Номер провадження: 22-ц/785/699/15
Головуючий у 1 інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Заїкіна А.П.,

при секретарі - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, відділ опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, першої Одеської державної нотаріальної контори про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2010 року,-

встановила:

04.02.2008р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання.

В процесі розгляду справи вона уточнила свої позовні вимоги та просила одночасно усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира) та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що за договором купівлі-продажу від 20.11.2007р. вона придбала спірну квартиру у ОСОБА_2

Договір був у встановленому законом порядку нотаріально посвідчений та зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідачка з квартири виселилась, однак місце її проживання залишилось зареєстровано за адресою спірної квартири: АДРЕСА_1.

Позивачка стверджувала, що факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за спірною адресою перешкоджає їй у здійсненні права власності, оскільки вона як власник, повинна утримувати майно з урахуванням зареєстрованої за зазначеною адресою ОСОБА_2

В процесі розгляду справи, 26.09.2008р. ухвалою суду до спільного розгляду з первісним позовом був прийнятий зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним ( а.с.61, т.1).

У подальшому ОСОБА_2 змінювала підстави та предмет позову, уточнивши позов просила визнати договір купівлі-продажу спірної квартири недійсним з підстав того, що в момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними ( а.с.134-136,т.1).

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що була власником спірної квартири, наміру продавати її ніколи не мала, оскільки іншого житла не має, про існування спірного договору купівлі-продажу дізналася з матеріалів цивільної справи по розгляду первісного позову ОСОБА_1

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 первісний позов підтримали, зустрічний позов не визнали.

Представники ОСОБА_2 зустрічний позов підтримали, у задоволенні первісного позову просили ОСОБА_1- відмовити.

Представник Першої Одеської державної нотаріальної контори, яку ОСОБА_2 також зазначила відповідачем, просив первісний позов вирішити на розсуд суду, у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Представник Малиновського PB ОМУ УМВС України в Одеській області просив розглянути цивільну справу на розсуд суду.

Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, його представник за довіреністю, просив розглянути справу за відсутності представників органу та вирішити позови на розсуд суду ( а.с.190, 213,т.1).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2010р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 спірну квартиру.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 108 575 грн., отримані за договором купівлі-продажу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування зазначеного рішення суду з ухваленням нового про задоволення її позову у повному обсязі та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які мають значення для справи, та які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну ухваленого судового рішення, з виключенням із нього обов'язку ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 108 575 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.11.2011р. апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена.

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.07.2010р. скасовано и ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1- задоволено.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та поновлення права на цю квартиру - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2013р. касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 08.11.2011р. скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час розгляду справи в апеляційному суду представник ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 просив задовольнити свою апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Представник ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2 просила задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Інші сторони до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази(а.с.160-167т.3). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновки трьох проведених експертиз, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 та про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2007 року, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 на час укладення даного договору не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу квартири , по АДРЕСА_1 підлягає визнанню судом недійсним за ст. 225 ЦК України, оскільки на момент вчинення правочину ОСОБА_2 перебувала в стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, залишившись без самого необхідного - свого житла, іншого житла не має.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.11.2007р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1(а.с.7, т.1 ).

Договір був посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за номером №6-1269, а 28.11.2007 року у встановленому законом порядку зареєстрований ОСОБА_1 в КП «ОМБТІ та РОН» (реєстровий номер №6819972).

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Як вбачається з досліджених судом доказів під час укладення вищевказаного правочину ОСОБА_2 перебувала в стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Вказані обставини підтверджуються висновком комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 23.09.2009р. (акт 902), згідно з яким ОСОБА_2 має ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді судинної деменції з маревними включеннями (F01.1), яка позбавляє її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_2 також не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а.с.162 т.2).

При проведенні експертизи були враховані медичні документи, а саме відомості ООПНД та ООКПБ №1, стан здоров'я ОСОБА_2, яка у свідомості має стійкі порушення когнітивних функцій, включаючи пам'ять, мислення, орієнтування, втрату цінної адекватності, маревні ідеї отруєння. Цереброваскулярна природа деменції підтверджується наявністю гіпертонічної хвороби з високими цифрами артеріального тиску, хронічної недостатності мозкового кровообігу в вертебро - базилярном неврологічному статусі, даними гласного дна, ехо-енцефелограмами, електро-енцефелограмами.

При цьому, при встановлення часу настання деменції у ОСОБА_2 експертна комісія керувалась виключно даними медичної документації.

Як вбачається з експертного висновку судово - психіатричної експертизи від 23 вересня 2009р., яка проведена Одеською обласною клінічною психіатричною лікарнею №1 (надалі ООКПЛ №1), які провели комісійну амбулаторну судово-психіатричну експертизу (акт №902), згідно відповіді головного лікаря Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні №1, хвора ОСОБА_2 знаходиться на стаціонарному лікуванні в ООКПЛ №1 у відділенні №8 з 11.02.2009р. по теперішній час з діагнозом «судинна деменція». З медичної картки амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_2 16.12.2008р. була взята на диспансерний облік з діагнозом «судинна деменція». На підставі отриманого епікризу з історії хвороби вбачається, що ОСОБА_2 скаржилася на запаморочення, забудькуватість, тривогу, безсоння, страх самотності, страх збожеволіти. Згідно анамнезу, ОСОБА_2 стоїть на обліку у терапевта з приводу гіпертонічної хвороби. З 2004 по 2006р.р. померли її чоловік та двоє синів. Стан її здоров'я погіршився за останні два роки(смерть чоловіка та синів), з'явилася забудькуватість, плутає події, не впізнає знайомих людей, губиться у місті.

За висновком експертизи, з медичної картки №514 стаціонарного хворого Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні №1 вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться на лікуванні з 11.02.2009р. по теперішній час з діагнозом «судинна деменція». Була направлена Одеським обласним психоневрологічним диспансером 10.02.2009р. з тим же діагнозом, де зазначено, що знаходилася на лікуванні в Одеському обласному психоневрологічному диспансері з 24.09.2008р. по 07.11.2008р., стан погіршився в останні дні, не спить, збуджена, агресивна.

В мотивувальній частині висновку експертизи від 23.09.2009р. зазначено, що ОСОБА_2 з 16.12.2008р. перебуває на диспансерному обліку у лікаря - психіатра Одеського обласного психоневрологічного диспансеру з приводу «судинна деменція». Діагноз був встановлений, коли ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні з 24.09.2008р. по 07.11.2008р. Експертна комісія зазначала, що ОСОБА_2 страждає хронічним, стійким психічним розладом - слабоумство у вигляді судинної деменції з маячними включеннями.

На підставі викладеного, експертна комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу - слабоумство у вигляді судинної деменції з маячними включеннями, які позбавляли ОСОБА_2 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно епікризу історії хвороби №2956 Одеського обласного психоневрологічного диспансеру від 24.09.2008р. по 07.11.2008р. судинна деменція у ОСОБА_2 наступила останні два роки після смерті сина, 2006р., таким чином на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 20.11.2007р., ОСОБА_2 не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки страждала стійким психічним розладом - слабоумством у вигляді судинної деменції з маячними включеннями (а.с.162-169 т.1).

Розглядаючи спір, суд першої інстанції допитав у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6, яка пояснила, що багато років знайома з ОСОБА_2, яка ще з молоду є психічно нездоровою людиною, оскільки неадекватно реагує на події, має проблеми із пам'яттю, не уважна, замкнута. Після продажу спірної квартири ОСОБА_2 з 04.02.2008р. стала проживати у неї, при цьому в побуті потребує постійної сторонньої допомоги, розсіяна, ночами розмовляє, може по декілька днів не приходити додому.

Допитана у судовому засіданні 17.02.2009р. свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_2, яка була з першого дня дуже дивною, нелюдимою, замкненою жінкою, можна сказати затурканою. Якщо зустріти її - вона, зжавшись, продріботить, ледь кивне і пройде повз. Було видно, що жінка дивна. Вона проживала з сином, який був нормальний, адекватний, але раптом її син помер. Після того її взагалі стало не видно, вона жила відлюдно. Двічі свідок чула, як ОСОБА_2 кричала криком: «мій синочок, мій синочок». Вона уникала будь-якого спілкування, завжди була неадекватною людиною. Це проявлялося у її якійсь незрозумілій замкненості, відчуженості, вона була замкненою у собі одразу після її появи у дворі, вона була «дика» ( судове засідання 17.02.2009р. а.с. 120-123,т.1).

Свідок ОСОБА_8, сусід ОСОБА_2, повідомив, що ОСОБА_2, на його думку, була якоюсь дивною. Було таке, що вона йшла назустріч і якось так посміхалась, розмовляла наче сама із собою. Іншим разом у неї був дуже похмурий вираз обличчя, начебто зовсім стороння людина. Виникало враження, що вона не при своєму розумі. Це стало більш помітним після того, як помер її син. Іноді ходила посміхалася та розмовляла сама із собою, а іноді плакала ( судове засідання 17.02.2009 р. а.с. 120-123,т.1).

Сусідка ОСОБА_2 - ОСОБА_9, допитана у якості свідка, також показала, що ОСОБА_2 жила в своєму замкненому світі, за час проживання в АДРЕСА_1 могла не впізнати сусідів, не пам'ятала про що з нею говорять, створювала враження душевнохворої людини. Після продажу квартири вона повернулась у двір, вважаючи, що як завжди прийшла до себе додому, однак, не пам'ятала як її звуть, де знаходиться, стукала у двері квартири, довго сиділа біля них, говорила, що квартиру не продавала, плакала, її особисті речі знаходились у двору.

Крім того, в порядку ст. 53 ЦПК України судом були отримані роз'яснення лікаря судово-психіатричного експерта вищої атестаційної категорії - лікаря-доповідача ОСОБА_10 при проведенні комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи (акт № 902 від 23.09.2009р.), яка в судовому засіданні підтвердила обґрунтованість відповіді експертної комісії та зроблених на підставі досліджень висновків з питань, які вимагали спеціальних знань щодо можливості ОСОБА_2 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у момент вчинення правочину купівлі-продажу квартири. Також, експерт пояснила, що у ОСОБА_2 виявлений набутий психічний розлад, який виявляється в зниженні інтелекту із порушенням соціальної адаптації хворої, який супроводжується порушенням свідомості, інтелектуальний дефект при деменції характеризується комплексним розладом декількох когнітивних функцій, таких як пам'ять, увага, гносіс, праксіс, мислення, здатність планувати, приймати рішення, контролювати свої дії, що відповідає характерним ознакам такого захворювання як судинна деменція.

Колегія суддів вважає , що вказаний висновок є більш детальним та зроблений з урахувань доказів та медичних документів, досліджень та обстеження ОСОБА_2 станом на 23.09.2009р.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, який не прийняв до уваги показання допитаних у процесі розгляду справи у якості свідків: нотаріуса ОСОБА_11, працівників агенцій нерухомості «Держава» та «Атланта» ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та сестри ОСОБА_1 - ОСОБА_16, за показаннями яких ОСОБА_2 на час укладення спірного правочину справляла враження адекватної людини, ніяких претензій ні до кого не мала, мала намір продати спірне майно, оскільки, такі показання спростовуються вищевказаними доказами. Крім того, вказані свідки є заінтересованими особами, які сприяли незаконному відчуженню спірної квартири. Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18 являються співробітниками агентства нерухомості „Атланта", а саме ріелторами, які приймали активну участь у підборі покупця спірної квартири.

Крім того, всупереч вимогам ст.8 Закону України « Про нотаріат», допитані судом свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, були присутніми під час укладання спірного правочину та показали, що ОСОБА_2 отримувала кошти, обумовлені договором, жодних претензій стосовно їх розміру не мала, вказані пояснення порушують нотаріальну таємницю вчинення нотаріальних дії. Слід також зазначити, що покази вказаних свідків не можуть бути взяті до уваги, оскільки носять суб'єктивний характер. Будь-які зовнішні обставини зазначені ними мають лише побічне значення так як не свідчать про внутрішній, психічний стан ОСОБА_2 в момент вчинення правочину.

У зв'язку із зазначеними обставини, судовою колегією в суді апеляційної інстанції в якості свідка був допитаний завідуючий відділенням Одеського обласного психоневрологічного диспансеру ОСОБА_19, який склав вищевказаний епікриз історії хвороби № 2956. Вказаний свідок суду пояснив, що до зазначеної дати ОСОБА_2 на обліку в психоневрологічному диспансері не перебувала і за лікуванням не зверталась, всі обставини її проживання та стану здоров'я до 24.09.2008р. були записані в епікризі з її слів ( а.с.314, т.1).

Для перевірки доводів апеляційних скарг та виходячи з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2013р, колегією суддів ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2013р. була призначена комісійна стаціонарна судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_2 щодо стану її здоров'я на час укладання договору купівлі - продажу.

04 березня 2014р. КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» провела комісійну стаціонарну судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_2 Згідно Акту №28 від 04 березня 2014р. комісія експертів прийшла до висновку, що ОСОБА_2 на момент підписання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 20.11.2007р. яким-небудь хронічним психічним розладом, або іншим хворобливим психічним розладом, у тому числі тимчасовим хворобливим психіатричним розладом, слабоумством не страждала, тому вона в повній мірі могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. На даний час ОСОБА_2 страждає психічним розладом - «Органічним емоційно-лабільним (астенічним) розладом, поєднаного ґенезу (судинний, дисметаболічний), з незначними когнітивними порушеннями, без психозу і слабоумства. При цьому, глибина і ступінь проявлення наявних у неї в даний час особистісних особливостей, психічних розладів не настільки виражена і не позбавляє її здібності в повній мірі розуміти фактичне значення здійснюваних нею дій та керувати ними(а.с.7-30 т.3).

За клопотанням сторін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014р. була призначена повторна стаціонарна комісійна судово-психіатрична експертиза.

13 травня 2015р. Українським науково-дослідним інститутом соціальної і судової психіатрії та наркології м. Київ була проведена повторна стаціонарна комісійна судово-психіатрична експертиза( висновок №10 від 13 травня 2015р.) відповідно до якого експерти дійшли до висновку про те, що ОСОБА_2 на момент складання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 20.11.2007р., виявляла психічний розлад у формі легкого когнітивного розладу, та за своїм психічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а.с.121-145 т.3).

Згідно висновку вказаної експертизи, з 24.09.2008р. по 25.10.2008р. ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікування у 1-му відділенні Одеського обласного психоневрологічного диспансеру (медична карта стаціонарного хворого № 2956/774). Госпіталізована за направленням цього ж диспансеру з діагнозом: органічний розлад особистості. При госпіталізації описані її скарги на головокружіння, забудькуватість, тривогу, безсоння, страх самотності, страх збожеволіти. Зазначено, що стан погіршився останні два роки, після психотравмуючої ситуації (смерть синів та чоловіка), з'явилась забудькуватість, плутає події, не впізнає знайомих людей, загублювалась у місті, чужими людьми приводилася додому, оскільки не могла знайти дорогу. Перестала себе обслуговувати, готувати, запустила господарство, забувала їсти. З'явилися тривога, безсоння, головокружіння, різка забудькуватість, ходила неохайна, напівроздягнена. Психічний статус: у свідомості, орієнтована частково, не знає день, місяць, рік, пору року. Контакт формальний. Каже про постійне головокружіння, «падає і потім нічого не пам'ятає», «декілька разів загублювалась, десь була декілька днів, потім приходила до тями, не пам'ятала, як опинилась у цьому місці, як повернулась». Постійно плаче, каже, що поховала двох синів та чоловіка. Пам'ять знижена на поточні та нещодавні події. Важко пригадує важливі події життя, плутає їх, імена родичів тощо. Встановлено клінічний діагноз: судинна деменція.

Вищевказані обставини узгоджуються та підтверджуються показами свідків, які проживали з ОСОБА_2 в одному житловому будинку, а саме: свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, які спілкувалися з ОСОБА_2 та посилались на те, що вона була неадекватна, не при своєму розумі і це стало більш помітним після того, як помер її син у 2006р.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

З цих підстав судова колегія зазначає наступне.

Вирішуючи питання про те, чи усвідомлювала ОСОБА_2 значення своїх дій та чи могла ними керувати під час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири, судова колегія виходить із того, що наявні у справі докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_2 не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними, не бажала настання наслідків щодо продажу своєї квартири.

Дослідивши всі три висновки психіатричних експертиз, колегія суддів погоджується з висновком психіатричної експертизи від 23.09.2009р., оскільки вважає, що вказаний висновок є більш детальним та зроблений з урахувань доказів та медичних документів, досліджень та обстеження ОСОБА_2 станом на 23.09.2009р., який більш приблизний до періоду укладання спірного договору купівлі- продажу, що давало можливість експертам надати правильний медичний висновок стосовно захворювання та стану здоров'я ОСОБА_2 на час укладання договору купівлі - продажу - 20.11.2007р.

Крім вищевикладеного, зазначені обставини додатково підтверджуються заявою ОСОБА_2 від 14.01.2008р.(а.с.330-333т.1).

Прокуратурою Приморського району м. Одеси була порушена кримінальна справа № 26 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України за фактом шахрайських дій відносно ОСОБА_2 До розшуку особи, яка шахрайським способом заволоділа коштами ОСОБА_2 у розмірі 111 100 грн., провадження у справі зупинено ( а.с.328,329,т.1).

У кримінальній справі є заяви ОСОБА_2 до органів міліції та прокуратури від 12.01.2008р., 30.01.2008р., 11.02.2008р., 18.02.2008р. та 24.03.2008р., з яких вбачається, що ОСОБА_2 пояснювала, що вона є одинокою, у 1985 р. поховала чоловіка, у 2003р. - сина ОСОБА_20, у 2006р. - сина ОСОБА_21. У їхньому дворі мешкала жінка із дорослими дітьми - ОСОБА_2, яка пообіцяла ОСОБА_2 покращити житлові умови. У такому стані від відчаю ОСОБА_2 повірила цій жінці. Наталія казала їй, що квартира в занедбаному стані, навіювала їй, що всі навколо хочуть заволодіти її квартирою. «Зараз до мене часом повертається пам'ять. Наприклад, я пригадую, як сиділа в якійсь конторі з нерухомості і бачила через розчинені двері іншої кімнати трьох жінок...». Після угоди купівлі-продажу ОСОБА_2 на два дні відвезла ОСОБА_2 в с. Градениці та залишила в баби ОСОБА_8 (82 роки), обіцяла через два дні перевезти на нову квартиру, але минуло два тижні, вона не приїхала. Бабка вигнала ОСОБА_2, і остання опинилась на вулиці. Наталія забрала у ОСОБА_2 усі гроші та документи (кримінальна справа, а. с. 7-10, а. с. 11, а. с. 19-20, а. с. 59-61, а. с. 98, а. с. 122-125).

Аналогічні відомості містяться в заяві ОСОБА_2 від 07.07.2008р. про перегляд заочного рішення суду, де вона зазначала, що у короткий період часу помер її чоловік, потім двоє синів, вона стала одинокою, дуже тяжко переживала смерть близких, знаходилась у депресії ( а. с. 34-35,т.1), у позовній заяві від 30.07.2008р. ( а. с. 53-55, т.1) та в уточненій позовній заяві від 23.03.2009р.( а. с. 134-136т.1).

