У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Агротех» про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-МК № 018876 від 11 вересня 2001 року він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,65 га, розташованої на території Веселобалківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області.

У період з 2003 року по січень 2013 року за усною домовленістю з відповідачем передав йому в користування земельну ділянку за плату без укладання у письмовій формі договору оренди.

У січні 2013 року він, маючи намір самостійно господарювати на зазначеній земельній ділянці, звернувся до відповідача з вимогою про її повернення, однак той відмовився, пославшись на існування договору оренди землі.

На початку 2011 року йому стало відомо про наявність письмового договору оренди та додаткового до нього договору оренди належної йому земельної ділянки, укладених відповідно 15 квітня 2003 року та 17 березня 2007 року з відповідачем від його імені. 26 лютого 2007 року у Державному земельному кадастрі був зареєстрований лише договір оренди земельної ділянки.

Посилаючись на те, що ці договори ним не були підписані та порушують його права власності, позивач просив суд визнати недійсними договір оренди землі та додатковий договір.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду змінити шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, перебіг позовної давності почався з часу отримання позивачем орендної плати та існування правовідносин із договору оренди землі з 2003 року, а тому, за заявою відповідача, застосував позовну давність. Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, суд виходив із того, що ця угода не пройшла державної реєстрації, а тому не є вчиненою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з підстав недодержання простої письмової форми, є необґрунтованими.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності, виданого 11 вересня 2001 року Казанківською районною Радою народних депутатів, є власником земельної ділянки площею 8,65 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Веселобалківської сільської ради Казанківського району (а. с. 90).

Згідно договору оренди земельної ділянки від 15 квітня 2003 року позивач передав цю земельну ділянку в оренду ПП «Агротех» в особі Корецького Ю.П. строком на 10 років. Вказаний договір 26 лютого 2007 року зареєстрований у Миколаївській регіональній філії центу ДЗК за № 98 (а. с. 7-8).

Додатковою угодою від 17 березня 2007 року до договору оренди земельної ділянки від 15 квітня 2003 року продовжено строк оренди до 31 грудня 2012 року та змінено розмір орендної плати (а. с. 9).

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що недодержання простої письмової форми при укладенні договору оренди земельної ділянки відповідно до ст. 46 ЦК УРСР не тягне за собою визнання такого договору недійсним.

При цьому не звернув уваги, що позивач просив суд визнати недійсним письмовий договір оренди землі, укладений 15 квітня 2003 року, який він не підписував, а про існування усної домовленості між ним та Корецьким Ю.П. про передачу ним земельної ділянки в оренду на 10 років не заперечував (а. с. 2-3).

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦК УРСР письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Згідно висновку експерта судової почеркознавчої експертизи № 606, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВС України в Миколаївській області 03 червня 2014 року, підписи у договорі оренди від 15 квітня 2003 року, від імені ОСОБА_3 вчинено не ним, а іншою особою (а. с. 112-118).

У ст. 48 ЦК УРСР зазначено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Також до матеріалів касаційного провадження додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб-підприємців, згідно якого державна реєстрація ПП «Агротех» була здійснена 12 серпня 2003 року, при тому, що оспорюваний договір між сторонами укладено 15 квітня 2003 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЦК УРСР правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення, а у випадках, коли вона повинна діяти на підставі загального положення про організації даного виду, - з

моменту видання компетентним органом постанови про її утворення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.

Висновок апеляційного суду, що додаткова угода не пройшла державну реєстрацію відповідно до вимог ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі», тому є не вчиненою, є вірним та ґрунтується на законі.

Таким чином апеляційним судом у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі підлягає скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 листопада 2014 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко