У х в а л а

19 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Журавель В.І., Карпенко С.О.,Євграфової Є.П., Колодійчука В.М.,
розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Серафинецької сільської ради, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди у порядку спадкування за заповітом, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Серафинецької сільської ради про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Серафинецької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди у порядку спадкування за заповітом.

На обгрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності дідові позивача ОСОБА_8, - 1/3 частина та його батькові ОСОБА_9, - 2/3 частини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, а дружина ОСОБА_8, ОСОБА_10, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Батько позивача, ОСОБА_9, був у батьків єдиним сином. На момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем в одному будинку по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла мати позивача ОСОБА_11 З приводу оформлення права власності позивач звернувся до нотаріальної контори, але йому було відмовлено, через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6, Серафинецької сільської ради, у якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, посилаючись на те, що він був членом колгоспного двору як і його померла дружина.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_6

Визнано за позивачем право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено та визнано за ним право власності на 1/3 частину цього житлового будинку.

12 травня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за його касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

29 жовтня 2014 року позивач подав заяву про перегляд цієї ухвали з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник зазначає:

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року у справі про скасування рішень сільської ради, визнання недійсними свідоцтв про право власності, державних актів про право власності на земельну ділянку, договорів дарування та визнання права власності на житловий будинок, яким рішення апеляційного суду скасовано в частині визнання незаконними та скасування рішень виконкому у частині передачі у власність 1/6 частини спірного житлового будинку, земельної ділянки для його обслуговування, визнання частково недійсним державного акта на земельну ділянку та свідоцтва про право власності на майно в цій частині, визнання недійсними договорів дарування цієї частини будинку та земельної ділянки, визнання частково недійсним державного акта на земельну ділянку та залишено в цій частині в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, рішення апеляційного суду в частині визнання за позивачем права власності на 1/6 частину житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері змінено та визнано за ним право власності на 4/9 частини цього будинку, у решті рішення апеляційного суду залишено без змін.

На обґрунтування заяви про перегляд судового рішення позивач посилається на ті обставини, що судом касаційної інстанції при вирішенні подібних спорів неоднаково застосовані ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст судового рішення, на яке посилається заявник, та судового рішення, про перегляд якого подана заява, колегія суддів дійшла висновку, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подана заява, вбачається, що суд погодився з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, які частково задовольняючи основний позов та задовольняючи зустрічний, виходили з того, що спірний житловий будинок відносився до групи колгоспний двір, який був припинений 15 квітня 1991 року і в якому станом на цей час проживали чотири особи, які володіли ним у рівних частках, де кожному з членів двору належало по ј частині будинку, тому ОСОБА_6 в порядку спадкування після смерті батька має право на 2/3 частин цього будинку, а ОСОБА_7 - позивач за зустрічним позовом - на 1/3 його частину як член колгоспного двору та в порядку спадкування після смерті дружини.

Тоді як зі змісту рішення суду касаційної інстанції від 20 серпня 2014 року, на яке посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних відносинах, вбачається, що воно ґрунтується на інших встановлених судом фактичних обставинах справи, оскільки судом було встановлено, що колгоспний двір було перетворено у робітничий і право його членів на частку у ньому визначалося на час його перетворення у 1957 році, тому до правовідносин, що виникли між сторонами, не застосовувались положення ЦК УРСР 1963 року, оскільки ці права виникли до набрання ним чинності.

Отже в даному випадку відсутнє неоднакове застосування ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР 1963 року, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень, оскільки відносини, що склалися між сторонами не є подібними, фактичні обставини справ та їх оцінка судами є різною.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені заявником доводи не містять ознаки, які згідно з вимогами статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення касаційної інстанції, а тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до Серафинецької сільської ради, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди у порядку спадкування за заповітом, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Серафинецької сільської ради про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Журавель

Є.П. Євграфова

С.О. Карпенко

В.М. Колодійчук