АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/434/15 Справа № 190/895/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Легкошерст Ю. В. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В с т а н о в и в :

03 червня 2014 року ПАТ "Дельта Банк", яке є правонаступником ПАТ "УкрСиббанк", звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 17.08.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 0, за умовами якого позивач надавав відповідачу кредит у сумі 40.000,00 доларів США строком до 15 серпня 2014 року з погашенням згідно з графіком та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,50 % річних та сплатою комісії, а остання зобов'язувалась належним чином прийняти, використовувати та повернути кошти Банку, здійснюючи плату за кредит, встановлені проценти та комісію у передбачені Договором терміни. В забезпечення виконання умов вказаного договору 17.08.2007 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 0/2, згідно якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і позичальник за вищевказаною кредитною угодою, включаючи сплату основного боргу та нарахованих відсотків за користування кредитом та сум штрафних санкцій. Однак, всупереч умовам договору, відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконали, в результаті чого станом на 19.05.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 14.391,89 доларів США, що еквівалентно 169.179,46 грн. Уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованість за кредитним договором станом на 24.07.2014 року у розмірі 20.673,07 доларів США, що еквівалентно 241.579,14 грн., з яких 14.309,39 доларів США, що еквівалентно 167.174,70 грн., заборгованості за кредитом, та 6.368,68 доларів США, що еквівалентно 74.404,44 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом та сплачений судовий збір у розмірі 2.415,79 грн. (а.с.1-4,95-96).

Рішенням П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, з відповідачів стягнуто солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі відсотків в сумі 74.404,44 грн. (а.с.165-169).

В апеляційній скарзі (а.с.184-186) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати частково, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості по відсоткам в розмірі 74.404,44 грн., оскільки:

- суд всупереч ст.267 ЦК України не застосував строк позовної давності на якому наполягала сторона;

- внаслідок застосування кредитором механізму дострокового повернення кредитних коштів шляхом звернення 08 лютого 2010 року в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України з позовними вимогами, строк виконання кредитного зобов'язання був змінений та відбулось переривання позовної давності;

- враховуючи стягнення з відповідачів рішенням П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2010 року заборгованості за кредитним договором та відсоткам по ньому, то позивач в силу п.17 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 30 березня 2012 року не мав права звертатись до суд з позовом про стягнення відсотків за кредитним договором.

В частині відмови у задоволенні в решті позову рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 не надано повноважень на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції про стягнення відсотків за кредитним договором від імені відповідача ОСОБА_3, то рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3, як з поручителя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, виконання якого забезпечено договором поруки, укладеного між позивачем та ОСОБА_3; внаслідок невиконання ухваленого рішення виникла заборгованість по відсоткам, які підлягають стягненню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.08.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, за яким ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 40.000,00 доларів США строком до 15 серпня 2014 року з погашенням згідно з графіком та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,50 % річних та сплатою комісії (а.с.6-14).

Згідно з розрахунком банку заборгованість позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 27.12.2011 року по 24.07.2014 року становить 6.368,68 доларів США, що еквівалентно 74.404,44 грн. (а.с.98).

Доказів які спростовують розрахунок банку щодо розміру заборгованості позичальника за вказаний час суду не надано.

Тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з позичальника заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 27.12.2011 року по 24.07.2014 року в сумі 74.404,44 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості на підставі рішення П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2010 року не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2010 року (а.с.143-145), залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2010 року (а.с.146), з відповідачів стягнуто солідарно на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором № 0 від 17.08.2007 року станом на 07.04.2010 року в розмірі 297063,21 грн., яка складається з кредиту в розмірі 256703,35 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 30983,03 грн., пені в розмірі 9376,83 грн.

Ксерокопії вказаних судових рішень відповідають оригіналам судових рішень, наявних у цивільній справі № 2-93/10, дослідженій в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Доказів щодо погашення відповідачами заборгованості за кредитним договором станом 07.04.2010 року по сплаті кредиту, стягнутої за рішенням суду першої інстанції від 21 липня 2010 року, суду першої інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування строку позовної давності не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заява про застосування строку позовної давності подана позичальником неодноразово при розгляді справи в суді першої інстанції: в клопотанні від 28.08.2014 року (а.с.108-109), в письмових поясненнях від 03.10.2014 року (а.с.136-138), в заяві від 29.10.2014 року (а.с.158-159).

Разом з тим з матеріалів цивільної справи № 2-93/10, дослідженої в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, у якій П?ятихатським районним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення від 21 липня 2010 року, вбачається, що заборгованість за кредитним договором стягнута достроково відповідно до вимог ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України та умов кредитного договору.

Відповідно до положень ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Умовами п.3.1.2. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої суми кредита та сплати плати за кредит, зменшивши терміни повернення кредиту та плати за кредит.

Згідно умов п.3.4.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту.

Умовами п.6.2. кредитного договору передбачено, що в разі застосування банком порядку дострокової вимоги повернення кредиту терміни повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит вважаються такими, що настали з 32 календарного дня з дати отримання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту (а.с.11).

З матеріалів цивільної справи № 2-93/10, дослідженої в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, вбачається, що досудова вимога АКІБ "УкрСиббанк" (а.с.35) отримана позичальником ОСОБА_2 12.05.2009 року (а.с.37).

Ксерокопії вказаних документів залучені до матеріалів справи, що розглядається (а.с.223,224).

Отже за умовами кредитного договору строк повернення кредиту настав на 32 календарний день з дати отримання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту, тобто строк виконання основного зобов'язання настав 13 червня 2009 року.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 24.09.2014 року у справі № 6-106цс14.

Рішенням П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2010 року з відповідачів солідарно на користь ПАТ "УкрСиббанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0 від 17.08.2007 року станом на 07.04.2010 року в межах строку позовної давності.

Стягнення за рішенням П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Дельта Банк", а саме відсотків за користування кредитом за період з 27.12.2011 року по 24.07.2014 року здійснено в межах строку позовної давності.

Доказів щодо погашення відповідачами заборгованості за кредитним договором станом 07.04.2010 року по сплаті кредиту, стягнутої за рішенням суду першої інстанції від 21 липня 2010 року, в матеріалах справи немає.

Само по собі стягнення за рішенням суду заборгованості з кредиту не припиняє зобов'язань позичальника за кредитним договором, оскільки в переліку підстав припинення зобов'язання, визначених в Главі 50 "ПРИПИНЕННЯ ЗОБОВ'ЯЗАННЯ" ЦК України, стягнення за рішенням суду не передбачене.

Така правова позиція висловлена постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, в п.19 якої надане роз'яснення про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.

Отже після стягнення за рішенням суду від 21 липня 2010 року заборгованості з кредиту та несплати цього кредиту на суму залишку кредиту банком обґрунтовано нараховані відсотки за користування неповернутим кредитом.

Щодо зобов'язань позичальника, які виникають по сплаті відсотків, нарахованих на суму кредиту, стягнуту за рішенням суду, яка не повернута позичальником до цього часу, умовами кредитного договору строк оплати не встановлений.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином банк сам визначає строк настання виконання позичальником зобов'язання з погашення заборгованості зі сплати відсотків за користування залишком кредиту, не сплаченого на підставі рішення суду.

За наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності такі вимоги банку підлягають задоволенню в межах трьох років на час звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в тому числі відсотків за період з 27.12.2011 року по 24.07.2014 року банк звернувся до суду 03 червня 2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і в оскарженій частині по становив законне і обґрунтоване рішення про стягнення з позичальника відсотків за користування кредитом.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу ального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: