Справа № 274/4128/15-ц
Провадження № 2/0274/1755/15
06.11.2015 м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого судді Хуторної І.Ю.,
за участю секретаря Соломянюк Л.О.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Бердичеві цивільну справу за ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, інфляційної складової, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди, -
У судовому засіданні позивачка позов підтримала, з підстав вказаних у заяві Додатково пояснила, що після закінчення строку чергової пролонгації договору, вона 23.02.2015 подала до банку заяву з проханням повернути грошові кошти та відсотки. Однак їй було повернуто лише 1000 гривень. Грошові кошти їй не були повернуті. Залишок коштів це вклад та відсотки.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.
За згоди позивача судом ухвалено рішення при заочному розгляді.
Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до пункту 7 Договору-заяви строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строках та на умовах, визначених п. 5.2. Основних умов.
Після закінчення строку договору Вклад повертається вкладникові в порядку на та умовах визначених пункту 5.2. Основних умов.
Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Відповідно до статті 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
23.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до керуючого філії ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит ОСОБА_2 з заявою про повернення банківського строкового вкладу у звязку із закінченням строку вкладу та мотивуючи хворобою чоловіка ( а.с.6). Згідно відповіді начальника відділення № 28 від 30.04.2015 ПАТ „Банк „Фінанси та кредит ОСОБА_1 повідомлено про те, що банки обмежені у видачі готівкових коштів на одного клієнта до 150 тисяч гривень на добу. Видача грошових коштів видається за наявності достатніх коштів у касі відділення банку ( а.с. 7).
З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 № 2630.8.087486.005 за період з 20.10.2014 по 30.04.2015 вбачається, що залишок неповернутих коштів за вкладом, після закінчення строку дії договору складає 49 739 грн. 84 копійки ( а.с. 8).
Згідно статті 1066 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною 3 статті 1066 Цивільного кодексу України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Згідно частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.
Відмовляючись повернути одночасно всієї суму коштів вкладу, які належать на праві власності позивачці, відповідач порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною.
Таке порушення виявилося у тому, що ОСОБА_1 позбавлено права мирно володіти своїм майном.
Поряд з тим, суд відмовляє у стягненні відсотків за користування грошовими коштами за період з 23.02.2015 по 28.08.2015, з таких підстав.
За положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу свідчить про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобовязання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу, а тому підстави для нарахування відсотків відсутні.
Вказане узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові № 6-36цс15 від 10 червня 2015 року.
Крім того, посилаючись на статтю 625 ЦК України позивачка просить стягнути 3% річних від невиконаного грошового зобовязання у сумі 764,49 грн., та інфляційні втрати 14 081,92 грн. за період з 23.02.2015 по 28.08.2015.
Разом з тим, загальновідомим є те, що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 17.09.2015р. №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасової адміністрації банку» строком на три місяці.
Згідно положень пунктом 3 частини пятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним перед іншими нормами, під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку.
А тому, суд відмовляє у стягненні інфляційної складової та 3% річних від невиконаного грошового зобовязання, через заборону під час тимчасової адміністрації у нарахуванні фінансових санкцій за увесь час невиконання умов договору.
Також позивачка просить стягнути з відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 50 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, через неповернення грошових коштів та неможливість своєчасно оплатити лікування її чоловіка.
Пленум Верховного Суду України у постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли це право передбачено нормами Конституції та законів.
Стаття 4 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає відшкодування моральної шкоди завданої саме внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).
Також не підлягають застосуванню норми статей 23 та 1167 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки вони регулюють позадоговірні (деліктні) правовідносини.
Спірні правовідносини є зобовязальними і за порушення зобовязання про повернення вкладу настає відповідальність, передбачена статті 611 ЦК України, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Правовідносини банківського вкладу регулюються положеннями статей 1058-1065 ЦК України. Цими статтями не передбачено відшкодування моральної шкоди за невиконання умов договору.
Відсутнє посилання на відшкодування моральної шкоди і у договорі банківського вкладу від 20.10.2014 року.
А тому, суд відмовляє у стягненні моральної шкоди.
Відповідно до частини другої статті 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при звернені до суду з даним позовом, була звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 497, 4 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 10,11,57-60, 88, 212 -215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в дохід держави 497 гривень 40 копійок судового збору.
В задоволенні решти позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Бердичівським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя - І.Ю. Хуторна