Справа № 522/7992/15-ц
Провадження № 2/522/6026/15
10 серпня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси в складі
головуючого судді Шликова С.П.,
за участю секретаря Бондаренко Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба по справам дітей Одеської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба по справам дітей Одеської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги наступним:
З відповідачем у справі позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на теперішній час проживає разом з позивачем.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2011 року по цивільній справі за ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини, однак, як зазначає позивач, з жовтня 2012 року відповідач не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, будь - якої матеріальної допомоги у добровільному порядку також не надає. Станом на 01.05.2015 року заборгованість по аліментам у відповідача складає 13491,00 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач також не цікавиться долею дитиною, будь - якими питаннями, пов'язаними з вихованням та розвитком дитини позивач вирішує самостійно, відповідач ніякої участі не приймає, не спілкується з сином на протязі декількох років, що негативно впливає на дитину, а також порушує її інтереси.

Також, позивач вказує на те, що їх спільна дитина страждає на захворювання «аутизм», з метою розвитку та підтримання дитини, останній відвідує музикальні школи, танцювальні групи, тренується у спортивній залі, позивач прикладає усілякі зусилля з метою духовного та фізичного розвитку дитини.

Просила суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі не менш, ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

До судового засідання позивач не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи від нього до суду не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.

До судового засідання представник третьої особи не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду письмову заяву з проханням розглядати справу за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував. ( а.с. 50)

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 01.06.2005 року, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 466.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження. (а.с. 11)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та після розірвання шлюбу за позивачем залишено прізвище «ОСОБА_1», дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року залишено проживати разом з матір'ю. Рішення суду набрало законної сили 20.02.2012 року (а.с. 12)

Згідно з наданою суду копією акту КП «ЖКС «Портофранківський», дільниця № 8 від 16.04.2015 року, ОСОБА_1 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3. (а.с. 19)

З наданої суду копії медичного висновку № 5 про дитину інваліда віком до 16 років управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків від 20.01.2015 року, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, страждає на захворювання: наслідки органічного ураження ЦНС з аутистичними рисами явною емоційною нестійкістю з негативізмом та гіперкінетичним розладом поведінки. (а.с. 7)

Як вбачається з наданої суду копії довідки ЗОШ № 39 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається у 1-А класі, характеризується позитивно, за час навчання проявив себе учнем, який має хороші здібності до навчання, завжди готовий до уроків, має охайний вигляд, до громадських доручень ставиться відповідально. Мати дитини приділяє достатньо уваги вихованню та навчанню хлопчика, має постійний зв'язок з вчителем, за період навчання дитини у школі, батько жодного разу не з'являвся. (а.с. 13,20)

Крім того, у відповідності до наданої суду інформаційної довідки адміністрації «Центру реабілітації осіб з вадами психофізичного розвитку», дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідував амбулаторне відділення ранньої реабілітації Центру з 22.08.2011 року по 16.02.2012 року та групу денного перебування вищевказаної установи з 06.11.2013 року по 26.06.2014 року в супроводі матері. (а.с. 21)

У відповідності до довідки Дитячої міської поліклініки №3 від 09.04.2015 року №244 неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, після досягнення річного віку перестав говорити внаслідок стресу та в подальшому стали нарощуватися порушення поведінки.

18.01.2011 року оформлено допомогу з інвалідності з діагнозом: наслідки раннього органічного ураження ЦНС з вираженими гіперкінетичними та аутистичними розладами поведінки строком на 2 року, 20.01.2015 року вказана допомога переоформлена строком до січня 2017 року.

При відвідуванні дитини у домашніх умовах та на амбулаторному прийомі у поліклініці, дитина оглядалася у присутності матері. (а.с. 23)

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.06.2015 року № 01-11/587 вбачається, на засіданні комісії було встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають від шлюбу дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2012 року по цивільній справі № 1522/1492/2012, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, які фактично проживають за адресою: АДРЕСА_4 що підтверджуються актом житлово - побутових умов квартири від 08.05.2015 року.

Всі питання щодо виховання малолітньої дитини вирішуються матір'ю, що підтверджується показаннями сусідів, знайомих, адміністрацією КУ «Центр реабілітації осіб з вадами психофізичного розвитку» та КУ «Дитяча міська поліклініка №3».

ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 з 2011 року не проживає.

Місцезнаходження ОСОБА_2 ОСОБА_1 не відомо.

У зв'язку з чим Приморська районна адміністрація Одеської міської ради прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 52-53)

За таких обставин, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, пов'язаних з вихованням дитини, з сином не зустрічається, не проявляє батьківської турботи та уваги, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків, пов'язаних з вихованням дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не приймає участь у підготовці сина до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав в силу вимог закону є винятковою мірою сімейно - правової відповідальності, яка передбачена правилами ст. 164 СК України і виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей.

Сукупністю досліджених судом доказів встановлено, що в діях відповідача безумовно мається винна поведінка, яка виразилася в тривалому ухиленні від виконання обов'язків батька по вихованню дитини, він не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не займається її утриманням та вихованням, підготовкою до самостійного життя.

Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що така міра сімейно - правової відповідальності має на меті насамперед, захист інтересів малолітньої дитини, а також той факт, що відповідач не тільки не виконує своїх обов'язків щодо виховання дитини, а й негативно впливає на її виховання шляхом вчинення дій, які негативно впливають на психічний стан малолітньої.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини ухиляється, про фізичний і духовний розвиток дитини не піклується, необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням не забезпечує, у зв'язку з чим має бути позбавлений батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Стосовно позовних вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про наступне:

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Приморського районного суду .м Одеси від 18.01.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти у розмірі 267,90 грн., починаючи з 24.10.2011 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду набрало законної сили 30.01.2012 року (а.с. 10)

У відповідності до наданої суду копії розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 24.10.2011 року по 01.04.2015 року у розмірі 13491,00 грн. (а.с. 15)

На теперішній час позивач просить суд стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини, не визначаючи при цьому частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але визначивши, що розмір аліментів, які позивач просить стягнути не повинен бути менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, ч. 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

З огляду на обставини справи,а також враховуючи той факт, що на теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що було встановлено у судовому засіданні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з урахуванням того, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач фактично просить змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів з визначенням розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 17.04.2015 року до досягнення дитиною повноліття щомісячно на користь ОСОБА_1

На підставі ст. 82 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 164,180,182,183,191,192 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 81,82, 213, 214, 215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішення суду після набрання ним законної сили направити до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Приморського районного суду м. Одеси.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя