СЛОВ?ЯНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 243/8680/15-ц 2/243/4517/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2015 року м. Слов?янськ
Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої - судді Неженцевої О.В.
при секретарі Дзюба М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в м. Слов?янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Слов?янський керамічний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням терміну її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми та моральної шкоди,
31 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відкритого акціонерного товариства «Слов?янський керамічний комбінат» (далі ВАТ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням терміну її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем її трудових прав.
Позивач ОСОБА_1 була належним чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду, але не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала письмову заяву, датовану 11 вересня 2015 року, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у її відсутність, проти винесення судом заочного рішення не заперечує /а.с.13/.
У позовній заяві позивачкою було зазначено про те, що вона працювала у відповідача пресувальницею виробів будівельної кераміки третього розряду в цеху фасадних плиток з 21 вересня 1984 року по 20 червня 2000 року. З 01 січня 1999 року ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. 20 червня 2000 року позивач була звільнена з роботи відповідно до наказу № 778 від 20.06.2000 року. При її звільненні з підприємства відповідач зобовязаний був провести з нею повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Заборгованість по заробітній платі становить 637 грн. 77 коп., яку вона просила стягнути на її користь. Крім того, на підставі статті 34 Закону України « Про оплату праці» та статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати», відповідно до пункту 2 постанови КМ України від 21 лютого 2001року №159 « Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати», просила стягнути на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 01 липня 2000 року по 01 липня 2015 року у сумі 1533 грн. 90 коп., та три відсотка річних від простроченої суми згідно положень статті 625 ЦК України у сумі 253 грн. 51 коп. Вважає, що незаконними діями відповідача їй була завдана суттєва моральна шкода, повязана з трудовими відносинами, яка виявилася у її моральних стражданнях та переживаннях через порушення її законних прав та інтересів, гарантованих Конституцією та чинним законодавством України в частині своєчасного отримання винагороди ( заробітної плати) за свій труд. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у сумі 5000 грн., яку і просить стягнути з відповідача.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Донецьк, де зареєстровано місцезнаходження арбітражного керуючого ОСОБА_2, що позбавлює суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцезнаходженням відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України на електронну пошту було надіслано повідомлення про виклик до суду на 11.09.2015 р., копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами /а.с.9/. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України судом на електронну адресу відповідача було спрямовано листи про необхідність явки до судового засідання, призначенного на 17.09.2015 р. та 30.09.2015 р., з роз?ясненням положення ч.4ст.169 ЦПК України /а.с.15,18/. Незважаючи на прийняті судом заходи, представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що представником відповідача ОСОБА_2 недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами по справі докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 24 вересня 1984 року (наказ № 738 від 21.09.1984 р.) працювала у цеху фасадної плитки пресувальницею виробів будівельної кераміки 3 розряду. Відповідно до наказу № 778 від 20 червня 2000 року була звільнена з підприємства на підставі частини 1 статті 36 КЗпП України /а.с.5/.
На час її звільнення з підприємства, як і на час розгляду судом справи, має місце заборгованість по заробітній платі на користь ОСОБА_1 у сумі 637 грн. 77 коп., що підтверджується листом ліквідатора підприємства ОСОБА_2 № 15-04/33/41Б від 15 квітня 2015 року /а.с.2-3/.
Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом.
Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні,власник або повноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Зазначені положення закону при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не були виконані, остаточний розрахунок з нею не було проведено, у звязку з чим з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у загальній сумі 637 грн. 77 коп.
Матеріалами справи встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних позивачці сум.
Що стосується вимог позивачки відносно стягнення компенсації втрати частини заробітної плати то статтею 34 Закону України «Про оплату праці» (із змінами та доповненнями) передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари та тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приріст індексу споживчих цін за період з 01 липня 2000 року по 01 липня 2015 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) складає 240,51 %, тому розмір компенсації за цей період складає 1533 грн. 90 коп. (637 грн. 77 коп. заборгованість по заробітній платі х 240,51 %:100%=1533 грн.90 коп.)
Відповідно до положень статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналізуючи норми Закону України « Про оплату праці» та статті 115 КЗпП України, суд приходить до висновку про те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю природою є трудовими, а не цивільними, щодо яких передбачений такий вид відповідальності за порушення грошового зобовязання. (стаття 625 ЦК України)
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що до заборгованості по заробітній платі не підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох відсотків річних, як про це просить позивачка, тому у цій частині позовних вимог щодо стягнення 253 грн. 51 коп. необхідно їй відмовити.
Згідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Особа, відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факти порушення відповідачем трудових прав позивачки по справі, необхідність звернення її за захистом порушених своїх прав до суду, суд визнає, що ці порушення трудових прав зумовили порушення нормальних життєвих звязків позивачки, негативно відбилися на її психічному стані, змусили змінити спосіб життя та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином ОСОБА_1 завдана моральна шкода.
Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд приймає до уваги конкретні обставини - тривалий час неотримання належних сум при звільненні з підприємства, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу її життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль.
На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди у сумі 300 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та вважає, що зазначена сума буде належною сатисфакцією завданої моральної шкоди позивачці.
При зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивачка, на користь якої постановлене рішення, звільнена від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та розяснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої станом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру, та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру (1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати), усього 487 грн. 20 коп.
Керуючись статтями 11, 60, 88, 212-215, 224 Цивільно - процесуального кодексу України, статтями 115, 116, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
У задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 253 грн. 51 коп. - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Слов?янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.В. Неженцева