У х в а л а

іменем україни

19 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначав, що у 1993 році його батько ОСОБА_7 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

У встановлений законом строк він, як спадкоємець, звернувся до другої державної нотаріальної контори м. Херсона із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Державним нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки майно, що мало ним спадкуватись, вибуло з права власності спадкодавця.

Намагаючись відновити свої порушені права, він звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин, в ході розслідування якого було встановлено, що ОСОБА_8 1 квітня 2007 року незаконно заволодів вказаною квартирою шляхом укладення угоди у формі договору купівлі-продажу на товарній біржі «Аграрна біржа», яке рішенням третейського суду при вказаній біржі визнана дійсною, на підставі якого було зареєстровано право власності ОСОБА_8 на спірну квартиру. Зазначені факти були встановлені в ході досудовому слідства на підставі заяви позивача та відображені у висновку почеркознавчої експертизи, відповідно до якої підпис у зазначеній угоді не належав ОСОБА_7

09 січня 2008 року ОСОБА_8 продав спірну квартиру ОСОБА_5

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 травня 2009 року , яке набрало законної сили, угода між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнана недійсною, а рішення третейського суду скасовано. Під час оформлення документів для реєстрації права власності він дізнався, що у 2010 році ОСОБА_5 продав спірну квартиру ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 05 жовтня 2010 року.

Посилаючись на викладене, вважає, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, яка незаконно володіє спірним майном, оскільки придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати, у зв'язку із чим просив суд витребувати майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у відповідача та передати її йому у власність через реалізацію права на спадкування.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17 червня 2014 року позов задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 2 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_7 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, яку він за третейською угодою від 01 березня 2007 року, укладеною у формі договору купівлі-продажу, продав ОСОБА_8

9 січня 2008 року ОСОБА_8 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продав квартиру №11, що розташована за вказаною адресою, ОСОБА_5, а останній її відчужив ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2010 року, яка 07 жовтня 2010 року зареєструвала своє право власності на вказану квартиру в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 травня 2009 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про скасування третейської угоди і рішення третейського суду встановлено, що у 2007 році помер батько позивача ОСОБА_7, якому за життя належала спірна квартира У 2008 році позивач дізнався, що його батько до смерті продав вказану квартиру шляхом укладення третейської угоди купівлі-продажу з ОСОБА_8, яка за рішенням третейського суду при товарній біржі «Аграрна Біржа» від 06 квітня 2007 року визнана дійсною, визнано право власності ОСОБА_8 на спірну квартиру та зареєстроване за ним у ХДБТІ м. Херсона.

Згідно з висновком почеркознавчої експертизи від 08 квітня 2008 року договір купівлі-продажу підписаний не ОСОБА_7, а іншою особою, у зв'язку із чим визнано недійсною третейську угоду, укладену у формі договору купівлі-продажу спірної квартири, від 01 березня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, скасовано рішення третейського суду при товарній біржі «Аграрна біржа» від 06 квітня 2007 року про визнання вказаного договору купівлі-продажу квартири від 01 березня 2007 року дійсним та визнано за ОСОБА_8 права власності на цю квартиру.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач не є власником спірної квартири, не заявив вимоги про визнання за ним права власності у порядку спадкування, а тому позовні вимоги заявлені ним передчасно.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до приписів статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином успадкувати можна тільки ті права, які були у спадкодавця на час смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, яку він за третейською угодою від 01 березня 2007 року, укладеною у формі договору купівлі-продажу, продав ОСОБА_8.

ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після його смерті, у встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Згідно з рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 травня 2009 року, яке набрало законної сили, угода купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 1 березня 2007 року визнана недійсною, а рішення третейського суду скасовано.

Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином на момент смерті ОСОБА_7 був власником спірної квартири, після його смерті до ОСОБА_3, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, перейшли права та обов'язки спадкодавця.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, у тому числі, у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3

Оскільки апеляційним судом скасоване законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року скасувати і залишити в силі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 червня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік