ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/418/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді Шклянка М.П.

при секретарях Яківчук К.А., Калініченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в липні 2014 року звернувся до суду з позовом про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягненням моральної шкоди, посилаючись на те, що він і відповідачка, на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від15.10.2009 року являються співвласниками квартири АДРЕСА_1. Кожному з них належить ? частини вказаної квартири. Спірна квартира є 4-х кімнатною, загальною площею 130 кв.м. Однак, починаючи з 2003 року позивач не має можливості користуватись належною йому власністю на власний розсуд, оскільки відповідачка змінила замки та чинить перешкоди йому щодо проживання в спірній квартирі. Позасудове вирішення та встановлення порядку користування спірною квартирою не можливий, в зв'язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом, яким просив усунути перешкод в користуванні ним його власністю - ? частиною квартири АДРЕСА_1, шляхом його вселення та встановити порядок користування в квартирі, виділивши йому дві кімнати розміром 23,3 кв.м. та 13,8 кв.м., а відповідачці кімнати площею 16,6 кв.м. та 16,5 кв.м. Інші приміщення залишити в спільному користуванні. Крім того, просив з відповідача стягнути суму моральної шкоди в розмірі 50000 грн., в зв'язку з тим, що протиправні дії відповідача на протязі тривалого часу призвели до вимушеного його проживання у своїх знайомих та друзів.

В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідачка, та її представники в судовому зсіданні повністю заперечували щодо задоволення позовних вимог. В своїх запереченнях посилались на те, що позивач ніколи не намагався вселитись в спірну квартиру, не надав належних доказів того, що відповідачка чинила йому перешкоди у вселенні в квартиру та користуванні належною йому часткою у спільній власності. Крім того, посилались на те, що позивач проживав в спірній квартирі протягом 2003 - 2004 років. В подальшому його було засуджено за корисливі злочини та він перебував у місцях позбавлення волі, а в цей час за дорученням позивача в квартирі проживав його знайомий. ОСОБА_2 жодного разу не звертався до відповідачки з приводу проживання в спірній квартирі. Більше того, відповідачка наполягала на відмові в позові, посилаючись на те, що на даний час квартира перепланована, та реальний стан квартири не відповідає технічній документації, наданій позивачем, про що він знає, отже, встановити порядок користування не можливо. Крім того, вона не має ні моральної ні фізичної можливості проживати разом відповідачем в даній квартирі, тому що на протязі тривалого часу позивач чинив щодо неї психологічне та фізичне насильство, вона змушена була деякий час орендувати квартиру для свого проживання разом із сином, коли позивач незаконно її виселив. Крім того, в даний час позивач не має наміру проживати в спірній квартирі, а має на меті лише зробити неможливим її проживання разом з членами її сім'ї, в зв'язку з чим погрожує, що вселить до квартири сторонніх людей. В зв'язку з вищевикладеним просила відмовити в позові в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач 11.09.2002 року отримав Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4).

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 15.10.2009 року (а.с.5-7), яке залишене без змін Ухвалою Верховного Суду України від 15.02.2010 року (а.с.8), спірну квартиру було визнано спільною сумісною власністю позивача і відповідачки, визнано частково недійсним в частині ? Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину спірної квартири. Таким чином, сторони по справі являються співвласниками спірної квартири в рівних частках - по1/2 кожен.

Квартира АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорту на житло від 18.0.2002 року (а.с.9,10), загальною площею 130 кв.м, складається із чотирьох ізольованих житлових кімнат площею 16,6 кв. м., 23,3 кв. м., 16,5 кв.м. і 13,8 кв. м.. Таким чином житлова площа квартири складає 70,2 кв. метрів - частка позивача у вказаній квартирі становить 35,1 кв.м.

В судовому засіданні відповідачка, та її представники посилались на те, що на даний час в квартирі зроблено перепланування, відповідно до якого була знесена стіна між кімнатою розміром 16,6 кв.м. та кухнею, та між кухнею та коридором, в зв'язку з чим, запропонований позивачем порядок користування є неможливим, оскільки квартира фактично стала трикімнатною.

Однак, в порушення ст.60 ЦПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, сторона відповідачки не надала належних доказів своїм твердженням щодо перепланування квартири, в зв'язку з чим, суд не може брати до уваги їх пояснення як допустимий доказ.

Згідно довідки по формі -3 ОСББ «Вишняківська-9» №43 від 08.07.2014 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована 1 особа (а.с.11), а саме позивач ОСОБА_2

В судовому засіданні відповідачкою були надані докази неможливості спільного проживання з позивачем, а саме позовна заява ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 (а.с.68), постанови від 01.08.2003 року та від 15.12.2003 року затверджені Начальником Дарницького РУ ГУ МВС України про відмову в порушенні кримінальної справи, з приводу спорів, щодо спільного житла (а.с.74,77).

Позивачем в судовому засіданні надано копію його заяви до голови правління ОСББ «Вишняківська-9», з приводу можливого продажу спірної квартири відповідачкою (а.с.112).

Виходячи з наданих в судовому засіданні сторонами доказів та посилань на неодноразові звернення сторін в правоохоронні органи та суд з приводу належного їм майна, та спільного ним володіння, суд вважає доведеним наявність існування між ними спору з приводу користування спірною квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, в судовому засіданні відповідачка та її представник наголошували, що вони заперечують, щодо проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі та видачі йому дублікату ключів від квартири, що підтверджує твердження позивача, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні власністю та перешкоджає його вселенню в спірну квартиру.

За правилом ч.3 ст. 319 ЦК усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений статтею 358 ЦК України.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування приміщеннями квартири, яка перебуває у спільній частковій власності сторін, і просить суд при встановленні порядку користування квартирою виділити йому кімнати площею 23,3 кв. метрів та 13,8 кв.м., оскільки між ним і відповідачкою не має домовленості про порядок користування належним їм на праві власності майном.

Виходячи із часток кожної із сторін у спільному майні - вимоги позивача про виділення йому в користування кімнат площею 23,3 кв.м. та 13,8 кв.м. є обґрунтованими, оскільки дані кімнати є найбільш наближеними до ідеальної долі позивача у житловій площі спірної квартири.

Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім′ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки позивач є співвласником квартири, а саме 1/2 частини, в квартирі в даний час не проживає, то позов в частині усунення йому перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення позивача в спірну квартиру підлягає задоволенню.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 і виділення позивачу у користування ізольованих житлових кімнат площею 23,3 та13,8 кв. метрів, а відповідачці ізольованих житлових кімнат площею 16,6 та 16,5 кв.м..

Посилання відповідачки та її представників в судовому засіданні, щодо неможливості виділення в користування позивачу будь-яких кімнат в спірному житловому приміщенні та неможливості відповідно вселення позивача до спірної квартири, оскільки на даний час все майно, належне позивачу знаходиться під арештом, який накладений в рамках кримінальних справ по обвинуваченню ОСОБА_2 (а.с.86,87,89), а також, оскільки відповідно до вироку Шевченківського районного суду м.Києва від 01.02.2011 року (а.с.145) все майно, що належить ОСОБА_2 підлягає конфіскації, суд не може прийняти до уваги, як підставу для відмови в позові, оскільки відповідачкою не було надано суду будь-яких документальних доказів, щодо позбавлення позивача його права власності, в тому числі і на ? частини квартири АДРЕСА_1.

В той же час, суд приходить до висновку щодо відмови позивачу в стягненні з відповідачки моральної шкоди в розмірі 50000 грн., оскільки, позивачем в судовому засіданні не надано достатніх доказів того, що неправомірні дії відповідачки в спричиненні йому перешкод в користуванні належним йому на праві власності майном призвели до моральних та фізичних страждань позивача. Крім того, суд вважає, що задоволення позовних вимог щодо вселення позивача в спірне приміщення та надання в користування двох ізольованих кімнат в межах його долі у праві спільної часткової власності вже може розцінюватись як компенсація йому моральної шкоди.

Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки суму судового збору на користь держави в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 155 ЖК України, ст.ст.358, 369, 383, 391 ЦК України, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року ст.ст. 10, 60,88, 212, 213, 214, 215, 218, 294 ЦПК України ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Виділити у користування ОСОБА_2 житлові кімнати площею 23,3 кв. м. та 13,8 кв.м.

Виділити у користування ОСОБА_3 житлові кімнати площею 16,6 кв.м. та 16,5 кв.м.

Місця загального користування: кухню, ванну, вбиральню, коридор залишити у спільному користуванні співвласників квартири.

Зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні місцями загального користування та виділеною йому кімнатою в квартирі АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В сатині стягнення моральної шкоди в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя.