LV2540, вартістю 4 469, 86 грн., стіл кухонний дерев'яний вартістю 4 500 грн., 12 стільців кухонних дерев'яних, загальною вартістю 4 200 грн., кухонну витяжку, вартістю 7 500 грн., холодильник «HANSA» HR 450 В6, вартістю 7 400 грн., пилосос «SAMSUNG» вартістю 550 грн., ліжко, вклад до ліжка, матрац до ліжка, загальною вартістю 1 713,99, грн., дві приліжкові шафки, вартістю 299,73 грн. кожна, загальні вартістю 599,46 грн., дві шафи черешня/ваніль, вартістю 799 грн. кожна, загальні вартістю 1 598 грн., дві шафки черешня/ваніль, вартістю 729 грн. кожна, загальні вартістю 1 458 грн.,дві кухонні шафи, вартістю 6 000 грн., шість шаф, вартістю 477, 33 грн. кожний, загальною вартістю 2864грн., комп'ютер і монітор «ASUS» вартістю 8000,0 грн.. пральну машину автомат «LG», вартістю 4 500 грн., а всього на суму 59 852,31грн. з переплатою 86,45грн.

Виділено ОСОБА_5 в рахунок 1/2 частини спільного сумісного майна душову кабіну вартістю 6 338,72 грн., пральну машину «INDESIT» вартістю 4 999,90 грн., газовий котел «ARІSTON» вартістю 9 000 грн., LED телевізор LG 42 LW4500, вартістю 9999, 90 грн., ліжко, вартістю 699 грн., стелаж черешня/черешня, вартістю 610, 13 грн., письмовий стіл вартістю 775,03 грн., комод клен Страсбург, вартістю 1 977,83 грн., вітрина клен Старсбург, вартістю 1 379 грн., 20 ліжок вартістю 9 000 грн., десять телевізорів, вартістю 10 000 грн., планшетний ПК Lenovo Slate Kl-32WIFIWS, вартістю 4 899,90 грн., а всього на суму 59679.41грн. з недоплатою 86,45грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати останньої з оплати судового збору в сумі 3 326,30 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справ, просить рішення суду змінити. Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 нежитлову будівлю по АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 Визнати спільною сумісною власністю подружжя гараж вартістю 10 000 грн. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 16 303, 25 грн. в рахунок компенсації за витрачені спільні кошти подружжя.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

В оскарженій частині рішення суду першої інстанції не є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності, обґрунтованості рішення суду, встановлення наявності обставин ні підтвердження вимог і заперечень та застосування до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Зокрема, розглядаючи справу у порядку касаційного провадження Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 14.08.2013р., висновки і мотиви якої згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, суд першої інстанції не взяв до уваги наступне.

У вказаній ухвалі міститься висновок, з якого раніше ухвалене рішення було скасовано судом касаційної інстанції, що суди не прийняли до уваги, що нежитлова будівля по АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_5 як фізичною особою під час перебування у шлюбі з позивачкою.

Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України, які зобов'язують відповідача на засадах змагальності доводити свої заперечення проти позову переконливими, належними та припустимими доказами, таких доказів не надано ані до суду першої, ані апеляційної інстанції.

Крім встановленої законом презумпції спільної сумісної власності подружжя на придбане під час шлюбу майно позивачем ОСОБА_3 надані письмові докази, з яких вбачається спільність вказаного спірного майна. А саме, спірна нежитлове приміщення придбано ОСОБА_5 як фізичною особою за нотаріально посвідченим договором від 06.07.2010р. за згодою дружини покупця ОСОБА_3 на купівлю вказаного майна її чоловіком ОСОБА_5 Вказана згода посвідчена нотаріально.

Таким чином, купівля спірної нежитлової будівлі здійснена за процедурою придбання майна подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що підтверджено належними, допустимими та переконливими доказами у вигляді нотаріально оформлених документів: договору купівлі-продажу будівлі та нотаріально посвідченої згоди дружини на здійснення купівлі її чоловіком.

Доказів на спростування цих підтверджених належним чином обставин ОСОБА_5 не надав.

Факт зайняття ним підприємницькою діяльністю в якості фізичної особи підприємця не спростовує обставини спільного придбання спірного майна під час шлюбу та з дотриманням умов придбання, які встановлені законом для придбання цінного майна або такого, що придбавається з дотриманням нотаріально посвідченої форми договору, подружжям за письмової згоди іншого з подружжя, що передбачено ст. 65 СК України.

За клопотанням ОСОБА_5 апеляційний суд дослідив свідоцтво платника єдиного податку, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, акти здачі-приймання нежитлового приміщення в оренду ФОП ОСОБА_5, кошторис капітального ремонту орендованого приміщення, договори проведення оцінки спірного нежитлового приміщення, акт прийому-передачі робіт з оцінки, рішення Бердянської міськради №26 від 31.03.2010р. про приватизацію державного майна, зокрема нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 шляхом викупу, лист УКВ Бердянської міськради про включення до плану приватизації шляхом викупу спірного нежитлового приміщення, довідку ПАТ «ТАСкомбанк» про відкриття поточного рахунку на ОСОБА_5, платіжні доручення про сплату ОСОБА_5 43000грн. та 34512,01грн. за вказане приміщення на рахунок Бердянської міськради, нотаріально посвідчений договір №372 купівлі-продажу вказаної нежитлової будівлі шляхом викупу, акт прийняття-передачі цього майна ОСОБА_5, договір оренди ОСОБА_5 у Бердянської міськради земельної ділянки за місцем розташування даної нежитлової будівлі, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким зареєстровано право оренди ОСОБА_5 земельної ділянки, де розташована вказана нежитлова будівля, робочий проект будівництва вводу електропостачання шиномонтажної майстерні по АДРЕСА_1

Судова колегія дійшла висновку, що жодний з наданих документів не є доказом на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо спільної сумісної власності подружжя на вказане нежитлове приміщення та при вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 про його поділ керується наступними нормами матеріального права.

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

При цьому згідно з роз'ясненням, наданим судам у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Суд діє в межах ст. 11 ЦПК України - в межах позовних вимог заявлених у суді першої інстанції, до яких не входила вимога про поділ нежитлової будівлі в натурі, а заявлена вимога про визнання права власності на ідеальну частку, а тому належним є визнання ідеальних часток подружжя в спірному майні без його реального поділу із залишенням майна у їх спільній частковій власності.

Вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 2/3 частини спірної нежитлової будівлі задоволенню не підлягають, оскільки заявлені без правових підстав передбачених ч.ч.2,3 ст. 70 СК України.

Доводи апеляційної скарги про поділ гаража не знайшли свого підтвердження, виходячи з тієї обставини, що позивачкою не надано доказів наявності у подружжя гаража, що виключає можливість його поділу.

Доводи апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_5 частини грошового вкладу у сумі 24454,88грн., який був отриманий останнім готівкою 23.07.2012р. під час шлюбу сторін, не мають доказового підтвердження, що кошти витрачені не в інтересах сім'ї.

Ці доводи суперечать вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують позивача на засадах змагальності доводити свої вимоги переконливими, належними та припустимими доказами. Фактично апелянт вимагає від суду зробити припущення щодо витрати спільних коштів ОСОБА_5 на власні потреби, що прямо заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, яка визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Досліджені апеляційним судом за клопотанням представника апелянта витяги з банківських рахунків ОСОБА_3 за період 2003-2008рр не можуть бути прийняті як доказ позовних вимог, оскільки не відповідають вимогам ст. ст. 57-59, 64 ЦПК України, за якими доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці витяги не містять інформацію щодо предмету доказування, не містять відомості про обставини, які мають значення для справи, а тому відхиляються апеляційним судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не у повному обсязі відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі, яким рішення у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення та залишенням без змін решти оскарженого рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_3 права власності на 2/3 частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1

В цій частині ухвалити нове рішення, яким визнати право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

В решті рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: