Справа № 168/269/15-ц
Провадження № 2/168/86/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2015 р. Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря - Островерхої Т.С.

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в смт. Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що успадкував після смерті тещі і дружини житловий будинок по АДРЕСА_1 за цим будинком він доглядає, але там не проживає. Його сусід (відповідач) постійно робить йому шкоду і самоуправно вчиняє незаконні дії, а саме: скосив на городі траву, випасав свою худобу на цій траві, обривав фрукти в саду, на зауваження не реагував, забрав з хліва заготовлене сіно, вугілля, викопав дерева, забрав з клуні речі, які там зберігались, демонтував там стіну і незаконно без дозволу тримав у ній свого коня, корову та свині, згодом забрав частину покрівлі хліва, розібрав дві стіни і привласнив весь будівельний матеріал; з будинку забрав два розкладних столи, диван, ватний матрац, постіль, 50 ложок, 40 виделок, 30 мисок, 3 чашки. За результатами його звернень в міліцію кримінальне провадження щодо відповідача було закрито в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Вважає, що такими незаконними діями відповідача йому заподіяна майнова шкода на суму 10 000 грн. та моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав через втрату майна, небажання відповідача відшкодувати збитки і на відшкодування якої просить стягнути з відповідача 3000 грн., а також судові витрати в справі.

У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, пояснив, що до 2008 р. з будинку ніхто нічого не викрадав. У 2008 - 2009 р.р. відповідач без його дозволу утримував худобу в його хліві, на зауваження не реагував. звинувачує у крадіжці речей з будинку саме відповідача тому, що знає, що останній відкривав ключем господарську будівлю, і цим же самим ключем відкриваються двері будинку, а відповідно й міг викрасти речі з нього. Крім того, доказом крадіжки сусідом 1500 кг сіна і 1500 кг вугілля був слід розсипаного вугілля і сіна по стежці, що веде до господарства відповідача. Всі його звернення до міліції і прокуратури з приводу крадіжок були розглянуті неналежно і халатно, безпідставно закрито провадження в кримінальній справі. Дії працівників правоохоронних органів не оскаржував. Також позивач пояснив, що внаслідок утримання домашніх свійських тварин (коня, корови, теля, свиней) відповідачем, хлів був пошкоджений і знищений цими тваринами, тому завдано шкоду його майну. Без демонтажу стіни в хліві позивач не зміг би помістити туди свою худобу. Моральну шкоду йому завдано тим, що він тривалий час змушений звертатись до міліції і прокуратури.

Відповідач позову не визнав. У письмовому запереченні на позов зазначає, що в ході досудового розслідування не встановлено його причетність до зникнення майна позивача, жодних доказів цього немає, позивач нічим не підтвердив наявність саме такого майна та своє право власності на нього, що відповідно до ст.1166 ЦК виключає його обов'язок відшкодувати шкоду. За таких обставин немає підстав для відшкодування й моральної шкоди. У судовому засіданні відповідач, підтримавши мотиви письмового заперечення, пояснив, що всі обвинувачення позивача безпідставні. Оскільки частина його господарства - будинку і господарських споруд згоріла, він був змушений з дозволу родича позивача (брата дружини позивача) в період 2008 - 2009 р.р. тимчасово утримувати свою худобу в хліві позивача на час ремонту свого господарства. Позивач, знаючи про це, не заперечував проти цього, жодної компенсації не вимагав. Згодом, на вимогу позивача після розмови з дільничним він негайно звільнив хлів. Факти демонтажу стін і факти крадіжок категорично заперечив, зазначив, що клуня розвалилась під вагою снігу, сіно і вугілля, про яке згадує позивач, він також не брав, зі слів сусідів знає, що деякого майна в будинку позивача взагалі не було, а шифер і інші будівельні матеріали він і не зміг би використати в господарстві, оскільки останні були старими і зношеними, коня він взагалі в цей час не утримував, худобу в саду не міг випасати, оскільки дерева там густо насаджені, тому худоба може заплутатись, і це небезпечно. Крім того, в його будинку проводились обшуки, за результатами яких чужого майна не виявлено. Будинок позивача в даний час пустує, він неодноразово бачив чужих людей біля нього, які й могли вчинити ці крадіжки. Причину звинувачень зі сторони позивача на свою адресу пояснив тим, що відмовився свого часу від купівлі будинку позивача, позивач постійно безпідставно його звинувачує серед односельчан у вчиненні крадіжок, чим псує репутацію.

Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Встановлено, що позивач після смерті своєї дружини вступив у фактичне володіння спадковим майном - житловим будинком по АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою сільської ради (а.с.7), спадкових прав у нотаріальній конторі не оформляв.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.273 ЦК України, діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із приниженням честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб за наявності вини особи (ст. 1167 ЦК).

Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причиновий зв'язок та є вина зазначеної особи.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її прав має право на відшкодування збитків, якими є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, вони підлягають відшкодуванню особою, яка завдала шкоду (ст. ст. 22, 1166 ЦК).

Згідно зі ст.10, ст.11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін. Згідно зі ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог, як докази надав довідку про прийняття спадщини, письмові пояснення двох родичів - братів покійної дружини, про те, що вони не давали дозволу відповідачу на користування господарськими спорудами і будинком, постанову про закриття кримінального провадження і креслення із відображенням місця утримання свійських тварин позивача в хліві.

При цьому позивач пояснив, що документів про вартість викраденого майна і доказів про їх наявність не має, визначив їх вартість та розмір шкоди приблизно.

З огляду на вимоги ст.1166 ЦК України, а також з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідач визнав факт утримання своєї худоби в господарських будівлях позивача, однак факт заподіяння внаслідок цього шкоди майну позивача категорично заперечив, посилаючись на те, що псування майна такими його діями, а також вчинення крадіжок не доведено жодними доказами, зокрема постановою слідчого.

Так, згідно з постановою слідчого СВ Старовижівського РВ УМВС Павловича І.О. від 30.07.2013 р. закритто кримінальне провадження у зв'язку із відсутністю в діянні складу злочину. Таким чином, вини відповідача у вчиненні крадіжок з будинку позивача не встановлено. Вказана постанова не скасована. За таких обставин на відповідача не можна покласти обов'язок відшкодування вартості викрадених речей.

Крім того, суду не данано доказів того, що в власності позивача перебувало це викрадене майне і його вартості.

Також позивач не надав доказів заподіяння йому майнової шкоди внаслідок утримання худоби відповідачем в його хліві, руйнування майна і його знищення, та не обґрунтував мотиви і розрахунок розміру шкоди. За таких обставин, немає підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Надані позивачем пояснення ОСОБА_4 і ОСОБА_5, суд не бере до уваги, оскільки підписи вказаних осіб не завірені. Крім того, відповідач визнав, що дозвіл на утримання худоби отримав від родичів позивача, а не від нього самого.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 212, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Хаврона