Провадження № 22-ц/779/136/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення пені та моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач звернулася з позовом, щоб ухвалити рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 пеню у розмірі 100 170 гривень за прострочення виконання зобов'язання за 210 днів та 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що 22 вересня 2013 року позивач уклала з відповідачем угоду про виготовлення кухонного гарнітуру та шафи-купе та оплатила 13 500 гривень, що становило 85% вартості всього замовлення.

Відповідач зобов'язався виготовити меблі протягом 90 робочих днів з моменту підписання угоди, проте після отримання коштів зник. При черговій зустрічі знову зобов'язувався виконати умови договору до 08 лютого 2014 року та почав монтувати каркас кухні. Відповідач не закінчив виконання замовлення, а написав нове зобов'язання про виконання умов угоди до 10 березня 2014 року. Замовлення відповідачем так і не було виконано повністю, тому зверталася до Державної інспекції з питань захисту прав споживачів, проте листом інспекції її повідомлено, що підприємця ОСОБА_4 за адресою здійснення господарської діяльності не виявлено.

На даний момент кухонний гарнітур змонтований наполовину, що свідчить про те, що замовлення відповідачем виконано не в повному обсязі. Вважає, що відповідач прострочив виконання замовлення на 210 днів, починаючи з 30 січня 2014 року по 27 серпня 2014 року.

Дії, які змушена була вчинити для відновлення свого порушеного права зайняли багато часу, який могла б приділити своїй сім'ї, постійне відчуття роздратованості і пригніченості, що призвело до конфліктів на сімейному і побутовому рівнях, тому просила стягнути за спричинену моральну шкоду 20000 гривень.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 407,74 гривень та 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

На дане рішення в частині стягнення пені ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_4 148 824 гривень пені за невиконання зобов'язання по виготовленню меблів.

Стягуючи на її користь 407,74 гривень пені за прострочення виконання зобов'язання за 312 днів суд першої інстанції не взяв до уваги, що правовідносини про стягнення пені за невиконання зобов'язання виготовити меблі регулюються ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» де встановлено розмір пені. Тому суд помилково керувався тільки нормами ЦК України, які регулюють правовідносини поставки. Правовідносини, що виникли між сторонами є правовідносинами між споживачем і виконавцем послуг, що підтверджується тим, що апелянт здійснила індивідуальне замовлення кухонного гарнітуру і шафи-купе в особистих цілях, а ОСОБА_4, повинен був виконати послугу на індивідуальне замовлення. Не застосування судом норм ЗУ «Про захист прав споживачів» призвели до того, що суд першої інстанції, правильно встановивши вартість замовлення і період прострочення виконання, помилково застосував при розрахунку пені формулу, що призвело до помилкового зменшення розміру пені.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, які вимоги скарги підтримали, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 549-551 ЦК України у позивача виникло право на стягнення пені як неустойки при порушенні зобов'язань зі сторони відповідача, однак визначений розмір даної неустойки позивачем в розмірі 100 170 гривень значно перевищує суму оплачених авансових коштів - 13500 гривень із визначеної загальної суми договору 15900 гривень, а всього розмір пені повинен становити для позивача 407,74 гривень. Завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 2000 гривень, оскільки позивач зазнала душевних страждань через не передачу оплаченого товару.

Однак визначений розмір пені у сумі 407,70 гривень зроблено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, такі висновки не відповідає обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, суд не дав належної оцінки обставинам справи що є підставою для його скасування з ухваленням у цій частині нового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди ніким не оскаржується, тому у цій частині не підлягає перегляду.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства ,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 22 вересня 2013 року між сторонами було укладено угоду, за умовами якої ОСОБА_2 доручила, а ОСОБА_4 як фізична особа-підприємець зобов'язався доставити або виготовити вироби (кухонна гарнітура, шафа-купе) на суму 15900 гривень в термін до 90 робочих днів з моменту підписання угоди (а.с. 6). Угодою передбачено, що замовник оплачує виконавцю 85% передоплати від загальної вартості угоди, тобто 13500 гривень, а решту 15% по виконанню доставки або виготовлення виробів (п. 3.1 угоди).

Згідно з п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до п. 3, 18 ч. 1 ст. 1 виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації, тобто Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Тому заявляючи позовні вимоги про стягнення пені, позивач правильно визначила її розмір за 210 днів починаючи з 30 січня по 27 січня 2014 року.

Суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК).

Судом встановлено, що відповідач тільки частково виконав зобов'язання з пропуском визначеного угодою строку, а саме привіз кухонну фурнітуру, яку закріпив до каркасу.

Тому колегія суддів з огляду на вимоги ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 526, 530, 571 ЦК України, давши належну оцінку наданим доказам вважає обґрунтованими доводи позивача, що оскільки замовлення у визначенні строки поставлено не було, відповідач до цього часу зобов'язання повністю не виконав, пеню слід стягувати в розмірі, визначеному зазначеним Законом.

Враховуючи усі обставини справи, розмір збитків для позивача колегія суддів вважає, що розмір нарахованої пені необхідно зменшити.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2014 року в частині стягнення пені в розмірі 407,74 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, жителя АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, жительки АДРЕСА_1 пеню в розмірі 8000 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Ю. Ковалюк

В.Д. Фединяк