Що стосується висновків комісійних судово-психіатричних експертиз від 04 березня 2014р. та 13 травня 2015р., то у відповідності до ч. 6 ст. 147 ЦПК України зазначені висновки не є обов'язковим для суду і оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що сукупність наявних у справі доказів спростовує висновки вищевказаних судово-психіатричних експертиз, оскільки матеріали справи та пояснення свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 підтверджують те, що ОСОБА_2 до укладання договору купівлі - продажу за короткий період часу втратила своїх близьких, чоловіка, двох синів, знаходилась у стану депресії, а тому колегія суддів вважає, що договір купівлі - продажу від 20 листопада 2007р. укладався, в період психотравмирующей ситуації (смерть синів та чоловіка), коли стан здоров'я ОСОБА_2 був такий, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири продавець ОСОБА_2 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувала ними.

Вказані обставини підтверджено висновком психіатричної експертизи від 23 вересня 2009р., в якій зазначено, що ОСОБА_2 лікувалась з 2004р. по 2006р. у терапевта, та що стан її здоров'я погіршився останні два роки, після психотравмуючої ситуації (смерть синів та чоловіка), з'явилась забудькуватість, вона плутала події, не впізнавала знайомих людей, загублювалась у місті, чужими людьми приводилася додому, оскільки не могла знайти дорогу. Перестала себе обслуговувати, готувати, запустила господарство, забувала їсти. З'явилися тривога, безсоння, головокружіння, різка забудькуватість, ходила неохайна, напівроздягнена. Психічний статус: у свідомості, орієнтована частково, не знає день, місяць, рік, пору року.

Комісія експертів дійшла висновку про те, що судинною деменцією ОСОБА_2 страждає з 2006р. після смерті сина, що позбавляло її можливості на момент укладання договору купівлі - продажу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а.с.162-169т.1).

Також вказані обставини співпадають з часом звернення ОСОБА_2 до лікарів 16.12.2008р., коли вона сама пояснила про погіршення її стану здоров'я за останні два роки, що було викликано смертю сина у 2006р.

Вищевказані обставини узгоджуються зі станом здоров'я ОСОБА_2 на даний час, яка на теперішній час знаходиться на лікуванні у психіатричній лікарні та за результатами дослідження( експертиза від 13 травня 2015р.), у ОСОБА_2 визначаються: ознаки помірного інтелектуально- мнестичного зниження (порушення динаміки та темпу протікання когнітивних процесів, недостатність мнестичної функції, недостатність рівня абстрагування), емоційна лабільність, слабодухість, обмеженість інтересів, поверхневе ставлення до наявних проблем та перспектив.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 мають бути відхилені за вищевказаними обставинами.

Оскільки проведеною у справі експертизою від 23.09.2009р. зроблено висновок про неспроможність ОСОБА_2 на час укладання з відповідачем договору купівлі - продажу від 20 листопада 2007р., розуміти значення своїх дій та керувати ними, а зазначений висновок узгоджується з іншими зібраними доказами та фактичними обставинами справи, на теперішній час ОСОБА_2 знаходиться на лікуванні у психіатричній лікарні, в тому числі і показами лікаря - доповідача ОСОБА_10., що підтвердила висновок проведеної комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи (акт № 902 від 23.09.2009р.), покази лікаря ОСОБА_19, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оспорюваний правочин є недійсним на підставі ч.1ст.225 ЦК України.

Крім того, під час розгляду справи, колегією суддів звернута увага на те, що за висновком експертизи від 13 травня 2015р. комісія експертів не спростовує той факт, що у ОСОБА_2 на момент складання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 20.11.2007р. існував в наявності психічний розлад у формі легкого когнітивного розладу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про виключення із рішення суду висновку про обов'язок ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 108 575 грн. до уваги не приймається, оскільки висновки суду в цій частині є законними та обґрунтованими та відповідають матеріалам справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши скарги в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апелянтів не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

За таких обставин, апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 ч.1 п.1,308,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Є.С.Сєвєрова

А.П.Заїкін