Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/420/15 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначала, що 27.04.2010 року між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в розмірі 8 000,00 євро, під 8% річних, строком на три роки, що підтверджується відповідною розпискою, написаною власноручно відповідачем.

За період з 27.04.2010 року по 27.04.2014 року відповідачем було повернуто лише відсотки за договором позики в розмірі 2 560,00 євро, що підтверджується власноручно зробленим відповідачем записом на звороті розписки.

За період з 27.04.2014 року до моменту звернення до суду з позовом відповідачем не було вчинено ніяких платежів у погашення заборгованості за договором.

Розмір відсотків за договором складає 8% річних, що дорівнює 640 євро від суми позики 8 000,00 євро, та дорівнює 53 євро на місяць.

Загальна сума заборгованості складає 8 212,00 євро, яка складається з: 8 000,00 євро - заборгованість за договором позики, 212 євро - заборгованість зі сплати відсотків за договором позики за період з 27.04.2014 року до 27.08.2014 року (4 місяці), що еквівалентно 142 806 грн. 68 коп.

22.09.2013 року між нею та відповідачем був укладений ще один договір позики грошових коштів в розмірі 2 000,00 євро, під 8% річних, з умовою повернення коштів за першою вимогою, що також підтверджується відповідною розпискою.

За період з 22.09.2013 року до моменту звернення до суду з позовом відповідачем не було вчинено ніяких платежів у погашення заборгованості за договором від 22.09.2013 року.

Розмір відсотків за цим договором складає 8% річних , що дорівнює 640 євро від суми позики 2 000,00 євро та дорівнює 13,3 євро на місяць.

Загальна сума заборгованості складає 2 146 євро 66 центів, яка складається з 2 000,00 євро - заборгованість за довго ром позики, 146,66 євро - заборгованість зі сплати відсотків за договором позики за період з 22.09.2013 року до 22.08.2014 року (11 місяців), що еквівалентно 37 330 грн. 42 коп.

Відповідачу були надіслані вимоги щодо повернення грошових коштів за договором 1 та договором 2, однак ніякою відповіді на зазначені вимоги надано не було.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача основний борг за договором позики від 27.04.2010 року в сумі 139 120 грн. 00 коп., відсотки за користування позикою в сумі 3 686 грн. 68 коп., а всього 142 806 грн. 68 коп., стягнути основний боргу за договором позики від 22.09.2013 року в сумі 34 789 грн. 00 коп., відсотки за користування позикою в сумі 2 550 грн. 42 коп., а всього 37 330 грн. 42 коп. та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 27.04.2010 року в розмірі 139 120 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 22.09.2013 року в розмірі 34 780 грн. 00 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 739 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення процентів за договором позики, суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів отримання відповідачем позики під проценти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного:

Судом, що 27.04.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики.

Згідно договору позивач надала відповідачу позику в сумі 8000 євро, які відповідач отримала в день укладання договору строком на три роки. Вказані обставини підтверджуються відповідною розпискою відповідача ( а.с.3)

22.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики в письмовій формі. Згідно зазначеного договору позивач надала відповідачу позику в сумі 2000 євро, які відповідач зобов'язалась повернути на першу вимогу.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту ст. 536 цього Кодексу вбачається, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики так його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З аналізу ст. ст. 1047,1048 ЦК України вбачається, що без точного визначення умов від платності за договором позики, які мають встановлюваться сторонами, відсутні підстави для їх стягнення.

З текстів наданих розписок вбачається, що договори позики укладалися без зазначення сплати відсотків за користування грішми.

Посилання апелянта на записи, що містяться на аркуші справи 5, як на доказ укладання договорів позики під проценти, не є переконливими, оскільки вказані записи не містять інформації, що вони відносяться саме до укладених між сторонами договорів позики, а також, що зазначені записи підтверджують те, що договори позики між сторонами укладалися з урахуванням процентів у розмірі 8%.

За вказаних обставин висновок суду, щодо недоведеності позовних вимог в частині стягнення процентів є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст.209,218,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: