У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з додатковою відповідальністю «Вознесенськавтотранс» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТДВ «Вознесенськавтотранс» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 14 січня 2013 року він працював у ТДВ «Вознесенськавтотранс» на посаді водія першого класу.

У період з 25 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2013 року він перебував на лікарняному та з 01 листопада 2013 року повинен був приступити до роботи, але, прибувши 01 листопада 2013 року до ТДВ «Вознесенськавтотранс» для виконання своїх трудових обов'язків, заступник директора повідомив його про звільнення.

17 січня 2014 року позивачем на письмове звернення, від Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області від 12 грудня 2013 року отримана відповідь про те, що наказом №111 К від 10 жовтня 2013 року він був звільнений з займаної посади за угодою сторін, про що є його особиста заява.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач уточнивши позовні вимоги, просив визнати наказ № 111-к від 10 жовтня 2013 року та його звільнення незаконним, поновити його на роботі водієм та стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату у сумі 1756 грн 46 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 16183 грн 20 коп.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 вересня 2014 року, позов задоволено. Визнано наказ від 10 жовтня 2013 року за № 111-К про звільнення ОСОБА_4 незаконним.

Визнано звільнення ОСОБА_4 з ТДВ «Вознесенськавтотранс» незаконним. Поновлено ОСОБА_4 на роботі водієм у ТДВ «Вознесенськавтотранс».

Стягнуто з ТДВ «Вознесенськавтотранс» на користь ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату у розмірі - 1 756 грн 46 коп.

Стягнуто з ТДВ «Вознесенськавтотранс» на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі - 16183 грн 20 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2014 року, рішення суду першої інстанції в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТДВ «Вознесенськавтотранс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та судового збору змінено. Стягнуто з ТДВ «Вознесенськавтотранс» на користь ОСОБА_4 заробітну плату у розмірі 19 грн 25 коп., на користь держави судовий збір у розмірі 2 грн. 66 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження апеляційного суду і при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми процесуального та матеріального права.

Суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що звільнення ОСОБА_4 було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов С.П. Штелик