Провадження №2/521/5516/15

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Целух А.П.

при секретарі - Корнієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя, визначення місця проживання дитини разом з батьком та визначення способу участі в утримані, навчанні, вихованні матері,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_2 07 квітня 2000 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Центральної райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 105. Починаючи з 2007 року, шлюбні відносини між сторонами поступово руйнувалися, що згодом призвело до фактичного їх припинення. Подружжя мешкало разом до листопада 2014 р.,чоловік пропонував дружині відвідувати разом с ним сімейного психолога, щоб покращити стосунки, ініціював сімейну нараду з його та її батьками, аргументуючи тим, що для повноцінного розвитку дитині рівночасно потрібні як батько, так і мати, але все було марно. Таким чином, спільне життя подружжя постигла глибока криза, що призвело до втрати почуття любові та поваги, дитина стала постійним свідком конфліктів між батьком та матірю. З 14 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_2 переїхала проживати за іншою адресою, де проживає по теперішній час, а дочка ОСОБА_3 залишилась проживати разом з батьком ОСОБА_1 та проживає з ним по теперішній час. З моменту зміни місця проживання матері 14 листопада 2014 року, батько, повністю усвідомлюючи свою велику відповідальність за подальшу долю дочки, ще більше уваги став приділяти її здоровю, вихованню, навчанню та добробуту, відвідував батьківські збори, вів активну роботу у батьківському комітеті, допомагав класу дочки заказати відсутні підручники. Таким чином, умови для окремого проживання подружжя наявні, сторони ведуть окреме господарство, позивач не може та не бажає жити разом з позивачкою у теперішній час. За глибоким переконанням позивача, останнім шансом розібратися у своїх почуттях з метою зберегти шлюб та заради здоровя дитини є встановлення режиму окремого проживання подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Оскільки відповідачка з цим не згодна, позивач змушений звернутися до суду.

Позивач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлялась, надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи, що від позивача та відповідачки надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також у зв'язку з тим, що позивач підтримує позовні вимоги, а відповідачка позов визнала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та належним чином повідомленої відповідачки, за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до Статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуван

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтвапро укладання шлюбу серія 1-ЖД №283815 від 07 квітня 2000 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Центральної райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 105.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, серія 1-ЖД №180355, видане 19 серпня 2003 року, другим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис № 638, батьками зазначені є ОСОБА_1, та ОСОБА_2.

Стаття 12 Сімейного Кодексу України, визначено що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, Батьки мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Приписами статті 119 Сімейного Кодексу України, встановлено що за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Згідно статті 120 Сімейного Кодексу України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Окрім того, частиною 2 ст. 159 СК України, передбачено що , суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Також статтею 160 Сімейного Кодексу України, визначено що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу .

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження в матерілах справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, ст.ст. 57, 107, 109, 118, 119, 120,122 ЦПК України та ст.ст. 4, 5, 119, 120, 141, 150, 151, 153, 157, 159, 160, 161 СК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя, визначення місця проживання дитини разом з батьком та визначення способу участі в утримані, навчанні , вихованні матері -задовольнити.

Встановити для подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 режим окремого проживання без обмеження строку.

Визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_1.

Визначити спосіб участі матері ОСОБА_2 в утриманні, навчанні та вихованні її малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за усною згодою між сторонами та за бажанням дитини, в вільний час від занять у школі, час спілкування, місце спілкування за місцем вибору дитини та батьків.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: А.П.Целух

10.09.15