Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №314/263/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М.
Провадження № 22-ц/778/5297/15 Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В..

суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед»

на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ПрАТ «СК «Дніпроімед» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В позові зазначав, що 02 липня 2014 року о 12 годині 15 хвилин в с. Матвіївка по вул, Леніна ОСОБА_4, керуючи автомобілем ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1, при виконанні лівого повороту не надав переваги автомобілю Форд, державний номер НОМЕР_2, внаслідок чого допустив зіткнення. Відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за результатами розгляду якого 06 серпня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області винесено постанову, якою ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В результаті ДТП автомобіль позивача було пошкоджено. Для з'ясування суми спричиненої шкоди автомобілю позивачем був запрошений експерт для проведення автотоварознавчого дослідження, витрати на його проведення складають 350,00 грн. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки Форд, державний номер НОМЕР_2, складає 39165,08 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути солідарно з ПрАТ «СК «Дніпроінмед» та ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 39165,08 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню матеріальної шкоди у розмірі 350,00 грн., моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК«Дніпроінмед» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 27207,08 грн., а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 350,00 грн., а всього у розмірі 27557,08 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «СК«Дніпроінмед» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 275,57 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПрАТ «СК«Дніпроінмед» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Детально кожен довід апеляційної скарги проаналізований далі в цій ухвалі.

Позивачем надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких він вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і просить залишити рішення без змін.

В засідання апеляційного суду представник відповідача не з'явився. Відповідач був належно та своєчасно повідомленим про час та місце судового засідання, що підтверджується наявним у справі рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки. З клопотаннями про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду відповідач не звернувся. Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

02 липня 2014 року о 12 годині 15 хвилин ОСОБА_4 в с. Матвіївка по вул. Леніна, керуючи автомобілем ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1, при виконанні лівого повороту не надав переваги автомобілю Форд, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого допустив зіткнення. Внаслідок ДТП постраждалих немає, транспортні засоби пошкоджені.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 серпня 2014 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до ч, 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з довідкою ВДАІ з обслуговування адміністративної території Вільнянського району та автомобільно-технічної інспекції УДАІ ГУМВС України в запорізькій області № Зі від 02 липня 2014 року, в результаті ДТП, що мала місце 02 липня 2014 року, автомобіль Форд, державний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження у вигляді деформації переднього капоту, деформації передніх правого та лівого крил, розбиття правої та лівої фар, переднього бамперу та допоміжних фар.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в ПрАТ «СК «Дніпроінмед» згідно полісу № АС/6768145 від 08 листопада 2013 року, за яким ПрАТ «СК «Дніпроінмед» зобов'язане відшкодувати шкоду третім особам, заподіяну забезпеченим транспортним засобом - автомобілем ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Строк дії договору з 09 листопада 2013 року до 08 листопада 2014 року. Страхова сума за договором щодо шкоди, заподіяної майну, складає 50000 грн., франшиза встановлена у розмірі 1000 грн.

02 липня 2014 року позивач ОСОБА_3 повідомив ПрАТ «СК «Дніпроінмед» про подію ДТП, яка відбулась за участі забезпеченого транспортного засобу - автомобілю ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4.

Страховик не вчинив необхідних дій для визначення розміру шкоди і тому позивач самостійно обрав експерта сплативши за проведення експертного товарознавчого дослідження по встановленню матеріальної шкоди грошові кошти у сумі 350грн.

За висновком № 58 від 24 серпня 2014 року про оцінку автомобіля Форд, державний номер НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 39165,08 грн., встановлено, що ремонт транспортного засобу є економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, яка складає 28207,08 грн.

Позивач визнав належний йому автомобіль Форд фізично знищеним, оскільки для його відновлення він змушений був придбати інший автомобіль такої ж моделі, деталі якого майже у повному складі були використані при ремонті належного йому автомобіля.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції при вирішенні справи належним чином застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений порядок дій страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. Так, у ч. 1. ч. 2 вказаної статті визначено, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 вказаного Закону, якщо представник страховика не з'явиться у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

На підставі ст. 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 30 Закону встановлює певні особливості відшкодування матеріальної шкоди у разі визнання автомобіля фізично знищеним. Так, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ч. 2 ст. 30 цього Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції правильно застосував роз'яснення п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" де сказано: якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право вимоги у цій справі. За ч. 6 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" під власниками транспортних засобів визначає юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Пункт 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснив, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Пункт 2.2. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, визначає, що власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права вимоги в даній справі.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування ст.30 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки транспортний засіб є фізично знищеним, не мають свого підтвердження.

Суд першої інстанції, крім вказаної норми матеріального права належним чином взяв до уваги роз'яснення п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" де сказано: якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності заяви позивача про страхове відшкодування, що перешкодило прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, не можуть спростувати висновки рішення суду.

Ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" застережено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 ст. 22 цього Закону встановлено правило, згідно якого при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, і ст. 33 - зобов'язання учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема в п. 33.1.2 п. 33.1 вказано, що учасник дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Установлено, що водій ОСОБА_4 та позивач повідомляли ПрАТ «СК «Дніпроімед» про настання страхового випадку.

У п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Встановивши, що ПрАТ «СК «Дніпроімед», будучи повідомленою про страховий випадок, не зажадала від потерпілої особи подання відповідної заяви, виплату страхового відшкодування не здійснила, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що заподіяна матеріальна шкода має бути відшкодована страховиком відповідно до лімітів відповідальності.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановлення нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед» відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: