Справа № 750/3032/14 Провадження № 22-ц/795/190/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Коверзнев В. О. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.
суддів:Лакізи Г..П., Скрипки А.А.
при секретарі:Сахаровій К.О.
за участю:ОСОБА_5, його представника - адвоката ОСОБА_6, ОСОБА_7, її представника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 09 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Чернігівська міська рада, орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Не погоджуюсь із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_5 зазначає, що справа була розглянута судом першої інстанції односторонньо,упереджено та без його участі, при прийняті судом рішення були порушені принципи змагальності, так не дивлячись на те, що в судове засідання не з'явився жоден свідок, суд не задовольнив заявлене його (позивача) представником клопотання про повторний виклик свідків та відкладення судового засідання.

На думку апелянта, ОСОБА_7 слід вважати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1, оскільки вона тривалий час не проживає за вказаною адресою.

ОСОБА_5 вказує, що суд дійшов передчасного висновку про непридатність спірної квартири для проживання малолітньої дитини, не дослідив умови проживання в ній. Як вбачається з акту приймання - передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.06.2013 року№176, стан спірної квартири задовільний, в квартирі наявне водопостачання, водовідведення, опалення, газопостачання електроосвітлення, підлога вкрита лінолеумом. Таким чином в спірній квартирі є всі необхідні умови для проживання, що спростовує доводи відповідача.

У матеріалах справи відсутні докази того, відповідачеві створені будь-які перешкоди для проживання у вказаній квартирі. Не можна вважати належним доказом у справі висновок ДІМ ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 25.04.2014 про створення відповідачу перешкод в її користуванні, складений під час судового розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, письмових заперечень відповідача, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони з 9 жовтня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний між ними 29 січня 2014 року. Після розірвання шлюбу між сторонами їх малолітня донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилася проживати з матір'ю (а.с.8).

За час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5, відповідно до ордера на житлове приміщення №125 від 23 квітня 2013 року, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, отримав на сім'ю у складі трьох осіб: його, дружини ОСОБА_7, та малолітньої доньки ОСОБА_9 двокімнатну квартиру загальною площею 87,2 кв. м., жилою площею 39.1 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 (а.с.64, 81).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_5, посилався на те, що з вересня 2013 року ОСОБА_5 не мешкає в даній квартирі без поважних причин, не цікавиться квартирою, добровільно визначила собі інше місце проживання. Посилався також на те, що ОСОБА_7 має у приватній власності квартиру АДРЕСА_2, де і проживає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що причиною відсутності відповідача у спірній квартирі є неможливість потрапляння до неї без згоди позивача, невизнання позивачем права відповідача користування спірною квартирою та неможливість проживання в ній разом із малолітньою дитиною, що свідчить про поважність причин цієї відсутності.

З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступних підстав.

Статтею 47 Конституції України встановлено, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.71 ЖК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Відповідно до п.1 ст.60 ЦПК України кожна, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимого та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи із змісту ст.65 ЖК України, визначений принцип рівності прав та обов'язків, які виникають між наймачем жилих приміщень та членами їх сімей. Наймач на ім'я якого виданий ордер на жиле приміщення і з яким укладений договір найму не користується ніякими перевагами перед членами його сім'ї.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7, зазначала, що неможливість проживання у спірній квартирі викликана наявністю неприязних стосунків між сторонами та конфліктів між ними , що негативно впливає на психологічний стан малолітньої дочки, а також відсутності у неї (відповідача) ключів від квартири. Колегія суддів вважає, що дані обставини, наявності неприязності та конфліктності у стосунках між сторонами підтверджуються також висновком ЧМВ УМВС України в Чернігівській області про результати звернення ОСОБА_7, від 25.04.2014 року (а.с.60).

Крім того, ОСОБА_7 зазначала, що санітарно - технічні умови спірної квартири, яка була отримана ними в квітні 2013 року не містять умов для належного проживання в ній дитини. Зокрема, дана квартира потребувала як відповідного ремонту, так і облаштування(встановлення електричної плити, сантехніки, меблів), що не проводилось у зв'язку з незадовільним матеріальним станом сім'ї. Дані обставини, непридатності спірної квартири для постійного в ній проживання ОСОБА_7 разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_9 частково підтверджуються Актом приймання - передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність від 23.05.2013 року, яким стан квартири АДРЕСА_1 визнано задовільним,(а.с.81).Таким чином, є не спростованими пояснення відповідача про те що, її відсутність у зазначеній квартирі понад шість місяців пов'язана також із відсутністю належних та здорових умов проживання у ній дитини.

Суд першої інстанції після оцінки фактичних обставин справи, змісту правової норми, яка підлягає застосуванню до спірного правовідношення, перевіривши доводи сторін щодо поважності причин відсутності ОСОБА_7 у спірній квартирі понад зазначені у ст.71 ЖК України строки, прийшов до обґрунтованого висновку про поважність причин такої відсутності та необхідності відмови в позові з цих підстав.

Виходячи з предмету доказування у справі, правил належності та допустимості доказів, з врахуванням обставин справи та правил ст.212 ЦПК України, суд першої інстанції встановив дійсні відносини сторін та правильно вирішив спір, тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду є безпідставними і не впливають на правильність ухваленого рішення.

У зв'язку з наведеним, що постановлене судове рішення по справі є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, апеляційну скаргу необхідно відхилити і залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 09 грудня 2014 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: