У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Оніпко О.В., Хилевича С.В.

Секретар судових засідань Пиляй І.С.

З участю ОСОБА_2 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя, припинивши право спільної сумісної власності.

Визначено ідеальні частки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності подружжя:

- в квартирі АДРЕСА_1 по 1/2 частки кожному та залишено квартиру у спільній частковій власності;

- в автомобілі марки «Peugeot», модель «Partner», номер шасі НОМЕР_1, 2006 року випуску, по 1/2 частки кожному та залишено автомобіль у спільній частковій власності.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі, а саме 791,75 гривню судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 592,10 гривні.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вважає рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та

------------------------------------------------------------------------------------------------

Справа № 569/5912/14-ц Головуючий в суді І інст. - Рогозін С.В.

Провадження № 22-ц /787/182/2015 р. Суддя-доповідач - Собіна І.М.

процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи. Вважає, що рішення підлягає зміні в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1. Посилається на п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» де зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 2,3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Вказує, що суд першої інстанції зобов'язаний був відступити від рівності часток подружжя та у порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, оскільки після розірвання шлюбу, разом з нею проживають двоє малолітніх дітей. Крім того, на даний час ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці. Син ОСОБА_7 потребує постійного лікування.

Вказує що відповідачем ОСОБА_4 не в інтересах подружжя, було укладено договір купівлі-продажу, за яким відповідачем протиправно відчужено своїй матері - ОСОБА_8 автомобіль марки «Peugeot», модель «Partner». Рішенням Рівненського міського суду від 10 липня 2014 року даний договір був визнаний недійсним та даний транспортний засіб повернуто у власність бувшого подружжя.

Просить рішення суду першої інстанції змінити та у порядку поділу майна , що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини, а за ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає частковому скасуванню.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції виходив із рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу, проте не врахував наявність у подружжя боргового зобов'язання.

Відповідно до кредитного договору від 29 листопада 2007 року, укладеного між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» ним отримано кредит в розмірі 27000 доларів США, які були використані для придбання спірної квартири, і на даний час залишок за кредитом становить біля 2671,84 доларів США. Крім того, на придбання автомобіля він отримав позику від своєї матері. Таким чином, оскільки кредитний договір був укладений за згодою дружини на його ім'я, то він створив обов'язки і для позивачки, а тому сума боргу за кредитним договором мала бути врахована судом при поділі майна подружжя.

Посилається на ч.4 ст.65 СК України та п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якими передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині поділу автомобіля та визначення ідеальних часток сторін в автомобілі по 1/2 за кожним та постановити в цій частині нове рішення, яким з урахуванням боргового зобов'язання, автомобіль в порядку поділу майна подружжя присудити йому.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_2 вказує на відсутність підстав для її задоволення, просить його апеляційну скаргу відхилити.

До суду також надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_9, у яких вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду в частині визначення ідеальних часток у праві власності на квартиру по 1/2 - без змін.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг відповідача та позивача, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшла висновку про їх відхилення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі з 07 серпня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5), який рішенням Рівненського міського суду від 15 квітня 2014 року розірвано, стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання сина, ОСОБА_7, у твердій грошовій сумі в розмірі 405 гривень щомісяця та на утримання сина, ОСОБА_10, також у твердій грошовій сумі в розмірі 405 гривень щомісяця.

Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільно набуто на підставі договору купівлі-продажу однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 40000 гривень та автомобілі марки «Peugeot», модель «Partner», 2006 року випуску, вартістю 22999 гривні.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №1701/1107/71-080, згідно якого ним отримано кредит в розмірі 27000 доларів США, які були використані для придбання спірної квартири (а.с.11-14). В забезпечення належного виконання вимог договору ОСОБА_4 передав в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» дану квартиру, про що було відомо позивачці. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 21 липня 2014 року становить 2671,84 доларів США (а.с.80).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та зобов'язання що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК).

Оскільки зазначена сума кредитної заборгованості відповідачем не виплачена, і позовних вимог щодо неї заявлено не було, сторони не позбавлені права на її поділ, в установлений законом спосіб.

Вимога позивачки ОСОБА_2 про відступ від рівності часток подружжя та у порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 є необґрунтованою.

При визначенні розміру часток кожного з подружжя суд виходив з того, що відповідно до законодавства, частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч. 1 ст. 70 СК).

Спірна однокімнатна квартира є єдиним місцем проживання сторін. Відповідач ОСОБА_4 на підставі рішення Рівненського міського суду від 15 квітня 2014 року сплачує аліменти на утримання дітей 900 гривень щомісячно, заборгованості по сплаті аліментів немає, а з позовом про збільшення розміру аліментів або про стягнення додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_2 до суду не зверталась.

Відносно автомобіля марки «Peugeot», модель «Partner», номер шасі НОМЕР_1, 2006 року випуску то суд апеляційної інстанції погоджується, що вказаний автомобіль сторонами придбаний під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

У відповідності до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи з того, що суд першої інстанції при вирішенні справи норми матеріального та процесуального права не порушив, а доводи апеляційних скарг правильності висновків суду наведених у рішенні не спростовують, колегія суддів підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головучий І.М.Собіна

Судді: О.В.Оніпко

С.В.Хилевич