Номер провадження: 22-ц/785/412/15
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Доценко Л.І., Заїкін А.П.

При секретарі - Томашевська К.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі представника ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення грошової суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2008 року ОСОБА_9 звернувся до суду з вимогами, котрі в ході судового розгляду уточнивши письмовою заявою, просив суд стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_7 32 584 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що його донька- відповідачка по справі ОСОБА_7 та зять -ОСОБА_5 придбали квартиру АДРЕСА_1. Проте власником цієї квартири стала мати відповідача- ОСОБА_8. Посилаючись на те, що за власні кошти ним зроблений ремонт в цій квартирі, ним сплачено за проведені роботи 2 155 грн. та за будівельні матеріали-1 249 грн. та ним погашений борг його доньки в сумі 21 950 грн., котрі нею отримані у ОСОБА_11, просив суд з посиланням на ст.1212 та ст.1166 ЦК України задовольнити вимоги .

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа _ ОСОБА_8, про стягнення грошової суми, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму боргу у розмірі - 32 584 грн., судовий збір 325,84 грн., 30грн. - витрати на інформаційно-технічний розгляд справи, а всього на загальну суму 32939,84 грн. ( тридцять дві тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять грн.. 84 коп.)

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2011 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в заявлених вимогах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та неправомірність застосування до спірних правовідносин взаємовиключні норми матеріального права.

В судове засідання 3-я особа ОСОБА_8 не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за її відсутністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині заявлених вимог до ОСОБА_5, районний суд виходив з доведеності факту отримання відповідачами боргу в сумі 32 584 грн. які у встановлений строк не повернуті. При цьому районний суд з посиланням на ст.1166 та на ст.1212 ЦК України прийшов до висновку, що загальна заборгованість з урахуванням судових витрат становить 32 939 грн.84 коп.

Проте з такими висновками районного суду погодитись не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи,суд неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи,тому суд апеляційної інстанції на підставі пп. 3,4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує,ухвалює, в цій частині, нове рішення з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено наявними в справі доказами, що власником АДРЕСА_1 являється

ОСОБА_8.( а.с.37)

Відповідно до боргової розписки ОСОБА_7 взяла в борг у ОСОБА_11 21 950 грн., які зобов'язалась повернути до 31 грудня 2003 року( а.с. 9)

Як зазначає позивач з чим погоджується його донька-відповіджачка по справі ОСОБА_7, боргові кошти повернуті

позивач, чого не заперечують сторони.

При таких обставинах, судова колегія вважає, що районний суд безпідставно поклав обов'язок боргових зобов'язань ОСОБА_7 на ОСОБА_5, так як не встановлений факт боргового зобовязання , за яким боржником , у відповідності до ст. 1046,1047 ЦК України є ОСОБА_5, а позикодавцем-позивач.

Посилання позивача на те, що ним сплачені боргові зобовязання ОСОБА_7 самі по собі не можуть бути підставою для стягнення з ОСОБА_5 боргу, так як у відповідності до ст.10 ЦПК України позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини. Таких доказів він не надав. Крім того, його посилання проте , що ці кошти пішли на ремонт квартири носять характер припущень, за відсутності належних та допустимих доказів.

Доводи позивача, що у відповідачів та матері ОСОБА_5 не було коштів на ремонт квартири , не мають правового значення, так як знаходяться за межами з'ясування обставин по справі, які відповідають предмету спору.

Також не надав позивач і безспірних доказів того, що ним сплачувались кошти за проведення ремонтних робіт та покупки будівельних матеріалів для ремонту спірної квартири, та що кошти були отримані ОСОБА_5

Судова колегія вважає, що позивач на порушення обов'язку, передбаченого ст.10 ЦПК України, щодо доведення підстав свого позову, не довів тих обставин, що позичені кошти, котрі він віддав ОСОБА_11 були потрачені на потреби сім"ї відповідачів, що саме ці кошти стали спільним майном подружжя, що його зять знав про цей борг і зобов'язався його повернути.

Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства суд повинен з'ясувати обставини, які пов'язані саме з предметом спору, встановити характер спірних правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми , якими врегульовані ці правовідносини. При цьому факти підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являються предметом позову.

Позивач повинен зазначити і довести підставу позиву, тобто обставини, з якими вони, як з юридичними фактами, пов'язує своєю матеріально-правову вимогу.

Крім того, позивач заявив вимоги з підстав ст.1212 та 1166 ЦК України. Саме це є предметом вимоги, а підстави позову лежать в основі гіпотези норми права зазначеного матеріального закону.

Натомість , позивач по справі та його представник, як і суд першої інстанції, взялися в дослідження обставин, що лежать за межами підстав позову, тобто хто робив ремонт в квартирі.

Одночасно судова колегія приходить до висновку, що не доведені позовні вимоги і за заявленими позивачем вимог з підстав ст.1212 та ст.1166 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 безпідставно набув за рахунок позивача зазначені кошти, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Для правильного вирішення спору суду належало встановити наявність обставин, які дають підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду. До таких належать протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина завдавача шкоди.

Так як не встановлена неправомірна поведінка відповідача ОСОБА_5, настання шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та його вина підстав для стягнення з нього заявленої суми грошового відшкодування немає.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія приходить до висновку, що районний суд помилково поклав обов'язок щодо грошового відшкодування на ОСОБА_5, що свідчить про порушення судом вимог ст.ст.212-214 ЦПК України, та не врахував норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, а тому з підстав ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову в заявлених вимогах до ОСОБА_5

Рішення суду в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_7 не оскаржувалось, тому судова колегія відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в цій частині законність та обґрунтованість не переглядала.

Керуючись ст.ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2011 року, в частині позовних вимог до ОСОБА_5 скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення грошової суми-відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді Л.І.Доценко

А.П.Заїкін