Номер провадження: 22-ц/785/8285/15
Головуючий у першій інстанції Шликов С. П.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - «Про зобов'язання виконати договір позики та припинення іпотечного договору у зв'язку з його виконанням», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову -

ВСТАНОВИЛА:

06.08.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, по якому просить зобов'язати відповідача особисто прийняти 317135 грн., у якості виконання нотаріально посвідченого договору позики грошей від 01.03.2013 року та договору про внесення змін № 1 до договору позики грошей; припинити нотаріально посвідчений іпотечний договір та договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, у зв'язку з виконанням основного договору - договору позики від 01.03.2013 року та договору про внесення змін № 1 до договору позики грошей.

13.08.2015 року позивач подала заяву про забезпечення позовних вимог, відповідно до якої просила накласти арешт на земельну ділянку площею 0,04365 га. за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві власності.

Мотивуючи свої вимоги про забезпечення позовних вимог, позивач зазначала, що укладаючи договір позики з відповідачем 01.03.2013 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань, між нею та відповідачем був укладений іпотечний договір від 01.03.2013 року, предметом іпотеки якого є вищевказана земельна ділянка. Позивач вважає, що відповідач з метою уникнення виконання своїх зобов'язань за договором позики грошей від 01.03.2013 року може відчужити належне позивачу майно, набути на нього право власності, що в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2015 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

04.09.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, по якій просить скасувати ухвалу районного суду, постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

При розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції колегія суддів всесторонньо і повно перевірила законність і обґрунтованість ухвали на основі матеріалів справи, які досліджувались судом першої інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив із того, що заява є необґрунтованою, а вимоги позивача про забезпечення позову є не співмірними позовній заяві.

З таким висновком районного суду погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Враховуючи, що ч. 1 ст. 151 ЦПК України є дискреційною, суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, прийняв до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Крім цього, колегія суддів вважає, що позивачем, в порушення ч. 2 ст. 151 ЦПК України в зазначеній заяві належним чином не обґрунтовано, чому, на його думку, невжиття заходів забезпечення позову саме таким способом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду відповідно до заявлених позовних вимог, і які є підстави для таких припущень.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у поданій до районного суду заяві позивач не обґрунтував необхідність забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Позивачем же, в порушення вимог чинного законодавства України, заявлено клопотання про накладання арешті на належне їй майно.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування чи порушення судом процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вимог про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є правильною та обґрунтованою, підстави для її скасування та ухвалення нової ухвали відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

04.11.2015 року м. Одеса