Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/5526/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Лужецька О.Р.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року

в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,про виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, в інтересах яких діє ОСОБА_2 про виселення.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги заперечень представника третьої особи проти позову, пояснень представника відповідача про те, що, враховуючи положення ст. 29 ЦК України, ст. 65 ЖК України, норми Законів України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», положення договору іпотеки стосовно отримання згоди іпотекодержателя на вселення третіх осіб (малолітніх дітей) порушує публічний порядок, у зв'язку з чим воно є нікчемними.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між ОСОБА_7 та ЗАТ «ОТП Банк», право вимоги від якого 05 листопада 2010 року перейшло до позивача, був укладений кредитний договір № МL-009/151/2008, за яким банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 105 000 доларів США на строк користування до 04 березня 2038 року, а відповідач зобов'язалася повернути наданий кредит та сплатити відсотки у розмірі, визначеному договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_7 та банком був укладений договір іпотеки № РМL-009/151/2008, за умовами якого відповідач передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 54.00 кв.м., жилою площею 29.90 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві власності.

Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки, іпотекодавець свідчить, що обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде порушувати прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей. Іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки, за включенням ОСОБА_8.

Відповідно до п. 5.2 договору іпотеки, іпотекодавець зобов'язується не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб на території (площі) предмета іпотеки без попередньо отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, у зв'язку з чим ТОВ «ОТП Факторинг» було подано заяву та відповідні документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар 1.М. було вчинено виконавчий напис від 21 жовтня 2013 року, яким звернуто стягнення на нерухоме майно відповідача - квартиру АДРЕСА_1.

31 липня 2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції м. Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44240252 по виконанню виконавчого напису.

За довідкою форми №3 від 06 листопада 2014 року в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, 1978 р.н.,. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4

При цьому, малолітні ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстровані в спірній квартирі після укладання договору іпотеки без попередньо отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя.

11 вересня 2014 року позивач направив відповідачам письмові вимоги №2209 та №2211 про добровільне звільнення квартири, які були отримані відповідачами, що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення та визнавалося представником відповідачів.

Проте, в місячний термін квартира від мешканців звільнена не була, вимоги позивача не виконані.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 є власником іншого нерухомого житлового майна - 17/50 будинку АДРЕСА_2, шо підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно та не заперечувалось представником відповідача, отже положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на правовідносини сторін не поширюються.

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, просив ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12 з квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на вказану квартиру, яка є предметом іпотеки, звернуто стягнення заборгованості по кредитному договору виконавчим написом нотаріуса від 21 жовтня 2013 року, який перебуває на виконанні у ДВС. Під час виконання було з'ясовано, що в спірному жилому приміщенні зареєстровано п'ять осіб - відповідачі в даній справі. ОСОБА_7 було порушено умови кредитного договору та договору іпотеки, а саме зареєстровано інших осіб (відповідачів) без письмової на те згоди іпотекодержателяю. Банк після звернення стягнення на предмет іпотиеки направив відповідачам вимогу про звільнення жилого приміщення, яка відповідачами не виконана, в передбачений законом місячний строк квартира від мешканців звільнена не була.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» до ОСОБА_11 про виселення залишено без розгляду за заявою позивача.

Відповідачі позов не визнали, представник Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації проти задоволення позову заперечував.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням положень ст. 29 ЦК України, ст. 65 ЖК України, норм Законів України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», положення договору іпотеки стосовно отримання згоди іпотекодержателя на вселення третіх осіб (малолітніх дітей) порушує публічний порядок, у зв'язку з чим воно є нікчемним, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що ці доводи не спростовують висновків суду про те, що відповідно до умов договору, положень ст. 109 ч. 3 ЖК України та ст. 40 ч. 2 Закону України Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Надані представником відповідача в суді апеляційної інстанції документи щодо проведення виконавчих дій ВДВС Сквирського РУЮ по виконанню рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 і ОСОБА_11 кредитної заборгованості, в тому числі про накладення постановою від 18 лютого 2015 року арешту на майно ОСОБА_7 - 17/50 будинку в с. Андріївка Сквирського району Київської області та призначення постановою від 10 березня 2015 року експерта для оцінки зазначеного майна, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки свідчать про те, що на час ухвалення рішення і на даний час у власності ОСОБА_7 є інше нерухоме житлове майно, у зв'язку з чим дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на неї не поширюється.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: