Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/299/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

при секретарі: Кравченко Я.С.

за участю позивача і його представника, представника відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначав, що 07 травня 2014 року о 21 год.40 хв. на нерегульованому перехресті вулиць Яновського та Садова в м.Кіровограді сталася дорожньо-транспортна пригода: зіткнення належного йому автомобіля «Citroen C3 Pikasso» та автомобіля «ВАЗ-21104» під керуванням відповідача.

Постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 02 червня 2014 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема, у порушенні пунктів 10.1,10.5,11.4 Правил дорожнього руху.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки, завдані відповідачем внаслідок пошкодження автомобіля, в сумі 179974 грн.92 коп., а також судові витрати.

Під час розгляду справи, позовні вимоги змінив, просив зменшити матеріальну шкоду на суму отриманого ним страхового відшкодування (а.с.70).

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 грудня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкода в сумі 150808 грн.21 коп., витрати на проведення експертизи 1107 грн., судовий збір 1503 грн.28 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду, ухвалене з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь позивача на відшкодування матеріальної школи 34821 грн.02 коп. Посилається на те, що визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд не врахував, що позивач отримав на відшкодування матеріальної шкоди 50067 грн.75 коп. від страхової компанії, а також не врахував суму залишків транспортного засобу 70507 грн.12 коп. Вимоги про відшкодування витрат на проведення експертизи позивач не заявляв.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 07 травня 2014 року о 21 год.40 хв. на нерегульованому перехресті вулиць Яновського та Садова в м.Кіровограді сталася дорожньо-транспортна пригода: зіткнення належного позивачу автомобіля «Citroen C3 Pikasso» та автомобіля «ВАЗ-21104» під керуванням відповідача. Внаслідок зіткнення автомобілі дістали механічні пошкодження.

Винним в порушенні Правил дорожнього руху, які стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, визнано відповідача (а.с.5) і це ним не оспорюється.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця міжвартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди Стаття 30 в редакції Закону N 5090-VI ( 5090-17 ) від 05.07.2012 .

В пунктах 14 і 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено: «Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди» .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначені норми матеріального права та роз'яснення не врахував.

Як вбачається із звіту про визначення вартості матеріального збитку, зробленого оцінювачем-автотоварознавцем (а.с.77-125), висновку автотоварознавчої експертизи (а.с.50-65), сума відновлювального ремонту автомобіля позивача фактично дорівнює ринковій вартості автомобіля, тому зроблено висновок, що сума матеріального збитку, заподіяна позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження.

Зокрема, у звіті ця сума визначена 150808 грн.32 корп. (а.с.85-86), у висновку експертизи - 155395 грн.89 коп. (а.с.53-55).

Рішенням суду матеріальна шкода встановлена згідно з висновком експертизи відповідно до ринкової вартості автомобіля в сумі 155395 грн. 89 коп. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржено.

У звіті про визначення вартості матеріального збитку залишки транспортного засобу визначено в сумі 70507 грн.12 коп.(а.с.120-121), по зазначеній сумі сторони досягли згоди, про що підтвердили в засіданні апеляційного суду.

Позивач пояснив, що він не бажає повертати відповідачу залишки транспортного засобу після відшкодування ним шкоди, оскільки має намір відремонтувати автомобіль.

За таких обставин виходячи з диспозитивності цивільного судочинства позивачу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 84888 грн.77 коп. (155395 грн. 89 коп. -70507 грн.12 коп.).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на відшкодування матеріальної шкоди отримав страхове відшкодування в сумі 50067 грн.75 коп. (а.с.71-72) та просив на суму страхового відшкодування зменшити позовні вимоги (а.с.70).

Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 5067 грн.75 коп. та на цю суму зменшив розмір матеріальної шкоди. Доводи апеляційної скарги про зменшення матеріальної шкоди на суму страхового відшкодування 50067 грн.75 коп. є обґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача становить 34821 грн. 02 коп. (84888 грн.77 коп. -50067 грн.75 коп.)

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що стягуючи витрати за проведення експертизи, суд вийшов за межі позовних вимог. В позовній заяві позивач зазначав про покладення судових витрат на відповідача (а.с.3). Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи, зокрема, це є витрати на проведення судових експертиз. Необхідність проведення судової автотоварознавчої експертизи судом першої інстанції була викликана незгодою відповідача з розміром матеріальної шкоди, визначеної позивачем. Вартість експертизи оплатив позивач (а.с.45), суд обгрунтовано стягнув ці витрати з відповідача.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди та судового збору відповідно до ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314,ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 грудня 2014 року в частині стягнення матеріальної шкоди та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 34821 грн. 02 коп., судовий збір 348 грн. 21 коп. В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: