Справа № 308/7879/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕ М УКРАЇНИ

30.09.2015 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

судді Світлик О.М.

при секретарі судового засідання Копча Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог Будівельний комітет «Беркут» про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою до відповідача - Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - БК «Беркут», про скасування рішення виконкому Ужгородської міської ради № 429 від 29.10.2014 року «Про укладення договорів найму» в частині відмови йому в укладенні договору найму квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з недотриманням вимог ст. ст. 64, 65 ЖК України та ст. ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зобов'язання відповідача укласти з ним договір найму на зазначену квартиру.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що з 1996 року по сьогоднішній день він постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказаний будинок раніше був гуртожитком, який на підставі рішення Ужгородської міської ради № 1497 від 16.09.2010 року був переданий у комунальну власність.

Згідно з рішенням міської ради № 242 від 11.08.2010 року мешканцям гуртожитку було надано дозвіл на реконструкцію гуртожитку у житловий будинок. Така реконструкція проводилась мешканцями гуртожитку за власні кошти. Зазначає, що він, як мешканець гуртожитку, також брав дольову участь у реконструкції гуртожитку під житловий будинок, що підтверджується довідкою БК «Беркут» від 26.05.2015 року.

Після завершення реконструкції будинок був зданий в експлуатацію у встановленому законом порядку та створено БК «Беркут», що підтверджується рішенням Ужгородської міської ради № 1490 від 08.07.2010 року про дозвіл на створення органу самоорганізації населення будинкового комітету «Беркут» по вул. Українській, 18 у м. Ужгороді.

Після проведення реконструкції блоку гуртожитку, де він проживає, було присвоєно статус квартири № 18, що підтверджується довідкою Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 31.07.2014 року.

Частиною 1 статті 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок (ч.1 ст.63 ЖК УРСР).

Разом з тим, 22.04.2010 року між Закарпатським державним університетом в особі проректора ОСОБА_2 та ним було укладено договір найму житлового приміщення (на сьогодні кв. № 18) площею 36 м2, яка розташована на третьому поверсі та складається із двох кімнат, строком до 31.12.2010 року.

За місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не виявила бажання його розірвати, тому, керуючись п. 4.2 Договору найму, такий вважався пролонгованим ще на один рік на таких же умовах.

Стверджує, що він належним чином виконував свої обовязки згідно п. 6.3 Договору, а саме використовував житлову площу в гуртожитку виключно за цільовим призначенням, своєчасно вносив плату за проживання в гуртожитку, що підтверджується квитанцією Ощадбанку № 68 від 21.04.2010 року, забезпечував схоронність займаних приміщень, зберігав чистоту й порядок, суворо дотримувався правил пожежної безпеки, брав участь у реконструкції гуртожитку тощо.

16.08.2010 року комунальним підприємством «БТІ м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області йому було видано технічний паспорт на квартиру № 18 по вул. Українській у м. Ужгороді, в якій він проживає по сьогодні.

Однак, 29.10.2014 року рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 429 «Про укладення договорів найму» йому було відмовлено в укладенні договору найму на квартиру № 18, яка розташована за адресою м. Ужгород по вул. Українській та складається з 2-х кімнат житловою площею 36 кв.м., у зв'язку з недотриманням вимог ст.ст.64, 65 Житлового кодексу та ст. ст. 6, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Таку підставу виконавчого комітету Ужгородської міської ради для відмови в укладенні договору найму квартири вважає необґрунтованою та безпідставною.

Дружина позивача ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як члени сім'ї наймача, проживали та користувалися житловим приміщенням гуртожитку на законних підставах згідно положень ЖК України, які регулюють такі відносини. Інших осіб у займане ним житлове приміщення він не вселяв, що підтверджується довідкою БК «Беркут» від 26.05.2015 року та рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 429 «Про укладення договорів найму», в яких зазначено, що разом із наймачем проживають його дружина та син. Тому вважає, що відмова в частині недотриманням вимог ст.ст.64, 65 Житлового кодексу є немотивованою та не зрозумілою.

Разом з тим, відповідно до норм чинного законодавства України сама по собі наявність чи відсутність реєстрації за місцем проживання не може бути підставою для відмови в укладенні договору найму цього житлового приміщення.

Виходячи з вищенаведеного, просить суд рішення виконкому Ужгородської міської ради № 429 від 29.10.2014 року «Про укладення договорів найму» в частині відмови йому в укладенні договору найму у зв'язку з недотриманням вимог ст. ст. 64,65 ЖК України та ст. ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на квартиру АДРЕСА_1 скасувати та зобов'язати відповідача укласти з ним договір найму на квартиру АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач та його представник не зявилися, однак, представником позивача ОСОБА_5 через канцелярію суду було подано заяву від 29.09.2015 року про розгляд справи без їхньої участі, в якій зазначає, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надіслання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88 3/88 1), що було вручене представнику виконавчого комітету Ужгородської міської ради за довіреністю 04.08.2015 року. Разом з тим, відповідачем подано пояснення по справі, з посиланням на законодавчі норми, які забороняють виселення із займаного приміщення або обмеження у праві користування жильців, а також на те, що позивач постійно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 та брав участь у реконструкції гуртожитку за вказаною адресою у багатоквартирний будинок, відтак просить суд розглянути справу без участі представника за наявними матеріалами.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - БК «Беркут» у судове засідання не з'явився, але подав через канцелярію суду клопотання від 29.09.2015 року, відповідно до якого просить розглядати справу без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 2010 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та брав участь у реконструкції гуртожитку під житловий будинок, що підтверджується довідкою БК «Беркут» № 98 від 26.05.2015 року.

Відповідно до даної довідки, разом з ним проживають ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 дружина та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 син.

Вказане приміщення до звернення з позовом ОСОБА_1 займав на підставі договору найму житлового приміщення від 22 квітня 2010 року, укладеного між Закарпатським державним університетом та наймачем (а.с. 7-8).

За рішенням Ужгородської міської ради V сесії V скликання від 16 липня 2010 року № 1497 міська рада надала згоду на прийняття у комунальну власність міста частини будівлі гуртожитку по вул. Українській, 18 у м. Ужгороді, а виконавчому комітету Ужгородської міської ради здійснити всі необхідні дії по прийняттю вказаного гуртожитку у комунальну власність міста. Відповідно, судом встановлено, що частина будівлі по вул. Українській, 18 мала статус гуртожитку.

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 242 від 11.08.2010 року будівельному комітету «Беркут» було надано вихідні дані на реконструкцію гуртожитку по вул. Українській, 18, під житловий будинок. Реконструкція гуртожитку у житловий будинок проводилась мешканцями за власний рахунок. Після завершення реконструкції будинок був зданий в експлуатацію у встановленому законом порядку та створено БК «Беркут», що підтверджується рішенням Ужгородської міської ради № 1490 від 08.07.2010 року про дозвіл на створення органу самоорганізації населення будинкового комітету «Беркут» по вул. Українській, 18 у м. Ужгороді та декларацією про готовність обєкта до експлуатації від 26.07.2011 року за № ЗК 6.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 128 від 16.04.2014 року «Про затвердження акта приймання-передачі» у звязку із завершення реконструкції гуртожитку по вул.. Українській, буд. 18 під 32-квартирний житловий будинок та отримання декларації про готовність обєкта до експлуатації, за зверненням мешканців будинку від 18.09.2013 року було затверджено акт прийняття-передачу житлового будинку по вул. Українській, 18 у комунальну власність громади міста та залишено житловий будинок в оперативному управлінні будинкового комітету «Беркут» з подальшим створенням мешканцями, після приватизації квартир, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, як мешканець гуртожитку, також брав дольову участь у реконструкції гуртожитку під житловий будинок, що підтверджується довідкою БК «Беркут» від 26.05.2015 року.

Частиною 1 статті 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.63 ЖК УРСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

З досліджених матеріалів справи слідує, що 22.04.2010 року між Закарпатським державним університетом в особі проректора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір найму житлового приміщення (на сьогодні кв. № 18) площею 36 м. кв., яка розташована на третьому поверсі та складається із двох кімнат, строком до 31.12.2010 року.

За місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не виявила бажання його розірвати, тому, керуючись п. 4.2 даного договору найму, такий вважався пролонгованим ще на один рік на таких же умовах. Будь-яких доказів на спростування наведеної обставини відповідачем суду не подано.

Відповідно до довідки Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 31.07.2014 року № 1982 року, доданої до матеріалів справи, виданої ОСОБА_1, житловому приміщенню загальною площею 36,6 кв. м. у реконструйованому гуртожитку під житловий будинок по вул. Українській, 18 відповідно до рішення міськвиконкому № 286 від 30.07.2014 року, пункт 18, надана поштова адреса: АДРЕСА_2.

16.08.2010 року комунальним підприємством «БТІ м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 було видано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3.

Однак, рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 429 від 29.10.2014 року «Про укладення договорів найму» ОСОБА_1 відмовлено в укладенні договору найму на квартиру № 18, яка розташована за адресою АДРЕСА_4 та складається з однієї кімнати житловою площею 12,20 кв.м., у зв'язку з недотриманням вимог ст. 64 та ст. 65 Житлового кодексу, ст. 6 та ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Таку підставу виконавчого комітету Ужгородської міської ради для відмови в укладенні договору найму квартири суд вважає необгрунтованою.

Так, згідно з положеннями ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно з нормами ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що дружина позивача ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як члени сім'ї наймача, проживали та користувалися житловим приміщенням гуртожитку на законних підставах згідно положень ЖК України, які регулюють такі відносини. Інших осіб у займане ним житлове приміщення він не вселяв, що підтверджується довідкою БК «Беркут» від 26.05.2015 року та рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 429 «Про укладення договорів найму», в яких зазначено, що разом із наймачем проживають його дружина та син.

Тому суд вважає, що відмова в частині недотриманням вимог ст. ст.64, 65 Житлового кодексу є немотивованою.

Що стосується ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» сама по собі наявність чи відсутність реєстрації за місцем проживання не може бути підставою для відмови в укладенні договору найму цього житлового приміщення.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1, виконує свої обовязки згідно з п. 6.3. Договору найму житлового приміщення від 22.04.2010 року, використовує житлову площу в гуртожитку виключно за цільовим призначенням, своєчасно вносить плату за проживання в гуртожитку, що підтверджується квитанцією Ощадбанку № 68 від 21.04.2010 року, забезпечує схоронність займаних приміщень, зберігає чистоту й порядок, суворо дотримується правил пожежної безпеки, брав участь у реконструкції гуртожитку, що підтверджується вищезгаданою довідкою будинкового комітету «Беркут» від 26.05.2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів (ст. 9 ЖК УРСР).

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 19 Конституції України регламентує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А в силу ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків.

За положеннями ст. 379, 382 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Згідно з п.п. 5 п. б) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить ведення обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Крім того, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, що передбачено ст. 61 ЖК УРСР. Предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок - ст. 63 ЖК УРСР.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Конституційного суду України № 1-9/2009 від 16 квітня 2009 року, визначено, що зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до переконання, що вимоги позивача ОСОБА_1 про скасування рішення виконкому Ужгородської міської ради № 429 від 29.10.2014 року «Про укладення договорів найму» в частині відмови йому в укладенні договору найму на квартиру АДРЕСА_1 та зобовязання виконавчого комітету Ужгородської міської ради укласти з ОСОБА_1 договору найму на квартиру АДРЕСА_1, а також щодо укладення договору найму з відповідачем за вказаною адресою, є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки оскаржуване рішення прийнято безпідставно, враховуючи відсутність обставин, які стали передумовою його прийняття.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 19, 47 Конституції України, ст. 59 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 9, 61, 63 ЖК УРСР, ст. ст. 15, 16, 29, 379 ЦК України ст. ст. 4, 5, 14, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог Будівельний комітет «Беркут» про скасування рішення задовольнити повністю.

Скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 429 від 29.10.2014 року «Про укладення договорів найму…» в частині відмови в укладенні договору найму у зв'язку з недотриманням вимог ст. ст. 64, 65 ЖК України та ст. ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1

Зобов'язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради (пл. Поштова, 3, м. Ужгород) укласти з ОСОБА_1 (вул. Минайська, 5/60, м. Ужгород, фактичне місце проживання - вул. Українська, 18/18, м. Ужгород) договір найму на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з виконавчого комітету Ужгородської міської ради (пл. Поштова, 3, м. Ужгород) за рахунок коштів місцевого бюджету, на користь ОСОБА_1 (вул. Українська, 18/18, м. Ужгород) сплачений ним судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Світлик