Справа № 336/5535/15-ц
Пр. № 2/336/2579/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Сакал А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про скасування усиновлення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з заявою про скасування всиновлення малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В позові зазначила, що з батьком дівчинки - відповідачем по справі - перебувала у шлюбі з 25 листопада 2006 року по 9 серпня 2012 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2008 року, яке набрало законної сили, надано дозвіл на всиновлення позивачем малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружнє життя з батьком дитини не склалося через постійні конфлікти і сварки, під час однієї з яких напередодні Нового 2011 року відповідач вигнав позивача разом з дитиною сторін ОСОБА_4, 2010 року народження. Ці дії відповідача були втілені в грубу, агресивну форму, вселяли в позивачку страх за своє благополуччя, оскільки, телефонуючи до матері позивача в м. Одесу, відповідач пригрозив, якщо та бажає бачити доньку живою та здоровою, нехай забирає її. Подальші намагання позивача налагодити теплі стосунки в родині позитивних наслідків не дали, що призвело її до переконання про неможливість примирення і потягло розірвання шлюбу. Позивач проживає в іншому населеному пункті, у двокімнатній квартирі, яка належить її батькам і де, окрім неї і малолітнього сина сторін, мешкають її батьки і брат. Житла в м. Запоріжжі позивач не має, тому об'єктивно позбавлена можливості спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні. Разом з тим, поведінка відповідача, яку він почав виявляти ще під час спільного життя, не сприяла зміцненню почуттів дитини до позивача, оскільки відповідач у присутності дитини ображав позивача, зазначав, що вона не є рідною матір'ю дівчинки.

Оскільки за наведених обставин, коли з причин, що не залежать від волі позивача, усиновлення нею ОСОБА_3 є таким, що не забезпечує дитині сімейного виховання, просить про його скасування.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя.

Відповідач позов визнав повністю.

Суду пояснив, що він створив нову родину, з жінкою, яка є матір'ю його малолітнього сина ОСОБА_5, 2014 року народження, зареєструвавши шлюб в органах ДРАЦС. Він проживає разом із своєю жінкою, донькою ОСОБА_3, сином дружини від першого шлюбу, 2007 року народження, та малолітнім сином від нового шлюбу. В сім'ї панують злагода, гармонійні, теплі стосунки. Ростислава любить дружину відповідача, називає її мамою.

Представник заінтересованої особи вважає, що заява не підлягає задоволенню, так як завдасть психологічної травми дитині. Що стосується позивача, вона як усиновитель несе той самий тягар зобов'язань з виховання та утримання дитини, від виконання яких вона ухиляється, за що може бути піддана заходам відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав.

Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 1 СК України Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою:

зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб;

утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї;

побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки;

забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно із ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст. ст. 14, 15 СК України сімейні права і сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі перекладені на іншу особу.

В силу ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Виходячи із змісту наведених положень закону, сім'я - це історично визначена організована соціальна спільність, що ґрунтується на шлюбі та кровній спорідненості, а також на інших підставах, що не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, характерними рисами якої є сумісне життя членів сім'ї, взаємна моральна та матеріальна підтримка, сумісне виховання членами сім'ї один одного і в першу чергу покоління, що підростає.

За змістом ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду.

Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Виходячи з викладеного, усиновлення призване, в першу чергу, забезпечити гармонійний розвиток дитини в умовах повної сім'ї і повинно максимальним образом відповідати інтересам дитини.

Поняття сім'ї і інтересів дитини, яка в ній виховується, наведені в ст. ст. 1, 3, 7 СК України.

Вирішуючи спір на користь позивача, суд виходить з того, що на час усиновлення дитини сторони проживали однією сім'єю, мали почуття любові і поваги один до одного, користувалися правами і виконували взаємні обов'язки, зумовлені спільним проживанням однією сім'єю.

Між тим на час вирішення спору суд може констатувати припинення спільного проживання сторін, за умови якого позивач видалилась до місця постійного проживання в інший населений пункт, що об'єктивно ускладнює можливість забезпечення нею умов для виховання та розвитку усиновленої дитини в умовах сім'ї.

Разом з тим відповідач створив нову сім'ю, з матір'ю свого малолітнього сина, 2014 року, зареєстрував шлюб, проживає з нею, донькою ОСОБА_3, сином дружини від іншого шлюбу і їхньою спільною дитиною в умовах, які є сприятливими для виховання та розвитку усиновленої ОСОБА_3. Дівчинка відноситься до дружини свого батька як до матері, саме так звертається до неї.

За вказаних обставин суд не вбачає в скасуванні усиновлення порушення права дитини на гармонійний розвиток, якісне виховання, в оточенні близьких людей, спілкування яких характеризується наявністю почуттів любові, поваги, взаємного потягу, а стосунки є теплими та родинними.

І оскільки згідно із ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, суд вбачає всі підстави для задоволення позову, оскільки, як випливає з наведеної норми сімейного законодавства, саме статус усиновлювача зобов'язує особу для створення умов сімейного виховання дитини.

Аналогічні положення містяться в роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,згідно з п. 13 яких усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків.

Хоча письмовий висновок органу з захисту прав дитини згідно із ст. 19 СК України є обов'язковим при розгляді справ цієї категорії і суд отримав його під час розгляду цієї справи, суд оцінюючи його у відповідності до вимог ст. 212 СК України у сукупності з іншими фактичними даними, не надаючи переваги жодному з них, не приймає при ухваленні процесуального рішення на користь позивача.

Оцінюючи викладені у висновку твердження, суд не погоджується з ними, оскільки не вбачає у скасуванні усиновлення ознак звуження права дитини, навпаки, оцінює ситуацію, коли за умови теплих дочірніх стосунків дівчинки з жінкою, що безпосередньо виховує її в умовах сім'ї, де ростуть інші діти, в тому числі пов'язані з дівчинках кровною спорідненістю, матір'ю дівчинки зареєстрована інша особа, як таку, що є нелогічною і суперечить інтересам дитини.

Керуючись ст. ст. 15,16 ЦК України, 238-241 СК України, ст.ст. 3, 10, 59, 60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати усиновлення ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійсненого на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2008 року.

Після набрання рішенням законної сили направити його копію Комунарському відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції для внесення змін в актовий запис про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, № 376 від 03.06.2003 року в частині відомостей про матір.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива