У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"24" вересня 2015 р., суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

31 серпня 2015 року вказану позовну заяву було передано в провадження судді Катющенко В.П. в порядку визначеному ст.ст. 11-1, 118 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж три дні з дня отримання позивачем ухвали.

Копію ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було отримано 16 вересня 2015 року, про що свідчить розписка про отримання копії ухвали суду.

21 вересня 2015 року на виконання вимог ухвали судді від 02 вересня 2015 року, представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до суду було подано уточнення до позовної заяви.

Суд, вивчивши доводи поданої позовної заяви, приходить до наступного.

Так, підставами для залишення позовної заяви без руху слугувало те, що із поданої ОСОБА_1 позовної заяви неможливо визначити який правочин, недійсність якого просить встановити позивач, між ким та коли такий правочин був укладений, коли та ким посвідчений, коли та ким зареєстрований. Крім того, виходячи з положень вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, законодавцем не передбачено такого способу захисту порушеного права як визнання недійсним відчуження.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Таким чином зміст позовних вимог є відображенням прохальної частини позовної заяви.

Як вбачається з поданого уточнення до позовної заяви, позивач просить суд: визнати недійсним правочин: продаж автомобіля Toyota, модель Avensis, 2000 року випуску, кузов SB153SBN00E034469.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач перереєстрував спірний автомобіль, що є спільною сумісною з ним власністю, без її відома на державні номер НОМЕР_1.

Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідачем була здійснена перереєстрація спірного автомобіля на інші номери, в той час як позивач просить суд визнати недійсним продаж автомобіля, при цьому матеріали позовної заяви, уточнена позовна заява не містять відомостей про суб'єктний склад сторін у відповідному договорі купівлі-продажу автомобіля, дати укладення даного договору.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи відсутність відомостей про факт відчуження спірного автомобіля, а також враховуючи, що вказані відомості становлять предмет позову та підстави позову, від отримання яких залежить встановлення наявності факту порушення права позивача, що у своїй сукупності відповідно до вимог ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, слугувало б судовому захисту, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу, оскільки за вимог ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України позивач має право змінити лише підставу або предмет позову, їх одночасна зміна після відкриття провадження у справі не допускається.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що остання має право звернутися до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позову з метою витребування відомостей, що складають предмет позову в порядку ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач відповідно до ухвали суду, у встановлений строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали, не виконає вимоги визначені ст. ст. 119, 120 ЦПК України, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 5 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 121, 210, 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, вважати такою, що не подана та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: