У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 21 жовтня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Гвоздика П.О., суддів: за участю позивача представника відповідача Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., ОСОБА_3, Лопатнікової А.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити певні дії, повернення суми вкладу та відсотків за договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року, в с т а н о в и л а: У липні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 04 червня 2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») у регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Сімферополі, було відкрито рахунок за договором депозитного вкладу «Стандарт» № SAMDN6631, відповідно до якого позивач передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 25 000 євро для розміщення на депозитному рахунку строком на дванадцять місяців - до 04 червня 2014 року із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 8 % річних. Посилаючись на те, що по закінченню строку дії договору банк не повернув їй суму вкладу, та нараховані відсотки, просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 25 000 євро та нараховані відсотки у розмірі 593,61 євро. Збільшивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 25 000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 474 500 гривень та нараховані відсотки у розмірі 1462,45 євро (27 757 гривень 30 копійок). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обгрунтування відмови у задоволенні позову. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у травні 2014 року конфісковано частину майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк»», що використовувалася у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу ПАТ КБ «ПриватБанк» - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», який не мав можливості здійснювати банківську діяльність на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, у зв'язку із чим дійшов висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальності за договорами банківського вкладу, укладеними на території Автономної Республіки Крим, оскільки зобов'язання за такими договорами виконує Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ») за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обгрунтування відмови у задоволенні позову та залишаючи в решті рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив з того, що надана позивачем довідка Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08 травня 2014 року № 38198678 про наявність грошових коштів на рахунку (вклад та відсотки) не є належним та допустимим доказом на підтвердження заявлених вимог, у зв'язку із чим дійшов висновку про відмову у задоволенні позову із цих підстав. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844150/ed_2015_07_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844152/ed_2015_07_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Заперечуючи проти позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на неможливість виконання договору, оскільки відділення банку, у якому укладено договір, знаходиться на території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_10/ed_2015_02_12/pravo1/T141207.html?pravo=1> територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_03_17/pravo1/U303_14.html?pravo=1>, Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_07/pravo1/T020249.html?pravo=1>, Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_08_12/pravo1/KMD93015.html?pravo=1>, інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова).

Відповідно до п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Посилання суду першої інстанції на положення Федерального Закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя» є помилковим, оскільки договір банківського вкладу укладений з позивачем у Кримській філії банку на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_50081/ed_2015_07_16/pravo1/T002121.html?pravo=1> банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_826045/ed_2015_07_16/pravo1/T002121.html?pravo=1> банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_6/ed_2015_02_12/pravo1/T141207.html?pravo=1> тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, яка розташована у м. Дніпропетровську, тому згідно із чинним законодавством, яке регулює даний вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами. На порушення зазначених норм процесуального права суд першої інстанції на наведені докази уваги не звернув, не надав їм оцінку у сукупності з іншими доказами та не встановив обставин справи, на підтвердження яких такі докази надано. Апеляційний суд, зазначивши про те, що довідка Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08 травня 2014 року № 38198678 не є неналежним доказом на підтвердження наявності грошових коштів на рахунку банку, залишив поза увагою, що за змістом ст. 1059 ЦК України письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Відповідно до п. 4.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України операції з готівкою оформляються касовими документами відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України. Таким нормативно-правовим актом Національного банку України є Інструкція про касові операції в банках України, затверджена постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_06_01/pravo1/REG8089.html?pravo=1>, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089.

Оглянувши в судовому засідання оригінали договору банківського вкладу та квитанції про внесення коштів на рахунок, апеляційний суд в порушення вимог ст. 303 ЦПК України не надав цим доказам правової оцінки, натомість обмежився аналізом довідки від 08 травня 2014 року та дійшов передчасного висновку про недоведеність заявлених вимог.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.В. Кафідова О.М. Ситнік