Справа № 438/296/15 Головуючий у 1 інстанції: Пещук Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/5489/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Державного агентства земельних ресурсів у Дрогобицькому районі, третя особа ПАТ КБ «Хрещатик» про визнання недійсною землевпорядної документації на земельну ділянку площею 0,3959 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання недійсним запису у Державному земельному кадастрі про зміну власника земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 19 червня 2015 року у позові відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що покликання районного суду на рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року є безпідставним, оскільки сторони та предмет спору по цих справах є різними. Вказує, що Земельним кодексом України не передбачено підстави набуття права власності, як «рішення суду».

Просить скасувати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

ОСОБА_3 та представник Управління Державного агентства земельних ресурсів у Дрогобицькому районі в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 118-119), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.04.2014р. скасовано рішення Бориславського міського суду Львівської області від 24.12.2013р., яким було відмовлено в позові ПАТ КБ «Хрещатик» про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку розташовану за адресою - АДРЕСА_1 та визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,3959 га, серія НОМЕР_1 виданий управлінням земельних ресурсів у м. Бориславі Львівської області 07.12.2007р. на ім'я ОСОБА_3 кадастровий НОМЕР_2, визнано за ПАТ КБ «Хрещатик» право власності на земельну ділянку площею 0,3959 га в АДРЕСА_1.

Вищенаведене рішення Апеляційного суду Львівської області набрало законної сили в силу вимог ст. 319 ЦПК України.

Згідно ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруди, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Хрещатик» будучи власником земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 на законних підставах реалізував своє право на реєстрацію права власності на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у зв'язку із чим банком виготовлялася землевпорядна документація та вносився відповідний запис про зміну власника земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що покликання районного суду на рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року є безпідставним, оскільки сторони та предмет спору по цих справах є різними, колегія суддів не бере до уваги, з наступних підстав.

Зазначеним рішенням встановлено, що ПАТ КБ «Хрещатик» згідно акту від 10.09.2012 року ст. державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області було передано в рахунок погашення боргу майно, що перебувало в іпотеці на підставі іпотечного договору, посвідченого 26.12.2005 року Гавдяк Л.Б., приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2308 та належало на праві приватної власності ОСОБА_3, а саме: 1) приміщення гаражу по ремонту автомобілів з замощення за планом земельної ділянки А-1 загальною площею 528,0 кв. м, номер РПВН 10669931, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; 2) нежитлове приміщення літ-10 за планом земельної ділянки В-2, загальною площею 12,1 кв.м номер РПВН 12158870, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1; 3) приміщення майстерні літ-6, за планом земельної ділянки В-2, загальною площею 45,5 кв.м. номер РПВН 12158848, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1; 4) приміщення котельні літ.-7, за планом земельної ділянки В-2, загальною площею 16,0 кв. м номер РПВН 12158858, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 5) побутове приміщення літ-5, за планом земельної ділянки В-2, загальною площею 23,5 кв. м, номер РПВН 12158860, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 6) приміщення контори, за планом земельної ділянки Б-1 загальною площею 54,5 кв. м. номер РПВН 10670729, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 10-11)

Також колегією суддів встановлено, що згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2014 року залишено без змін.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Покликання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що Земельним кодексом України не передбачено підстави набуття права власності, як «рішення суду» колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до п.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (присвоєння кадастрового номеру) та державної реєстрації права власності на неї.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно п.5 ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального та процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 червня 2015 року колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська