Справа №591/3643/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мальована-Когер В. В.
Номер провадження 22-ц/788/89/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Рибалки В. Г. , Попруги С. В.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 25 листопада 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 18 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №014/15-12/2660, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 62400 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 15 квітня 2014 року.

Оскільки відповідачем не було виконано належним чином взяті на себе зобов'язання в частині своєчасного погашення кредитної заборгованості та відсотків, просило стягнути суму основного боргу у розмірі 26207,17 дол. США, суму відсотків у розмірі 29596,30 дол. США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 3561,32 дол. США та пені за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 3850,52 дол.США, всього 63215,31 дол. США, що еквівалентно 743697,84 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 25 листопада 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 суму боргу за кредитним договором від 18 квітня 2007 року 63215,31 доларів США, що еквівалентно 743697,84 грн.

Стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 - 3654 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому доводить, що позивач пропустив строки позовної давності на звернення до суду, оскільки банком відповідачу було направлено претензію №14-12/1856 від 08 травня 2008 року про дострокове повернення кредиту, яку він отримав у травні 2008 року. Претензія містить вимоги сплатити заборгованість протягом 30 днів. Отже, саме з 09 червня 2008 року почався відлік строку позовної давності.

Крім того вказує, що 19 травня 2009 року банк звернувся з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому строк позовної давності перервався і минув 20 травня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача Данечкіної О.О., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином не виконував умови договору щодо строків повернення кредиту та відсотків за його користування, що є підставою для задоволення позову, у позивача право на позов виникло з 25 вересня 2012 року.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/15-12/2660, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 62400 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік строком до 15 квітня 2014 року.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим кредитним договором, між сторонами по справі 18 квітня 2007 року укладено договір іпотеки №774, відповідно до умов якого відповідач передав у заставу належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору щодо строків його повернення й сплати процентів за користування кредитними коштами, то ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 11 травня 2008 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на вищезгаданий предмет іпотеки для погашення заборгованості позичальника у сумі 51693,97 доларів США, що утворилась станом на 13 травня 2009 року.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 12 жовтня 2009 року, яке набрало законної сили й установленому процесуальним законом порядку не змінено та не скасовано, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та звернуто стягнення на вищезазначений предмет іпотеки для погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором у розмірі 51693, 37 доларів США, що еквівалентно 395738 грн. 59 коп., з яких 48880,41 доларів США заборгованості за кредитом, в тому числі 4312,41 доларів США прострочених платежів по кредиту за період з 21 листопада 2008 року по 12 травня 2009 року, 2404,23 долари США заборгованості за процентами по користуванню кредитом за період з 21 грудня 2008 року по 12 травня 2009 року, 268,69 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 21 листопада 2008 року по 12 травня 2009 року та 140,04 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за період з 21 грудня 2008 року по 12 травня 2009 року.

Відповідно до акту від 25 вересня 2012 року державного виконавця ВДВС Сумського міського управління юстиції Загорного Д.С. за результатами проведених 02 вересня 2012 року прилюдних торгів предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 придбала ОСОБА_8 за ціною 222300 грн. (а.с.47).

Відділом державної виконавчої служби Сумського МУЮ платіжним дорученням №1151765 від 27 серпня 2012 року перераховано на рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 181227 грн. 27 коп. від реалізації предмета іпотеки, які банком згідно позабалансового меморіального ордеру від 05 вересня 2012 року конвертовано у валюту кредиту на суму 22673,24 доларів США та направлено на погашення (зменшення) заборгованості ОСОБА_3 за кредитом (а.с.18).

З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 14 травня 2014 року складає 63215,31 доларів США, з яких 26207,17 доларів США кредиту, 29596,30 доларів США процентів за користування кредитом за період з 27 листопада 2008 року по 26 квітня 2014 року, 3561,32 доларів США пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за несвоєчасне повернення кредиту за період з 19 травня 2013 року по 18 травня 2014 року, а також 3850,52 доларів США пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення строків сплати процентів за користування кредитом за період з 19 травня 2013 року по 18 травня 2014 року (а.с.52-55).

Матеріали справи не містять належних і допустимих письмових доказів про вчинення ОСОБА_3 після листопада місяця 2008 року дій щодо належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.

Зазначені фактичні обставини справи судом першої інстанції встановлені правильно.

В той же час, при вирішенні судом питання щодо дотримання позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, не враховані як умови кредитного договору, так і вимоги норм матеріального права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За умовами кредитного договору, укладеного сторонами по справі 18 квітня 2007 року, відповідач зобов'язувався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що буде діяти у період такого порушення (пункти 1, 2, 1.5, 1.9, 4.1, а.с.10-14).

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок ОСОБА_3 повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього договору, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Так, позивач із зазначеним позовом до відповідача звернувся до суду 23 травня 2014, а відтак вимога про стягнення процентів за користування кредитом за період з 27 листопада 2008 року по 26 квітня 2014 року в сумі 29596,30 доларів США могла бути, з огляду на заяву відповідача про застосування позовної давності, задоволена лише в межах трирічного строку позовної давності. Тобто тієї суми заборгованості за процентами, що утворилась після 23 травня 2011 року та яка складає 13699,77 доларів США, а не 29596,30 доларів США як зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

З огляду на зазначене вище та відповідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині стягнення процентів за користування кредитом підлягає зміні, а позов частковому задоволенню.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та згідно ч.5 ст.88 ЦПК України, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 3436 грн. 08 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо звернення позивача до суду про стягнення кредиту та пені за порушення строків його повернення й процентів не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах норм матеріального права.

Оскільки 26207,17 доларів США заборгованості по кредиту стягується за період з 05 вересня 2012 року по 26 квітня 2014 року, що у межах загального трирічного строку позовної давності, а 7411,84 (3561,32+3850,52) доларів США пені - річного, за період з 19 травня 2013 року по 18 травня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст..313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 25 листопада 2014 року у даній справі змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 суму боргу за кредитним договором від 18 квітня 2007 року 47318,55 доларів США.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 - 3436,08 грн. судового збору.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -