УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення Козятинської міської ради та визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 3 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона згідно зі свідоцтвом про право власності від 4 лютого 2009 року та реєстраційним посвідченням від 22 квітня 2009 року є власником магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1. Земельна ділянка, на якій розташований магазин, знаходиться у її приватній власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 18 грудня 2012 року серії ЯМ № 497881.

На даний час впритул до приміщення її магазину ОСОБА_7 проводиться будівництво капітальної споруди всупереч вимогам державних будівельних норм і стандартів. Будівництво відповідної споруди остання пояснює наявністю в неї свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1.

У 2013 році під час розгляду справи в Козятинському міськрайонному суді Вінницької області позивач вперше побачив свідоцтво, яке посвідчує право власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на будівлю магазину по АДРЕСА_1, видане на підставі рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № 212.

На час видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_7 на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1, у позивачки у власності перебувало приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1.

Спільної з відповідачем заяви про видачу їй свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 не подавала.

Згідно з актом прийому в експлуатацію від 28 жовтня 1998 року в експлуатацію прийнятий торговельний павільйон площею 12,5 кв. м, побудований ОСОБА_7 Будь-яких відомостей щодо того, що вказаний павільйон будувала позивачка спільно з ОСОБА_7, зазначений акт не містить.

У рішенні Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № 212 також не йдеться про ОСОБА_6 Підставою для прийняття оскаржуваного рішення став акт державної комісії про готовність до експлуатації магазину приватного підприємця ОСОБА_7 по АДРЕСА_1.

Також у протоколі засідання Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року відсутні документи, на підставі яких було прийнято рішення № 212, також на засіданні не розглядалось питання про видачу свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № 212 «Про затвердження акта державної технічної комісії про прийомку в експлуатацію магазину по АДРЕСА_1» лише затверджувався акт комісії, а рішення про видачу свідоцтва Виконавчим комітетом Козятинської міської ради не приймалось. Позивачка вважає, що свідоцтво видане всупереч положенням п. 4.1 Інструкції про порядок реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, що була чинною на час видачі свідоцтва.

Свідоцтво про право власності, видане 30 листопада 1998 року на підставі рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № 212, не має юридичної сили, оскільки воно не зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації.

Рішенням Козятинської міської ради від 24 квітня 2008 року № 276 було вирішено видати ОСОБА_7 дублікат свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1, виданого 30 листопада 1998 року на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6, внаслідок його втрати.

Вказане рішення приймалось на підставі п. 6.4 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року (в редакції від 30 травня 2005 року на час прийняття рішення), проте позивачка вважає, що підстави для прийняття рішення щодо видачі дубліката свідоцтва були відсутні.

Свідоцтво про право власності від 4 лютого 2009 року № 37, видане ОСОБА_6 на магазин «А» з ґанком загальною площею 86,9 кв. м на підставі рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 28 січня 2009 року № 58, належним чином зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації 22 квітня 2009 року. Отже, будівля, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності від 4 лютого 2009 року № 37, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є окремою спорудою, яка не знаходиться у спільній частковій власності з ОСОБА_7

Позивачка вважає, що видача свідоцтва про право власності від 30 листопада 1998 року на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на будівлю магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1, та прийняття рішення Козятинською міською радою від 24 квітня 2008 року № 276 про видачу дубліката відповідного свідоцтва порушує її права та суперечать нормам законодавства.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 3 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 9 липня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1, видане 30 листопада 1998 року Виконавчим комітетом Козятинської міської ради на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № 212.

Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24 квітня 2008 року № 276 «Про видачу ОСОБА_7 дубліката свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Визнано недійсним дублікат № 410 свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1, виданого 30 листопада 1998 року Виконавчим комітетом Козятинської міської ради на ім'я ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на підставі рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № 212, який був виданий 8 травня 2008 року на підставі рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24 квітня 2008 року № 276.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просила скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 3 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 липня 2014 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка згідно зі свідоцтвом про право власності від 4 лютого 2009 року та реєстраційним посвідченням від 22 квітня 2009 року є власником магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1. Земельна ділянка, на якій розташований магазин, знаходиться у її приватній власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 18 грудня 2012 року серії ЯМ № 497881.

З копії свідоцтва від 30 листопада 1998 року про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» вбачається, що Виконавчий комітет Козятинської міської ради посвідчує, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1, належить на праві особистої власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та в цілому складається з павільйону. Свідоцтво видане на підставі рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № 212.

З рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № 212 вбачається, що був затверджений акт державної технічної комісії про прийомку в експлуатацію магазину ОСОБА_7 по АДРЕСА_1, площею 12,5 кв. м.

Про те, що вказаний магазин належить також ОСОБА_6, ні в рішенні Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № 212, ні в акті державної технічної комісії про прийомку в експлуатацію магазину ОСОБА_6 не зазначено.

Так, з листа Козятинської міської ради від 12 листопада 2013 року за № 2334/13 та з протоколу засідання Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року вбачається, що в протоколі засідання Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року відсутні документи, на підставі яких було прийнято рішення № 212, на засіданні виконавчого комітету не розглядалось питання про видачу свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_6

З рішення Козятинської міської ради від 18 березня 1998 року вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (кожній окремо) було надано в тимчасове користування на умовах оренди земельні ділянки для встановлення торгових кіосків по АДРЕСА_1.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність будь-яких доказів того, що позивачка і відповідачка спільно придбали майно - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1, а відтак і про відсутність законних підстав для видачі свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1, від 30 листопада 1998 року на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6

З договору на право тимчасового користування землею від 1 квітня 1998 року, який був укладений між Козятинською міською радою і ОСОБА_7 строком на три роки, вбачається, що землекористувач ОСОБА_7 прийняла в тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку площею 12,5 кв. м, має право самостійно господарювати на землі, обслуговувати тимчасові споруди, зводити будівлі та споруди за погодженням з міською радою.

З акта державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації - магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1, вбачається, що вказаний магазин є тимчасовою спорудою - торгівельним павільйоном площею 12,5 кв. м.

Будь-які докази того, що відповідачка отримала дозвіл міськради на будівництво капітальної споруди на бетонному фундаменті площею 27,6 кв. м на наданій їй в тимчасове користування земельній ділянці площею 12,5 кв. м по АДРЕСА_1, відсутні. Рішення міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва капітальної споруди представниками відповідачів не надано.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що документи, які стали підставою для прийняття рішення № 212, на підставі якого 30 листопада 1998 року було видано свідоцтво про право власності на магазин відсутні, а тому відсутні законні підстави для видачі Козятинською міською радою 30 листопада 1998 року свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Судами також встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності на магазин від 30 листопада 1998 року втрачений, у справі наявна лише його копія та рішенням Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24 квітня 2008 року № 276 на підставі заяви ОСОБА_7 про видачу дубліката свідоцтва про право власності було вирішено видати відповідачці дублікат свідоцтва про право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1. Вказане рішення видане на підставі лише заяви ОСОБА_7 без зазначення причин видачі дубліката.

Будь-яких доказів того, що в пресі було опубліковане повідомлення про недійсність загубленого свідоцтва про право власності, відповідачі суду не надали.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що вказане рішення міської ради прийняте з порушенням чинного на той час законодавства та порядку видачі дублікатів, тому його слід визнати протиправним та скасувати. Крім того, враховуючи, що дублікат № 410 був виданий на підставі протиправного рішення міської ради, виданий взамін свідоцтва про право власності, яке слід визнати недійсним, вказаний дублікат також слід визнати недійсним.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 88 ЦК Української РСР основу особистої власності громадян становлять трудові доходи.

Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою.

Майно, що є в особистій власності громадян, не повинно служити для одержання нетрудових доходів, використовуватись на шкоду інтересам суспільства.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (далі - Закон) власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам.

Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Держава безпосередньо не втручається в господарську діяльність суб'єктів права власності.

Власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави.

При здійсненні своїх прав і виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержувати моральних засад суспільства.

Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України (ч. 1 ст. 55 Закону).

Відповідно до ст. 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (у редакції від 24 жовтня 1998 року) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з п. 4.1 Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку № 12, місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна при наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та при наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи повністю недійсним свідоцтво про право власності на магазин, суди попередніх інстанцій у порушення вищезазначеного належним чином не встановили всіх обставин справи, не з'ясували, які саме норми чинного законодавства були порушені Козятинською міською радою під час видачі свідоцтва про право власності на магазин на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які права та інтереси позивачки були порушені видачею спірного свідоцтва на її ім'я та ім'я відповідачки та чому суди дійшли висновку про визнання недійсним свідоцтва повністю.

Крім того, в матеріалах справи містяться два акти від 28 жовтня 1998 року Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 та на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6, затверджені рішенням Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року № № 212 та 211 відповідно, яким судами не надано оцінки та не перевірено, чи є нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 єдиним цілим, чи знала позивач про наявність акта Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 на її ім'я.

Також судами попередніх інстанцій не враховано того, що будівництво та прийняття в експлуатацію магазину повинно було проводитися відповідно до вимог державних будівельних норм та за наявності проекту та дозволу на початок робіт, що також не перевірено та не встановлено, чи правильний спосіб захисту обрано позивачем.

За викладених обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть залишатися в силі, оскільки судами порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 3 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік