АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2377/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Іванов А. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б. , Бондаренка С. І.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі ПАТ «Брокбізнесбанк», Банк) - Рибак Юлії Ігорівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року по справі за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_7, посилаючись на те, що 12 вересня 2005 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 500 000 дол. США строком з 12 вересня 2005 року по 02 вересня 2008 року зі сплатою 15% річних для споживчих цілей.

12 вересня 2005 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір застави № Т 153, згідно умов якого в якості забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_7 передав в заставу банку прості іменні акції ВАТ «Завод пневматичного обладнання», які належать ОСОБА_7 на праві власності загальною номінальною вартістю 2 500 000 грн.

Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, а саме надав кредитні кошти у сумі 500 000 дол. США. Відповідач в свою чергу порушував умови кредитного договору, не виконував основне зобовязання та не сплачував нараховані проценти за користування кредитом. ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2008 року задоволені позовні вимоги банку, в тому числі щодо стягнення нарахованих та прострочених процентів за користування коштами станом на 05 лютого 2008 року у сумі 179 980, 26 дол. США.

Так як відповідач станом на 15 січня 2014 року не виконав зобовязання за кредитним договором та згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області, а тому надалі фактично користується кредитними коштами.

На підставі викладеного Банк нарахував проценти за користування кредитними коштами за період з 05 лютого 2008 року до 30 квітня 2013 року, сума яких складає 16 598, 45 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 132 672 грн. 42 коп., які і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник Банку подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. При цьому зазначив, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банк пропустив строк позовної давності для звернення про стягнення недоплаченої суми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 12 вересня 2005 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 235-05ф відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 500 000 дол. США строком до 02 вересня 2008 року із сплатою 15 відсотків річних для споживчих цілей.

З метою забезпечення виконання зобов'язання між сторонами був укладений договір застави № Т 153 від 12 вересня 2005 року згідно якого заставодавець передав заставодержателю прості іменні акції ВАТ «Завод пневматичного обладнання», що належать йому на правах власності, загальною номінальною вартістю 2 500 000 грн.

Банком умови договору були виконані у повному обсязі, проте ОСОБА_7 свою частину зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по кредиту.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2008 року розірвано договір № 235-05ф від 12.09.2005 року, укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_7 Стягнуто із ОСОБА_7 на користь Банку 679 980, 26 дол. США, еквівалент в гривнях становить 3 433 900 грн. 31 коп. заборгованості за кредитним договором.

24 жовтня 2008 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист про примусове виконання рішення суду.

Станом на 15 січня 2014 року ОСОБА_7 не сплатив вказану суму.

При розгляді справи у 2008 році про стягнення заборгованості Банком до суду був наданий розрахунок заборгованості по 05 лютого 2008 року. Таким чином, ухвалюючи заочне рішення від 25 квітня 2008 року, суд першої інстанції поклав в його основу вказаний розрахунок. Оскільки період користування коштами з 05 лютого 2008 року до 25 квітня 2008 року не увійшов у вказане рішення, Банком були нараховані проценти за користування кредитними коштами за вказаний період на суму 16 598, 45 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 132 671 грн. 42 коп. Ця сума заборгованості і є предметом даного спору.

Статтею 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 625, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Неможливість виконання зобов'язання не є підставою для звільнення від його виконання.

Таким чином колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 до розірвання договору за заочним рішенням від 25 квітня 2008 року користувався кредитними коштами, а тому донарахована сума заборгованості по процентам у 16 598, 45 дол. США повинна бути включена в загальну суму заборгованості відповідача.

Крім того, оскільки всі обставини користування кредитними коштами вже були досліджені при ухваленні заочного рішення від 25 квітня 2008 року, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Разом з тим відповідачем у судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, яке він обґрунтовував тим, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за вказаний період лише в 2014 році, хоча фактично строк сплив ще у 2011 році. Наявність такого клопотання підтверджується засобами фіксації судового процесу та визнано судами всіх інстанцій при розгляді даної справи.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору № 235-05ф, який був укладений між сторонами, передбачено, що позичальник сплачує відсотки щомісячно починаючи з 01 травня 2006 року, та повертає Банку кредит на умовах п. 2.1. цього Договору.

Згідно із ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу ( правова позиція Верховного Суду України у постанові 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13).

Останнє нарахування заборгованості по відсотках було здійснене 25 квітня 2008, тому з позовом Банк мав право звернутися до 25 квітня 2011 року.

Посилання Банку в апеляційній скарзі на статтю 264 ЦК України є безпідставним.

Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення особою певних дій перебіг строку, що почався, припиняється, а після переривання починає свій перебіг заново.

Зверненням позивача до суду про стягнення частини заборгованості у 2008 році перервало перебіг позовної давності і строк ( 3 роки ) розпочався знову. Вдруге Банк звернувся до суду в січні 2014 року. З наведеного можна зробити висновок, що строк позовної давності сплив.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» - Рибак Юлії Ігорівни - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :