Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/165/15Головуючий у 1-й інстанції Смолка І.О.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Савченко О.В.

суддів Стрелець Л.Г., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" (надалі - Банк) до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

У 2011 році Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, як позичальника, та ОСОБА_4, як поручителя, заборгованість за кредитним договором із Банком №34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року станом на 01.03.2011 року у розмірі 1057 894,61 грн., яка складається із поточної заборгованості за кредитом - 194 638,93 грн.; простроченої заборгованості за кредитом - 34 027,75 грн.; поточної заборгованості за процентами - 3332,90 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 87 194,70 грн.; пені - 738 700, 33 грн., від сплати якої на користь Банку у добровільному порядку відповідачі ухиляються, а також судові витрати у вигляді 1700,0 грн. судового збору і 120,0 грн. за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2011 року позов Банку задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року в розмірі 1 057 894,61 грн., 1 700,0 грн. судового збору і 120,0 грн. за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.105).

Не погоджуюсь із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку у подальшому уточнила через свого представника (а.с.146-149) та в якій остаточно просила рішення суду першої інстанції змінити, а саме: відмовити у задоволенні позову Банку в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 34/ІЖ-002.08.1 з ОСОБА_4, як поручителя, частково задовольнити позовні вимоги Банку про стягнення пені з ОСОБА_2, як позичальника, встановивши розмір пені 100 000,0 грн.

Відповідач ОСОБА_4 заяви про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі не подавала.

Проте, остання скористалась своїм правом, передбаченим ст. 299 ЦПК України, та подала суду апеляційної інстанції заяву через свого представника про приєднання до вищезазначеної апеляційної скарги іншого відповідача у цій справі - ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2011 року у цій справі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.12.2014 року зазначену заяву ОСОБА_4 прийнято до апеляційного розгляду.

У подальшому відповідач ОСОБА_4 через свого представника уточнила вимоги своєї заяви про приєднання до апеляційної скарги іншого відповідача відповідно до уточнених вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 (а.с. 151-154).

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Згідно ст. 307 ч. 1 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (п. 1); скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п. 2), змінити рішення (п.3).

В силу вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи у повному обсязі позов Банку, виходив із обґрунтованості та доказаності останнього щодо солідарного зобов'язання ОСОБА_2, як позичальника за кредитним договором № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року, та ОСОБА_4, як поручителя за договором поруки № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року, укладених із Банком по сплаті заборгованості перед Банком станом на 01.03.2011 року у розмірі 1 057 894,61 грн., яка складається із поточної заборгованості за кредитом - 194 638,93 грн.; простроченої заборгованості за кредитом - 34 027,75 грн.; поточної заборгованості за процентами - 3 332,90 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 87 194,70 грн.; пені - 738700,33 грн. в силу вимог ст. ст. 526, 530, 553-554 ЦК України.

Проте, з такими висновками суду можна погодитись лише частково.

Так, колегія суддів погоджується із тим, що є обґрунтованим і доказаним у цій справі позов Банку у частині стягнення саме з позичальника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року, по сплаті саме основного боргу перед Банком станом на 01.03.2011 року у сумі 319 194,28 грн., який складається із поточної заборгованості за кредитом - 194 638,93 грн.; простроченої заборгованості за кредитом - 34 027,75 грн.; поточної заборгованості за процентами - 3 332,90 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 87 194,70 грн., тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Щодо розміру визначеної Банком пені за вищезазначеним кредитним договором для позичальника ОСОБА_2 у розмірі 738 700,33 грн., то колегія судді в апеляційного суду вважає, що вона значно перевищує розмір основного боргу у сумі 319 194,28 грн., а тому на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України може бути зменшена судом до 320 000,0 грн. за клопотанням відповідача ОСОБА_2, висловленим у заяві про перегляд заочного рішення (а.с.89), залишеним поза увагою судом першої інстанції, та в апеляційній скарзі (а.с.149), враховуючи заочний розгляд цієї справи судом першої інстанції та важкий майновий стан позичальника ОСОБА_2 (а.с.156-159).

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України не можуть бути застосовані до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК та які мають іншу правову природу, ніж неустойка (пеня). При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ч.1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає неправильними висновки суду першої інстанції у частині обґрунтованості та законності солідарного стягнення зазначеної вище заборгованості за вказаним вище кредитним договором на користь Банку з поручителя ОСОБА_4

Оскільки, рішення суду першої інстанції у цій частині прийнято з порушенням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Так, має місце недоведеність обставин у цій частині позовних вимог, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; висновки суду першої інстанції у цій частині не відповідають обставинам справи; мають місце порушення та неправильне застосування норм матеріального права; внаслідок чого, в цій частині, суд першої інстанції неправильно вирішив спір.

В силу вимог ст. 559 ч. 4 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року, укладеним між Банком та ОСОБА_2, згідно умов зазначеного договору мав закінчитись 28 січня 2023 року (п. 1.1 а.с.14).

Проте, Банк скористався своїм правом, передбаченим п. 5.1 вищезазначеного кредитного договору (а.с.14), через недотримання позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору та надіслав у липні 2010 року вимогу ОСОБА_2 (позичальнику) та ОСОБА_4 (поручителю) про дострокове розірвання кредитного договору та повернення одержаних кредитних коштів, сплати нарахованих за користування ними процентів, пені у строк до 25 липня 2010 року (а.с.8, 10).

Таким чином, строк виконання основного зобов'язання був змінений за вищезазначеним кредитним договором з 28 січня 2023 року на 15 липня 2010 року.

Встановлено, що поручитель ОСОБА_4 отримала зазначену вимогу 08 липня 2010 року (поштове повідомлення а.с.11).

Однак, позичальник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_4 зазначену вимогу Банку не виконали у добровільному порядку у встановлений Банком строк до 25 липня 2010 року.

Але Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до поручителя ОСОБА_4 лише 02.03.2011 року (конверт а.с.42), тобто поза межами 6-місячного строку, передбаченого ст. 559 ч. 4 ЦК України.

Така позиція колегії суддів апеляційного суду у цій справі узгоджується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

На цьому також наполягала відповідач ОСОБА_2 (позичальник) у своїй заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с.88).

Проте, суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу ОСОБА_2 у перегляді заочного рішення суду у цій справі у вказаній частині та не застосував положення ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо визнання у мотивувальній частині рішення договору поруки № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року (а.с.20), укладеного між Банком та ОСОБА_4, таким, що припинив свою дію.

Відповідач ОСОБА_4 не подавала заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги на останнє, проте вона приєдналась до апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 шляхом подачі заяви в порядку ст. 299 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги посилання Банку про те, що у подальшому Банком надсилалась відповідачам у цій справі повторна вимога про дострокове розірвання кредитного договору та повернення одержаних кредитних коштів, сплати нарахованих за користування ними процентів, пені, в якій строк змінювався з 25 липня 2010 року на 11 жовтня 2010 року (а.с.12,13), а, відповідно, змінювався й 6-місячний строк для звернення із позовом до поручителя ОСОБА_4, оскільки останні не ґрунтуються на законі.

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково; заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року у цій справі в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року станом на 01.03.2011 року у розмірі 1057894,61 грн., 1700,0 грн. судового збору і 120,0 грн. за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи з ОСОБА_4 на користь Банку слід скасувати; ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року станом на 01.03.2011 року у розмірі 1057894,61 грн., 1700,0 грн. судового збору і 120,0 грн. за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи відмовити; заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року у цій справі в частині стягнутої з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за кредитним договором змінити, зменшивши розмір пені з " 738 700,33 грн. (сімсот тридцять вісім тисяч сімсот гривень тридцять три копійки)" до " 320 000,0 грн. (триста двадцять тисяч гривень)" та вважати у зв'язку із цим, остаточною сумою стягнення " 639 194,28 грн. (шістсот тридцять дев'ять тисяч сто дев'яносто чотири гривні двадцять вісім копійок)"; в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307- 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року у цій справі в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року станом на 01.03.2011 року у розмірі 1057894,61 грн., 1700,0 грн. судового збору і 120,0 грн. за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 34/ІЖ-002.08.1 від 28 січня 2008 року станом на 01.03.2011 року у розмірі 1057894,61 грн., 1700,0 грн. судового збору і 120,0 грн. за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи відмовити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року у цій справі в частині стягнутої з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" заборгованості за кредитним договором змінити, зменшивши розмір пені з " 738 700,33 грн. (сімсот тридцять вісім тисяч сімсот гривень тридцять три копійки)" до " 320 000,0 грн. (триста двадцять тисяч гривень)" та вважати у зв'язку із цим, остаточною сумою стягнення " 639 194,28 грн. (шістсот тридцять дев'ять тисяч сто дев'яносто чотири гривні двадцять вісім копійок)".

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Савченко О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.