Справа № 477/1108/15-ц
Провадження № 2/477/551/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Федоровській Л.А.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, треті особи - відділ Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області, Жовтнева державна нотаріальна контора Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - Лиманівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області та Жовтнева державна нотаріальна контора Миколаївської області, про усунення права на спадкування та зміну черговості прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

21 травня 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування цих вимог вказувала, що після смерті її бабусі ОСОБА_5 залишилася спадщина, в тому числі у виді вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки.

Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом вказаного спадкового майна, у зв'язку з чим у встановлений законом строк вона звернулася до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право вона спадщину їй було відмовлено у зв'язку з ненаданням нотаріусу оригіналів правовстановлюючих документів на вказане майно. Проте доступу до цих документів вона не має, потрапити у будинок бабусі не має можливості, прийнятими нею заходами одержати правовстановлюючі документи їй не надалося можливим, у зв'язку з чим за захистом своїх спадкових прав вона була змушена звернутися до суду із цим позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили про вищевикладене.

ОСОБА_1 також пояснила, що її мати вийшла заміж за ОСОБА_6, який її - ОСОБА_1 удочерив та вони жили разом. Вона відносилася до ОСОБА_6 як до батька. Тривалий час вони проживали разом, але потім батьки розвелися і вона залишилася жити біля матері, а з часом переїхала жити до м.Одеси. З ОСОБА_5 вона спілкувалася по телефону, при цьому просила щоб та записала її номер телефону та у разі потреби, в тому числі якоїсь допомоги, повідомила про це, але ОСОБА_5 до неї по допомогу не зверталася. Після її смерті вона приїхала на поховання разом із братом, але коли підійшла до будинку побачила, що обстановка була дуже напруженою, тому вирішила не сперечатися із родичами ОСОБА_5 та повернулася додому.

Представник ОСОБА_2 пояснив, що є родичем позивачки ОСОБА_1 Її сім'ю знає добре і обізнаний у стосунках, що склались між нею та родиною її батька ОСОБА_6 Пояснив, що ОСОБА_1 підтримувала стосунки із ОСОБА_5, відвідувала її.

Відповідач - Лиманівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій не заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на вказане майно та просила справу розглянути за відсутності їх представника.

Треті особи - відділ Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області та Жовтнева державна нотаріальна контора Миколаївської області звернулися до суду із заявами, у яких просили справу вирішити на розсуд суду без участі їх представників.

Залучена до участі у справі як третя особа ОСОБА_3 просила у задоволенні позову відмовити, пославшись на те, що вона є спадкоємицею після смерті своєї сестри ОСОБА_5 та із відповідною заявою звернулася до нотаріуса. ОСОБА_1 спадкодавицю за життя не відвідувала, її долею не цікавилася.

ОСОБА_3 заявлено самостійні вимоги щодо предмету спору. В своєму позові остання просить відсторонити ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 та змінити черговість спадкування, надавши їй право на спадкування після смерті ОСОБА_5 наряду із спадкоємцями першої черги.

В обґрунтування цих вимог вказувала, що ОСОБА_1 не є кровною родичкою померлої ОСОБА_5, а була усиновлена сином померлої ОСОБА_6 лише з метою уникнення кримінальної відповідальності та застосування до нього акту амністії, як батька неповнолітньої дитини. Вказувала, що ОСОБА_5 тривалий час потребувала стороннього догляну через стан здоров'я, який вона - ОСОБА_3 їй забезпечувала, в той час як ОСОБА_1 не підтримувала із ОСОБА_5 ніякого зв'язку та між ними не склалося будь-яких відносин як бабусі та онуки.

Вважає, що вона, як особа, яка піклувалася про свою сестру - ОСОБА_5, здійснила її поховання після смерті, має право на спадкування майна після смерті ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги.

ОСОБА_1 та її представник проти заявлених ОСОБА_3 вимог заперечували та вважали, що посилання останньої на підстави усиновлення ОСОБА_1, потреби ОСОБА_5 у постійному сторонньому догляді нічим не підтверджені, а тому її вимоги безпідставні.

Вислухавши пояснення позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 та її представника, третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_3 та її представника, дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2. Її батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с. 10).

У зв'язку з реєстрацією шлюбу із ОСОБА_9 позивачка змінила прізвище на «ОСОБА_1» (а.с. 19-22), а під час реєстрації шлюбу із ОСОБА_10 - змінила прізвище на «ОСОБА_1» (а.с. 23).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції здійснено актовий запис про смерть за № 1063 від 25.11.2003 року (а.с. 20).

За даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження, підтверджуються родинні відносини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 відповідно як сина та матері (а.с. 18).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років, про що виконавчим комітетом Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 44 від 11.09.2013 року (а.с. 21).

За даними спадкової справи № 11/2014, заведеної 30.01.2014 року Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернулися її сестра ОСОБА_3 та онука ОСОБА_1 (а.с. 54-88).

З роз'яснення нотаріуса ОСОБА_3 слідує, що останній роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри, так як із заявою про прийняття спадщини за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України звернулася онука померлої - ОСОБА_1 (а.с. 82)

Згідно ст. 1258 ЦК України та розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Тобто право ОСОБА_3 на спадкування після смерті сестри ОСОБА_11 залежить від прийняття спадщини спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ст.1261 ЦК України - до першої черги спадкоємців належать діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України - Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Враховуючи, що батько ОСОБА_1 помер в ІНФОРМАЦІЯ_3, а його мати та бабуся позивачки - в 2013 році, то ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за правом, передбаченим ст. 1266 ЦК України.

Підстави, з яких позивака була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом листа спадкоємцю від 03.04.2014 року Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області, яким ОСОБА_1 роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 у зв'язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджували б право власності спадкодавця на спадкове майно.

Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вказує представник позивачки ОСОБА_1, після смерті ОСОБА_5 документи на спірне майно знайдені не були. Ключі від приміщення будинку померлої утримує ОСОБА_3, яка перешкоджає праву позивачки на отримання спадщини.

З цих підстав ОСОБА_1 зверталася до Жовтневого РВ УМВС України в Миколаївській області (а.с. 11), натомість, з посиланням на наявність між сторонами цивільно-правових відносин, кримінальне провадження порушене не було (а.с. 13).

На запит адвоката ОСОБА_2 Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації повідомило про неможливість надання копії правовстановлюючого документу на житловий будинок, а Лиманівська сільська рада повідомила про відсутність у сільській раді будь-яких правовстановлюючих документів на майно ОСОБА_5 (а.с. 16-17).

За такого, вжитими ОСОБА_1 діями отримати оригінали вищевказаних правовстановлюючих документів вона позбавлена можливості, через що була змушена звернутися до суду із цим позовом.

Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 13.04.2012 року, ОСОБА_5 була власницею житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14-15, 45-46).

За даними відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області, на ім'я ОСОБА_5 зареєстровані земельні ділянки площею 0,25 га (державний акт НОМЕР_4, № реєстрації 1273) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,06 га (державний акт серії НОМЕР_5, № реєстрації 1274) - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 25-26).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до норм ст. 117 КпШС, що діяв на час вищевказаного усиновлення - Усиновлені та їх потомство у відношенні до усиновителів та їх родичів, а усиновителі та їх родичі у відношенні до усиновлених та їх потомства прирівнюються в особистих і майнових правах та обов'язках до родичів за походженням.

Статтею 232 нині діючого СК України (ч.3) також передбачено, що З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.

За вищевказаного, та встановивши належність спадкодавцю ОСОБА_5 вищевказаного майна, та неможливість оформлення ОСОБА_1 своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, з підстав, про які зазначено вище, суд дійшов висновку, про необхідність захисту її спадкових прав судом.

Щодо заявлених ОСОБА_3 вимог про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, то викладені нею обставини фіктивності усиновлення та його підстав, а саме: з метою звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за актом амністії, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 01.06.1998 року слідує, що ОСОБА_6 проживав із матір'ю позивачки з 1994 року, а у 1997 році уклав із нею шлюб. Разом вони виховували доньку ОСОБА_8 від першого шлюбу, та про її усиновлення просив заявник ОСОБА_6 і підтвердив свою заяву в судовому засіданні. Суд дійшов висновку, що вказане усиновлення відповідало інтересам дитини (а.с. 104).

За даними УМВС України в Миколаївській області дані про застосування амністії до ОСОБА_6 відсутні (а.с. 113).

Більш того, усиновленню відповідає психоемоційне ставлення самого заявника (усиновлювача) до дитини та відсутність у нього намірів створення відносин із усиновленою як батька та доньки не можуть підтверджуватися показами свідків, тощо.

Враховуючи, що усиновитель помер, то обставини та підстави усиновлення не можуть бути предметом дослідження та доказами відсутності наміру створення сімейних відносин у самого усиновлювача та членів його сім'ї із усиновленою.

Щодо вимог ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, то відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми усунута від права на спадкування за законом, може лише особа, яка має право на спадкування на підставі закону після смерті спадкодавця, який перебуває в безпорадному стані та потребує допомоги саме спадкоємця.

Як зазначено в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України слід установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Згідно даних Жовтневої центральної районної лікарні, з 30.11.2013 року по 11.02.2013 року ОСОБА_5 знаходилась на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Жовтневої ЦРЛ. У вказаний період (з 30.11.2013 року по 11.02.2013 року) ОСОБА_5 потребувала стороннього догляду.

При цьому, 11 лютого 2013 року хвора самовільну покинула відділення, та була виписана за порушення лікарняного режиму(а.с. 115).

Згідно даних головного лікаря КУ «Жовтневий РМЦ ПМСД» від 17.08.2015 року, ОСОБА_5 за медичною допомогою до амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Лимани не зверталася. Від медичного нагляду медперсоналу АЗПСМ с.Лимани відмовилася, мотивуючи тим, що лікується в медичних закладах м.Миколаєва. За довідкою лікарсько-консультативної установи комісії КУ «Жовтневий РМЦ ПМСД» про потребу в постійному сторонньому догляді ні ОСОБА_5, ні її родичі не зверталися (а.с. 119.)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що є сусідкою померлої ОСОБА_5 із якою підтримувала добросусідські відносини. ОСОБА_5 обходила сама себе, але останнім часом скаржилася, що погано себе почувала та мала намір переїхати жити до сестри. Вона часто бачила в гостях у ОСОБА_5 її сестру ОСОБА_3, яка приїздила із своєю донькою та зятем. Про онуку ОСОБА_5 ніколи не розповідала. До останніх днів свого життя ОСОБА_5 пересувалася сама, сама себе могла обходити, доглядала своє майно, лише наймала працівника для тяжкої роботи. На початку вересня 2013 року вона нарвала для ОСОБА_5 груші та повісила на хвіртці, але коли поверталася з роботи помітила, що її гостинець залишився на місці. ОСОБА_9 декілька днів від сусідів вона дізналася, що ОСОБА_5 померла, при цьому її тіло було знайдене вже через якийсь час після смерті.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що також є сусідкою ОСОБА_5 Вона часто спілкувалася із померлою. ОСОБА_5 часто навідувалася до неї, при цьому з її слів зрозуміла, що та обходила себе сама. Розповідала, що перенесла інсульт та її лікуванням займалася сестра ОСОБА_3 Зі слів ОСОБА_5 та не мала намір складати заповіт, оскільки вважала, що після її смерті майно у спадщину перейде до її сестри ОСОБА_3 Про онуку вона нічого не розповідала. В останні дні життя ОСОБА_5 скаржилася, що стан її здоров'я погіршився та вона мала намір переїхати до сестри.

Аналізуючи зміст вищевказаних даних лікарських установ та пояснення свідків, суд дійшов висновку про відсутність доказів, які б свідчили про безпорадний стан ОСОБА_5 та її потребу у сторонньому догляді тривалий час, як про те вказувала ОСОБА_3, принаймі до початку вересня 2013 року.

Як вказують свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за декілька днів до смерті ОСОБА_5 вони спілкувалися із останньою, яка на той час скаржилася на погіршення стану здоров'я, проте не мала ознак безпорадності.

Крім того, суду не надано доказів щодо обізнаності ОСОБА_1 у потребі ОСОБА_5 в сторонньому догляді. Сама ОСОБА_1 мешкає в іншому місті, та, як вказує сама, підтримувала зв'язок із спадкодавцем в телефонному режимі. При цьому, пропонувала свою допомогу у разі потреби.

Аналізуючи вищенаведене, сукупності обставин, які є підставою для усунення особи від права на спадкування у даному випадку відсутні, а тому вимоги ОСОБА_3 щодо усунення ОСОБА_1 від права на спадкування не можуть бути задоволені.

Щодо вимог ОСОБА_3 про зміну черговості у спадкуванні та надання їй права на спадкування після смерті ОСОБА_5 наряду із спадкоємцями першої черги, то частина друга статті 1259 ЦК України визначає, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п.5.2. листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 щодо зміни черговості одержання права на спадкування на підставі рішення суду зазначається, що підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1)здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2)матеріальне забезпечення спадкодавця; 3)надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4)тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5)безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

При цьому, пояснення ОСОБА_3 щодо утримання нею спадкодавця ОСОБА_5 та надання їй необхідної допомоги та догляду, спростовуються даними амбулаторної картки ОСОБА_5, згідно якої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5. найдена сусідами померлою (в стані розкладу), направлена на судово-медичну експертизу. Зі слів сусідів, її (ОСОБА_11.) не бачили близько трьох днів (а.с. 122).

Крім того, як вже зазначено вище, не знайшло свого підтвердження перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та потреби у сторонньому догляді.

Тобто, сукупність вищевказаних юридичних фактів, що є підставою для зміни черговості прийняття спадщини, не встановлена, а отже підстави в задоволенні і цих вимог ОСОБА_3 відсутні.

Її посилання на проведення поховання померлої ОСОБА_5 та надання доказів з понесених щодо цього витрат, не є підставами для задоволення будь з яких заявлених нею по справі вимог.

Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст.1261, ст. 1266 Цивільного кодексу, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 та спадщину прийняла, та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України її право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, тому на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту судом, шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1:

-на житловий будинок НОМЕР_6 з господарськими будовами та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1

-на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1

-на земельну площею 0,06 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована по АДРЕСА_1

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та усунення ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.М. Семенова