У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Харківська міська рада звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що нежитлова будівля літ. «г-1» по АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова на підставі рішення Харківської міської ради від 28 вересня 1992 року та перебуває на балансі комунального підприємтсва «Жилкомсервіс». Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 7 березня 2008 року право власності на зазначену будівлю визнано за ОСОБА_6 шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 26 грудня 2003 року між останнім та ОСОБА_7 Рішенням апеляційного суду Харківської області від 8 грудня 2011 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено. При цьому судами встановлено, що спірна будівля перебуває в комунальній власності та ніколи не була власністю продавця ОСОБА_7, однак спірна будівля неодноразово відчужувалась за договорами купівлі-продажу. У 2012 році Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до осіб, які були власниками спірної будівлі за договорами купівлі-продажу, про визнання цих договорів недійсними. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2012 року у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов Харківської міської ради задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 5 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 Останній на час розгляду справи власник - ОСОБА_10, виселений з нежитлової будівлі. Разом з тим апеляційним судом зазначено, що оскільки територіальна громада м. Харкова позбулася спірної нежитлової будівлі поза її волею, то з наведених правових підстав ця будівля підлягає витребуванню від добросовісного набувача за спірним договором, ОСОБА_10, шляхом його виселення. Проте після ухвалення рішення апеляційним судом Харківської області та поновлення права міської ради на нежитлову будівлю ОСОБА_10 шляхом укладення мирової угоди передав спірну будівлю у власність ОСОБА_4

Ураховуючи викладене, позивач просив суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 нежитлову будівлю літ. «г-1» по АДРЕСА_1 та визнати за міською радою право власності на цю будівлю.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року, позов задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 нежитлову будівлю літ. «г-1» по АДРЕСА_1. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що спірна нежитлова будівля, яка є невід'ємною частиною житлового будинку по АДРЕСА_1, вибула з комунальної власності поза волею власника, внаслідок ухвалення судових рішень, які в подальшому скасовувались (ч. 3 ст. 61 ЦПК України) та укладення договорів купівлі-продажу особами, які не мали на це права (ст. 388 ЦК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта