Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/883/15-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 23 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Григорусь Н.Й., Худякова А.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Радомишль», третя особа - Відділ Держземагенства у Радомишльському районі про розірвання договору оренди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки площею 2,1718 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в межах Заболотської сільської ради, Радомишльського району, укладений 30.06.2011 року між ним і ТОВ «Агро-Регіон Радомишль» строком на 10 років, та скасувати його державну реєстрацію. Зазначила, що вона є власником вищевказаної земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності серії НОМЕР_2 від 31.07.2003 року. Вважає, що договір оренди підлягає достроковому розірванню, оскільки його не влаштовує: строк дії договору; розмір орендної плати, індексація, форма платежу, строки і порядок її внесення та перегляду, відповідальність за невиплату орендної плати та інше. Крім того, посилається на те, що умови договору оренди відповідачем не виконуються, зокрема порушуються вимоги п.п. 13, 30.8, 31.4 договору. Також, при укладенні спірного договору були порушені вимоги Закону України «Про оренду землі», в частині передачі земельної ділянки в суборенду без погодження з орендодавцем.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне дослідження, просила рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 31.07.2003 року, виданого на підставі розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області №139 від 15.05.2003 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, є власником земельної ділянки площею 2,1718 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області (а.с. 7).

30.06.2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Радомишль» укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років (а.с. 8-13), який зареєстровано у відділі Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області, про що зроблено запис у Державному реєстрі земель (далі - Договір).

З договору вбачається, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (19459 грн. 20 коп.), або 583 грн. 78 коп. на рік. Орендна плата може вноситися як у грошовій, натуральній (шляхом видачі сільськогосподарської продукції) так і у відробітковій (шляхом надання послуг чи виконання робіт) формі.

Згідно з положеннями п.п. 9, 10 цього договору, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. При цьому, орендна плата вноситься один раз на рік, не пізніше 30 грудня кожного року.

Розмір орендної плати переглядається у разі:

-зміни умов господарювання, передбачених договором;

-зміни розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

-погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

-в інших випадках, передбачених Законом (п. 12 Договору).

Пунктом 14 Договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення платежу.

Договір оренди ОСОБА_1 підписав без жодних застережень, а отже погодився зі строком, на який він укладений, розміром та формою оплати орендної плати, умовами використання земельної ділянки тощо. При цьому, договірні зобов'язання позивач виконав, передавши відповідачу земельну ділянку згідно акту прийому-передачі від 30.06.2011 року (а.с. 12-13).

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до директора ТОВ «Агро-Регіон Радомишль» про розірвання договору оренди землі, оскільки його не влаштовує розмір орендної плати, через невідповідність нормативної оцінки земельної ділянки та невідповідність трактувань положень про суборенду вимогам ст. 8 Закону України «Про оренду землі» (а.с. 14).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (надалі Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Частиною 1 ст. 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

У правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-146цс12 зазначено, що аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції залишив поза увагою положення п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини не вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2014 року ОСОБА_1 було видано 932 кг. зерна, вартістю 1025 грн. 75 коп., в рахунок орендної плати за 2013 рік. При цьому, відповідач повідомив суд, що проблеми з виплатою орендної плати виникли у зв'язку з тим, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не видає гроші, що є на рахунку товариства, що підтверджується листом Банку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачкою не доведено факту систематичної несплати орендної плати та порушення вимог п. 14 договору оренди. При цьому, сама по собі незгода позивача на даний час зі строком дії договору, розміром орендної плати, індексацією, формою платежу, строками і порядком внесення, перегляду орендної плати, відповідальністю за її невиплату, не є підставою для дострокового розірвання договору оренди, оскільки ОСОБА_1 з його умовами погодився та підписав договір. Внесення наступних змін до цього договору проводиться в порядку, передбаченому п. 34 договору оренди.

Є безпідставними доводи апелянта про порушення ТОВ «Агро-Регіон Радомишль» вимог закону щодо порядку передачі земельної ділянки в суборенду.

Так, відповідно до положень ст. 8 Закону орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Таким чином, якщо у договорі оренди земельної ділянки не передбачено право орендаря здавати ділянку в суборенду, то право на таку передачу орендар набуває лише після отримання письмової згоди орендодавця.

Пунктом 30 договору оренди передбачено, що орендар має право передавати орендовану земельну ділянку в суборенду іншим особам. При цьому, сторони визначили, що дозвіл орендодавця на передачу земельної ділянки в суборенду наданим ним орендареві шляхом підписання цього договору та не потребує інших усних домовленостей сторін або письмових документів (а.с. 9).

Отже, договором оренди обумовлено порядок передачі земельної ділянки в суборенду без подальшого узгодження з орендодавцем. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що договір суборенди взагалі укладався.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для дострокового розірвання договору оренди, та правильно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді