У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, треті особи: управління Держкомзему, Львівське обласне Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», державний нотаріус П'ятої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т. про визнання права власності та скасування ухвали Львівської міської ради, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Львівської міської ради, у якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0530 га, розташовану по АДРЕСА_1, скасувати ухвалу Львівської міської ради від 28 січня 2010 року № 3171 «Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або права оренди на аукціонах», виключивши з вказаного переліку земельну ділянку по АДРЕСА_1, зобов'язати Управління Держкомзему провести за нею реєстрацію права власності на неї.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона після смерті батьків успадкувала будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 28 липня 1982 року П'ятою Львівською нотаріальною конторою, площа успадкованої прибудинкової земельної ділянки становить 1235,50 кв. м.

Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» їй було видано технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 за вказаною вище адресою, в якому також визначено належну до будинку площу земельної ділянки 1752,50 кв. м.

У 2008 році вона отримала акт на право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, площа якої становить 0,1000 га.

З отриманого у травні 2013 року листа Львівської міської ради їй стало відомо про ухвалу Львівської міської ради від 28 січня 2010 року № 3171 «Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або права оренди на аукціонах», у якій до вказаного переліку включено земельну ділянку площею 0,0530 га по АДРЕСА_1, яка є частиною її спадкової власності.

Враховуючи наведене, просила задовольнити позов.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту на земельну ділянку, площею 0,0530 га по АДРЕСА_1, накладені ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,053 га по АДРЕСА_1 і покладення обов'язку на управління Держкомзему провести реєстрацію права власності на цю земельну ділянку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий судовий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в позові, апеляційний суд виходив із відсутності правових підстав для визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 0,053 га по АДРЕСА_1 з огляду на те, що останньою питання про приватизацію цієї земельної ділянки не ставилось, а її заява про передачу її в оренду органами місцевого самоврядування у порядку ст.123 ЗК України не розглядалась.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову в позові.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко