УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Журавель В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору удаваним правочином, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, посилаючись на те, що він 15 січня 2010 року позичив ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 132 400 доларів США, що на день звернення до суду складало 1 057 876 грн, що підтверджується розпискою відповідача. Він неодноразово звертався до ОСОБА_4 з вимогою про повернення боргу, однак відповідач від зустрічі ухиляється.

24 вересня 2013 року він направив за місцем проживання ОСОБА_4 лист-претензію з вимогою повернути кошти, однак відповідач кошти не повернув.

ОСОБА_4 заявив зустрічний позов до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору удаваним правочином, зазначаючи, що ніколи не позичав грошей у ОСОБА_3 і не має перед ним зобов'язань за договором позики. Наданою розпискою від 15 січня 2010 року ними були оформлені інші правовідносини - за інвестуванням у будівництво малоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та пайової участі ОСОБА_3 у цьому будівництві, що підтверджується доповненням на примірнику розписки. До моменту складання розписки - вересень 2010 року - розмір інвестицій ОСОБА_3 у вказане будівництво склав саме цю суму - 132 400 доларів США, що вбачається із численних робочих записів, у тому числі, виконаних самим ОСОБА_3

Договір про пайову участь у будівництві з ОСОБА_3 - рідним братом його дружини - не був оформлений, як і з іншими інвесторами - близькими знайомими і родичами відповідача. ОСОБА_3 обіцяв повернути розписку, як тільки отримає свою квартиру, але не повернув. Після завершення будівництва зобов'язання з передачі інвестору ОСОБА_3 нерухомості були виконані. Позивачу за первинним позовом була передана квартира у вигляді частини житлового будинку загальною площею 207 кв. м, частка приміщень спільного користування, місце для автостоянки і частина земельної ділянки, які він прийняв. За ним зареєстровано право власності на вказані об'єкти нерухомості. При укладенні нотаріальних договорів 21 березня 2013 року ОСОБА_3 ніяких розрахунків з продавцем не робив. Об'єкти нерухомості передавались в рахунок раніше виплаченої інвестиції. Після укладення договорів ОСОБА_3 оригінал розписки не повернув, а згодом заявив про те, що він незадоволений роботою ОСОБА_4, що квартира обійшлася йому занадто дорого, він не може її продати сьогодні за ті гроші, на які розраховував, тому має намір покарати ОСОБА_4, використовуючи неповернуту розписку. З вимогами про повернення боргу позивач до нього не звертався.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано удаваним правочином договір позики від 15 січня 2010 року про отримання грошових коштів у борг, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визнано, що сторони вчинили договір про пайову участь у будівництві житла, який сторонами виконаний.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою від 15 жовтня 2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року зазначене судове рішення скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 057 876 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення боргу позивачем за первинним позовом ОСОБА_3 надано письмову розписку, оригінал якої знаходиться у ОСОБА_3, відповідно до якої ОСОБА_4 15 січня 2010 року позичив у ОСОБА_3 132 400 доларів США, які зобов'язався повернути.

У зазначеній розписці не встановлений строк повернення позики, однак ОСОБА_4 не повернута позика ОСОБА_3 на його вимогу, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Оскільки ОСОБА_4 не заперечував написання вказаної розписки, якою ОСОБА_3 обґрунтовує свої позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 1 057 876 грн підлягають задоволенню.

Доводи ОСОБА_4 відносно того, що шляхом складання розписки ними оформлялися не відносини із приводу договору позики, а інші правовідносини - про інвестування у будівництво житлового будинку, пайову участь ОСОБА_3 у цьому будівництві, апеляційний суд не взяв до уваги, а висновки суду першої інстанції з цього приводу вважав помилковими. Наведене спростовується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 21 березня 2013 року (а. с. 54-58), на підставі яких ОСОБА_3 придбав у власника ОСОБА_6 частину житлового будинку та земельну ділянку по АДРЕСА_1 за суму грошових коштів, зазначених в цих договорах, а не на підставі договору інвестування, договору про пайову участь в будівництві житла, як зазначав ОСОБА_4, на що вказував ОСОБА_3 в запереченнях на зустрічний позов та додаткових письмових поясненнях (а. с. 130-132, 141-143), так і в апеляційній скарзі (а. с. 161-165).

Указані договори купівлі-продажу сторонами не оспорюються та є чинними.

Також апеляційний суд не взяв до уваги доводів ОСОБА_4 з посиланням на доповнення до розписки (а. с. 53), як він вказує, зробленого на її копії і завіреного підписами сторін, що ОСОБА_3 не заперечує, що гроші в сумі 132 400 доларів США передані на будівництво квартири ОСОБА_3 по АДРЕСА_1.

Оскільки це заперечується ОСОБА_3 та спростовується вищевказаними чинними на сьогодні договорами купівлі-продажу, а також таке доповнення відсутнє в оригіналі розписки (а. с. 7), апеляційний суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що воно є складовою боргової розписки, оригінал якої знаходиться у ОСОБА_3 та якою останній обґрунтовував свої позовні вимоги.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, якою ОСОБА_4 обґрунтовував свої зустрічні позовні вимоги та якою керувався суд першої інстанції, задовольняючи зустрічний позов, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З огляду на наведене та враховуючи встановлені вище обставини, заперечення ОСОБА_3 проти зустрічного позову ОСОБА_4 щодо укладення між сторонами удаваного договору та звернення його з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики, наявність чинних, неоспорених сторонами вищевказаних договорів купівлі-продажу, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави вважати, що між сторонами було укладено не договір позики, а договір про пайову участь в будівництві житла.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.М. Ситнік