Справа № 130/1897/15-ц Провадження № 22-ц/772/3043/2015Головуючий в суді першої інстанції Камінський В. П.
Категорія 39 Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого:Жданкіна В.В.

Суддів: Пащенко Л.В., Ковальчука О. В.

При секретарі: Агєєвій Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.09.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Жмеринської районної державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов"язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому зазначає, що відповідно до повторного свідоцтва про право особистої власності, видане на підставі рішення виконкому Жмеринської районної ради народних депутатів №112 від 19.05.1988 року на будинковолодіння виданого 23.04.1993 року, ОСОБА_4 являлась власником будинковолодіння №30 з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. 11.02.1991 року ОСОБА_4 склала заповіт на свого сина ОСОБА_5 18.05.1992 року ОСОБА_5 отримав спадщину після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №6 від 25.05.1993 року.

Відповідно до договору купівлі продажу від 11.09.1993 року, посвідченого секретарем Камяногірської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 45, було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу, яким продавець продав, а покупець купив житловий будинок, що знаходиться в с.Камяногірка, який належить продавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину. На зазначений будинок з господарськими спорудами було виготовлено технічний паспорт від 23.04.1993 року, з якого вбачається технічна характеристика придбаного майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Позивачка була дружиною померлого.

Після смерті ОСОБА_6 позивачем було подано заяву у встановлений строк до нотаріуса про прийняття спадщини. В подальшому позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.02.2004 року на майно яке належало її чоловікові, однак не на все майно, а на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 свідоцтво видане не було.

Постановою нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 30.06.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в с.Камяногірка у звязку з тим, що на правовстановлюючому документі, а саме, на договорі купівлі-продажу від 11.09.1993 року, відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вищезазначений будинок.

Позивач просить суд скасувати постанову Жмеринської державної нотаріальної контори від 30.06.2015 року №889/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобовязати Жмеринську Державну нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.09.2015 року позов задоволено частково. Скасовано постанову Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 30.06.2015 року №889/02-31 про відмову ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований в с.Камяногірка Жмеринського району Вінницької області, що залишився після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про зобовязання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду змінити, постановити нове яким зобовязати нотаріуса видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статтей 100, 101 ЦК УРСР (ред. 1963 р.), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому, глава десята ЦК УРСР не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Статтею 128 ЦК УРСР передбачено, що моментом виникнення права власності у набувача майна за договором є момент передачі речі.

Згідно ст.224 ЦК УРСР згідно договору купівлі-продажу, діючому в період з 1963 до 2004 року, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.47 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін-є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також, договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (ст. 227 ЦК УРСР). Продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами (ст. 228 ЦК УРСР).

Отже, станом на 1993 рік було чітко визначено порядок оформлення договорів купівлі-продажу житлового будинку та умови переходу права власності на нього до набувача.

Відповідно до положень Закону СРСР від 19 липня 1973 року «Про державний нотаріат», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, повноваження нотаріальних органів відносно посвідчення договорів у населених пунктах, де відсутні державні нотаріальні контори, передані виконавчим комітетам місцевої Ради народних депутатів. Підпунктом 2 п.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.02.1976 року № 1/5, зі змінами, яка діяла на момент укладання спірного договору, виконавчі комітети міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих посвідчують угоди (договори, довіреності та інше), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном. За змістом п.2 названої Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови, або секретар виконавчого комітету відповідної ради.

Пунктом 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто, Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

Згідно договору купівлі - продажу від 11.09.1993 року, посвідченого секретарем Камяногірської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 45, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив житловий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Позивач була дружиною померлого.

З свідоцтва про право на спадщину за законом видно, що позивач є спадкоємницею майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, а саме житлового будинку з господарчими будівлями по АДРЕСА_2 (а.с.13), а з довідки від 29.01.2015 року видно, що за ОСОБА_6 рахувалося 0,57 га земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований в с.Камяногірка Жмеринського району, що залишився після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, нотаріус Жмеринської районної державної нотаріальної контори виходив з того, що на правовстановлюючому документі відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на будинок.

Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації; а ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України ( в редакції 2004 року) та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином до 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Ст.549 ЦК УРСР вказувала, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_6 позивачка постійно проживала з ним і нею було подано протягом шести місяців заяву на прийняття спадщини до нотаріальної контори, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.02.2004 року, то позивачка прийняла в установленому законом порядку спадщину після його смерті, а тому позивачці належать усі права та обов'язки спадкодавця на момент відкриття спадщини, в тому числі і право власності на нерухоме майно.

Суд першої інстанції підставно скасував відмову нотаріуса від 30.06.2015 року № 889/02-31 про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований в с.Камяногірка Жмеринського району Вінницької області, що залишився після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, оскільки у ст.1218 ЦК України (в редакції 2004 року) встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В той же час, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, в частині вирішення питання щодо зобовязання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, на житловий будинок, розташований в с.Камяногірка Жмеринського району Вінницької області, що залишився після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, вважаючи, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 є лише залишки будинку, господарських споруд немає, житловий будинок зруйнований, а згідно ст.380 ЦК України (в редакції 2004 року) житловим будинком є будівля

капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання.

Відмова нотаріуса грунтувалась на інших підставах, а не тих, що зазначив суд.

Колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_3 щодо зобов"язання нотаріуса видати їй відоцтво про право на спадщину за законом на зазначений вище житловий будинок, не підлягають до задоволення, у даному випадку.

Проте, ОСОБА_3 не позбавлена можливості вирішити це питання у нотаріуса, оскільки підстави з яких їй було відмовлено у видачі свідоцтва, на даний момент, відпали.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.09.2015 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні вимог про зобов"язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом скасувати і ухвалити нове у цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволити частково.

Зобов"язати Жмеринську районну державну нотаріальну контору розглянути заяву ОСОБА_3 по суті, відповідно до вимог чинного законодавства.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: