АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/951/15 Головуючий 1 інстанції - Погасій О.Ф.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю.,

Гуцал Л.В.,

при секретарі - Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Московський районний відділ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області, ОСОБА_4, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що він не є власником квартири, вона належить територіальній громаді м. Харкова, тому суд помилково застосував до спірних правовідносин ч.2 ст. 405 ЦК України.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, не заперечується сторонами, що основним наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 разом з яким в квартирі зареєстровані члени його родини, а саме: ОСОБА_4 - дружина; ОСОБА_6 - донька; ОСОБА_5 - син; ОСОБА_3 - племінниця.

ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 20.07.2000 року.

ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 наполягають на тому, що ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі з жовтня 2008 року, точне місце перебування її невідоме, припускають, що відповідач знаходиться за межами України в Російській Федерації. Вказують, що реєстрація ОСОБА_3 у спірній квартирі, змушує їх сплачувати комунальні платежі в значно більших розмірах та заважає вирішити питання про приватизацію житла.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його родини були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 без поважних причин не проживає за місцем реєстрації.

Судова колегія не вважає достатнім доказом у справі заяву ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в якій зазначені особи підтверджують факт непроживання ОСОБА_3 у спірній квартирі, оскільки із цієї заяви не вбачаються причини непроживання відповідача, та незрозуміло на підставі чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийшли до таких висновків.

Оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зацікавлені у вирішенні спору судова колегія критично ставиться до їх пояснень щодо відсутності ОСОБА_3 за місцем реєстрації.

За таких обставин, висновок суду про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Той факт, що суд першої інстанції вказав на відсутність доказів непроживання відповідача у спірній квартирі протягом року, а не шести місяців - не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апелянта висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -