Ухвала

іменем україни

14 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватного підприємства «Дніпроспецсервіс» про стягнення заборгованості та звернення стягнення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та звернути стягнення на іпотечне майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 листопада 2007 року між банком та Приватним підприємством «Дніпроспецсервіс» (далі - ПП «Дніпроспецсервіс») було укладено кредитний договір № 190/м, згідно з яким останнє отримало кредит у розмірі 240 000 дол. США на придбання земельної ділянки з терміном повернення до 07 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 08 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були укладені договори поруки № № 190/м-1, 190/м-2 та 190/м-3 відповідно, згідно з якими поручителі взяли на себе зобов'язання з виконання позичальником умов кредитного договору у повному обсязі, включаючи повернення кредиту, сплату відсотків, винагороди, пені, штрафу тощо.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 13 листопада 2007 року між банківською установою та ПП «Дніпроспецсервіс» було укладено договір іпотеки земельної ділянки площею 0,4660 га, розташованої по АДРЕСА_2, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування приміщень, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право приватної власності серії ЯД № 296402, оціночну вартість якої визначили у 1 400 000 грн.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 13 листопада 2007 року між банком і ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки нерухомого майна - двокімнатної квартири, належної останньому, яка розташована по АДРЕСА_1, оціночна вартість якої визначена 272 700,00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 04 квітня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 201 506,47 дол. США, що еквівалентно 1 610 036,69 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 173 023 дол. США, відсотків - 25 433,89 дол. США, пені - 3 049,58 дол. США, яка відповідно до офіційного курсу НБУ становить 24 366,14 грн, штрафу - 80 751,83 грн, всього 1 690 788,52 грн.

Враховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 серпня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 1 690 788,52 грн.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 190/м в розмірі 1 690 788,52 грн звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,4660 га, яка розташована по АДРЕСА_3 та належить ПП «Дніпроспецсервіс» на підставі державного акта на право приватної власності серії ЯД № 296402, виданого Луцькою міською радою 06 листопада 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 65, шляхом продажу вказаної земельної ділянки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ПП «Дніпроспецсервіс» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки. Початкову ціну продажу визначено у сумі 1 400 000 грн.

Звернуто стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Луцькою міською радою 16 лютого 2006 року, шляхом продажу вказаної квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу зазначеної квартири. Початкову ціну продажу визначено у сумі 272 700 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 08 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПП «Дніпроспецсервіс» укладено кредитний договір № 190/м, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 240 000 дол. США зі сплатою 14 % річних, а у разі порушення позичальником зобов'язань - 32 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості з кінцевим терміном повернення до 07 листопада 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 08 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_6, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки № № 190/м-1, І90/м-2 та 190/м-3 відповідно.

13 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПП «Дніпроспецсервіс» укладено договір іпотеки земельної ділянки площею 0,4665 га, розташованої по АДРЕСА_2, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акта серії ЯД № 296402. Оціночну вартість земельної ділянки сторони визначили в п. 13 цього договору в розмірі 1 400 000 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 13 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки нерухомого майна - належної ОСОБА_6 двокімнатної квартири АДРЕСА_1, сторони визначили в п. 13 цього договору, що вартість майна складає 272 700 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань станом на 04 квітня 2014 року загальна сума боргу склала 201 506,47 дол. США, що еквівалентно 1 610 036,69 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 173 023 дол. США, несплачених відсотків - 25 433,89 дол. США, нарахованої пені - 3 049,58 дол. США, яка відповідно до офіційного курсу НБУ становить 24 366,14 грн, штрафу - 80 751,83 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із положень ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі, шляхом продажу предмета іпотеки.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням ч. 4 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ній в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Крім того, відповідно до п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Втім у порушення зазначених вище норм закону резолютивна рішення суду першої інстанції містить лише загальний розмір заборгованості без зазначення всіх його складових.

Крім того, у порушення зазначених вище вимог закону та умов договору іпотеки, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в резолютивній частині рішення не зазначив, чий позов задоволено та на користь кого стягнуто заборгованість в розмірі 1 690 788,52 грн.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив в достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував обставини справи та не надав їм належної оцінки, ухвалив судове рішення, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

В.І. Мартинюк