У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «А.М.В.» про визнання права на іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційними скаргами ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 травня 2011 року між банком та ТОВ «А.М.В.» було укладено кредитний договір № 04-02-08/218, згідно якого банк надав останньому кредит у розмірі 825 тис. доларів США для поповнення обігових коштів та рефінансування кредитної заборгованості ПАТ КБ «Євробанк». У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 травня 2011 року № 04-02-08/219, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 1238. За умовами п. 1.2 вказаного договору предметом іпотеки є: комплекс, приймально-заготівельний пункт: адміністративне приміщення, заготівельний пункт, об'єкти інфраструктури, загальною площею 2680,3 кв.м, що складається з адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1731,9 кв.м (літера А2) та об'єктів інфраструктури, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Пунктами 3.1.5, 5.1, 5.2 договору іпотеки передбачено, що банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, право вимоги від іпотекодавця дострокового виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору, у разі невиконання позичальником - ТОВ «А.М.В.» зобов'язань за кредитним договором. 17 липня 2013 року банком на адресу ТОВ «А.М.В.», майновому поручителю ОСОБА_3, фінансовим поручителям ОСОБА_3 та ПП «Автолюкс-2000» були направлені повідомлення про порушення основного зобов'язання та вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, що станом на 16 липня 2013 року складала 762 600 доларів США. Вказані вимоги були отримані ОСОБА_3 26 липня 2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але до теперішнього часу не виконані.

Крім того, у порушення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», п. п. 4.1.12, 4.2.3 договору іпотеки іпотекодавець ОСОБА_3 за відсутності дозволів банку, на земельній ділянці, на якій розташований предмет іпотеки, самовільно звів нерухоме майно - магазин-офіс загальною площею 261,5 кв.м. У зв'язку з цим 18 грудня 2012 року ОСОБА_3 отримав нове свідоцтво про право власності на передане в іпотеку нерухоме майно, згідно якого він є власником комплексу за адресою: АДРЕСА_1, який вже складається з адміністративної будівлі 1, загальною площею 948,4 кв.м, магазину-офісу 2, загальною площею 261,5 кв.м, складського приміщення 3, загальною площею 1731,9 кв.м. Частка майна складає 1/1.

Оскільки добудова предмета іпотеки була здійснена без дозволу іпотекодержателя, передане в іпотеку майно було перероблене, забезпечене іпотекою основне зобов'язання не виконане, позивач просив суд визнати за ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» право на іпотеку на перебудований предмет іпотеки - комплекс за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Робкорівська № 21, який складається з адміністративної будівлі, магазину-офісу та складського приміщення, та звернути стягнення на нього у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року, позовні вимоги задоволено. Визнано за ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» право на іпотеку комплексу нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3, яке знаходиться по АДРЕСА_1, а саме: адміністративна будівля 1, загальною площею 948,4 кв.м; магазин-офіс 2, загальною площею 261,5 кв.м; складське приміщення 3, загальною площею 1731,9 кв.м. Стягнуто з майнового поручителя - фізичної особи ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість ТОВ «А.М.В.» за кредитним договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 04-02-08/218 від 20 травня 2011 року у загальній сумі 762 600 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - комплексу нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3, який знаходиться по АДРЕСА_1, а саме: адміністративна будівля 1, загальною площею 948,4 кв.м; магазин-офіс 2, загальною площею 261,5 кв.м; складське приміщення 3, загальною площею 1731,9 кв.м із визначеним способом реалізації - шляхом проведення прилюдних торгів у процедурі виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. На підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності та/або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчий дій. Вирішено питання судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, касаційна скарга ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у рахунок погашення кредитної заборгованості боржника необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки: комплекс нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3, який знаходиться по АДРЕСА_1, а саме: адміністративна будівля, 1, загальною площею 948,4 кв.м; магазин-офіс, 2, загальною площею 261,5 кв.м; складське приміщення, 3, загальною площею 1731,9 кв.м.

З таким висновком судів погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 20 травня 2011 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «А.М.В.» укладено кредитний договір № 04-02-08/218, згідно якого позивач надав позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі 825 тис. доларів США (а. с. 13-21 т. 1).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 травня 2011 року № 04-02-08/219, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 1238.

За умовами п. 1.2 договору іпотеки предметом наступної іпотеки є: комплекс приймально-заготівельний пункт: - адміністративне приміщення: заготівельний пункт; об'єкти інфраструктури, загальною площею 2 680,3 кв.м, що складається з адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1 731,9 кв.м (літера А2) та об'єктів інфраструктури і розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 31-38 т. 1).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно листів позивача від 16 липня 2013 року № 116-00-75/183, № 116-00-75/184 на ім'я ОСОБА_3, банк повідомив останнього, що ТОВ «А.М.В.» протягом тривалого часу свої боргові зобов'язання не виконує належним чином, станом на 16 липня 2013 року заборгованість складає 762 тис. доларів США, тому Банк вимагає погасити прострочену заборгованість за кредитом протягом 30 днів після отримання вказаного листа (а. с. 45-46 т. 1).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20 травня 2014 року у справі № 910/4009/14 позов ТОВ «А.М.В.» до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсними п. п. 3, 4, 5 Договору про внесення змін № 04-02-08/130 від 14 травня 2012 року до кредитного договору, згідно яких було передбачено підвищення процентної ставки на 3% з 16 серпня 2012 року, задоволено (а. с. 246-251 т. 1).

Стягуючи кредитну заборгованість у сумі 762 тис. доларів США. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суди належно не перевірили правильність суми заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно договору іпотеки предметом договору є комплекс - приймально-заготівельний пункт: адміністративне приміщення; заготівельний пункт; об'єкти інфраструктури, загальною площею 2 680,3 кв.м, що складається з адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1 731,9 кв.м (літера А2) та об'єктів інфраструктури і розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 31 т. 1).

У п. 1.3 договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності згідно рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 05 травня 2010 року по справі № 2-1828/2010, зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 травня 2010 року.

Разом з тим, у матеріалах справи є свідоцтво про право на нерухоме майно, видане Васильківською міською радою 18 грудня 2012 року, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 грудня 2012 року за ОСОБА_3, до якого крім об'єктів нерухомості, які входять до предмету іпотеки, також добавлено новий об'єкт - магазин-офіс, загальною площею 261,5 кв.м (а. с. 53 т. 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Суди на вказані обставини та норм матеріального права уваги не звернули, не перевірили чи є приміщення магазину-офісу окремою будівлею та може бути виділено зі складу комплексу та звернули стягнення на майно, яке не входить до предмету іпотеки.

Таким чином суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахували норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко