Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області Хроленко Світлани Миколаївни, за касаційною скаргою відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі - ВДВС Фастівського МРУЮ у Київській області) Хроленко С.М. В обґрунтування скарги посилався на те, що державна виконавча служба безпідставно звинуватила його в ухиленні від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, 1997 року народження, а саме, неправомірно протягом тривалого часу нараховувала заборгованість по аліментах, хоча він постійно їх сплачував і жодного разу не був викликаний для дачі пояснення чи надання інформації щодо сплати коштів на користь колишньої дружини.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 04 червня 2014 року, скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії (бездіяльність) головного державного виконавця ВДВС Фастівського МРУЮ у Київській області Хроленко С.М. щодо вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню.

У касаційній скарзі ВДВС Фастівського МРУЮ у Київській області просить скасувати оскаржувані ухвали, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить постановити нову ухвалу, якою визнати дії виконавчої служби правомірними.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_3 жодним чином не ухилявся від сплати аліментів, а навпаки своїми діями підтверджував виконання рішення суду про стягнення аліментів в добровільному порядку. Дії, які вчинювалися на виконання своїх повноважень державним виконавцем, були недостатніми для повного, всебічного та об'єктивного виконання по виконавчому провадженню і державний виконавець не в повному обсязі здійснювала заходи, які передбачені для виклику та з'явлення боржника до ВДВС Фастівського МРУЮ у Київській області, оскільки з поданням про розшук боржника до суду вона не зверталася, боржник жодного разу адресу місця свого проживання не змінював, документального підтвердження про отримання боржником повідомлень з відділу державної виконавчої служби суду не надано, і в разі, коли б державним виконавцем були вжиті всі необхідні відповідні заходи, то можливо було б уникнути подальшого необгрунтованого постійного нарахування боргу ОСОБА_3

Проте погодитись із таким висновком судів попередніх інстанцій не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що 30 жовтня 2006 року державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1019/2006 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження в листопаді 2006 року державним виконавцем Кузнєцовою К.В. були направлені запити до відповідних установ щодо наявності майна боржника, на які були отримані відповіді щодо відсутності такого майна.

24 липня 2007 року дане виконавче провадження було передано державному виконавцю Костецькому М.М.

У січні місяці 2010 року дане виконавче провадження було передано на виконання державному виконавцю Хроленко С.М., яка 19 жовтня 2011 року направила боржнику виклик та попередила про кримінальну відповідальність. Боржник на виклик не з'явився. Також нею були повторно направлені запити до відповідних установ щодо наявності майна боржника.

31 грудня 2012 року державний виконавець Хроленко С.М. склала довідку-розрахунок за період від 01 серпня 2006 року до 31 грудня 2012 року, відповідно до якої борг становив 49 929,65 грн.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_3 він мав постійне офіційне місце роботи у період від 15 лютого 2007 року до 30 березня 2007 року, від 20 листопада 2007 року до 06 лютого 2009 року, від 12 лютого 2010 року по даний час теж працює і має відповідний заробіток, який згідно довідки за період від 12 лютого 2010 до 31 грудня 2013 року становить 49 533,53 грн.

Також надано копію ощадної книжки, яка була оформлена ОСОБА_3 і відкрито рахунок на ім'я дочки ОСОБА_5.

З моменту відкриття виконавчого провадження до грудня 2013 року (протягом семи років) державний виконавець здійснювала виклик боржника ОСОБА_3 19 жовтня 2011 року та 29 листопада 2013 року, після чого боржнику було направлено довідку-розрахунок заборгованості, яка становила 58 029,20 грн.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За правилом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційний суд, всупереч вимогам статей 212, 387 ЦПК України не зазначив, в чому саме полягає порушення головним державним виконавцем Хроленко С.М. вимог закону та визначених ним повноважень, що визнані судом неправомірними діями (бездіяльністю), не встановив, які права і свободи заявника в зв'язку із цим порушено, яким способом вказані порушення слід усунути та якими саме доказами підтверджуються встановлені судом порушення норм чинного законодваства.

Крім того, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі - постанова) судам роз'яснено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Разом з тим, суд вказані роз'яснення не врахував, у повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин та не звернув уваги на те, що розглянувши справу за відсутності заінтересованої особи - стягувача за виконавчим листом ОСОБА_6, та не перевіривши її доводи щодо скарги, порушив права та законні інтереси останньої.

Крім того, вказуючи, що неповнота дій державного виконавця призвела до необґрунтованого постійного нарахування боргу ОСОБА_3, не звернув уваги, на роз'яснення, наведені в п. 26 вказаної постанови, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

У зв'язку з викладеним, висновок судів обох інстанцій щодо неправомірності дій головного державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню є необґрунтованим та передчасним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин постановлені ухвали підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області задовольнити частково.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська