Провадження №2/751/65/15
Рішення

Іменем України

28 січня 2015 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

при секретарях Чвірова О. О., Дасюк Н. В.

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача державного територіально - галузевого об'єднання "Південно - західна залізниця" Андрощука Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного територіально - галузевого об'єднання "Південно - західна залізниця» про стягнення витрат за лікування та відшкодування моральної шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного територіально - галузевого об'єднання "Південно - західна залізниця", державного закладу "Вузлова лікарня станції Чернігів "Південно-західної залізниці" про стягнення з ДТГО "Південно - західна залізниця" 13 400,41 грн витрат за лікування, а також про стягнення з відповідачів у солідарному порядку 5 000 грн моральної шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у 2013 році переніс операцію на серці, на яку витратив 13 400,41 грн. Зазначає, що на даний час він є пенсіонером - залізничником і відповідно до колективного договору адміністрація дільничної станції Київ - пасажирський зобов'язувалася забезпечити безоплатну медичну допомогу. Після перенесеної операції він звернувся до адміністрації залізниці про компенсацію понесених витрат на лікування. Однак, йому було відмовлено у зв'язку з тим, що не передбачено надання матеріальної допомоги готівкою та компенсація витрат за проведене лікування. Вказує, що крім матеріальних затрат, зазнав моральної шкоди, яка полягає у невиплаті компенсації за лікування. Зазначає, що відповідачі не забезпечили право на безкоштовне лікування, а тому повинні відшкодувати моральну шкоду в солідарному порядку.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25.11.2014 року позов ОСОБА_1 до державного закладу "Вузлова лікарня станції Чернігів "Південно-західної залізниці" про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду у відповідності до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що вперше із заявою про відшкодування понесених витрат на лікування звернувся до відповідача після сплати вказаних коштів. До вказаної заяви були надані відповідні товарні та фіскальні чеки, рахунку лікарського закладу із зазначенням лікарських засобів та препаратів, витрачених на лікування, відповідачу не надавав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав відповідно до письмових заперечень, які долучено до матеріалів справи (а.с.36-38), просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини.

Згідно копії посвідчення НОМЕР_1 позивач є пенсіонером - залізничником (а.с.6).

20 березня 2013 року позивача направлено на лікування в кардіологічне відділення Чернігівської міської лікарні №1 (а.с.7).

01 квітня 2013 року Чернігівська міська лікарня №1 направила позивача ОСОБА_1 на консультацію та лікування до ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова» НАМН України, в якому позивач перебував з 21.05.-05.06.2013 року (а.с.8).

Як вбачається із довідки №2693 відділення хірургічного лікування ішемічної хвороби серця Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова, ОСОБА_1 31 травня 2013 року проведено операцію.

Відповідно наданих суду копій фіскальних та товарних чеків, позивачем понесені витрати на придбавання медикаментів в розмірі 13 400,41 грн (а.с.13, 15-18).

У відповідності до ст..1 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року із подальшими змінами та ст..10 КЗпП України, колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Згідно із частиною 1 статті 3 вказаного Закону, колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і одним або кількома профспілковими органами, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом, з іншої сторони.

Відповідно п.8.17 колективного договору, укладеного між адміністрацією і дорожнім комітетом профспілки ДТГО «Південно-Західна залізниця» на 2001-2015 роки, адміністрація зобов'язується забезпечити надання безкоштовної медичної допомоги працюючим залізничникам, членам їх сімей, пенсіонерам - залізничникам. У випадку направлення медичними закладами на обстеження або лікування працюючих залізничників та пенсіонерів - залізничників в спеціалізовані платні медичні заклади, НДІ, оплату проводити за рахунок структурних підрозділів залізниці, на яких вони працюють або працювали (а.с.44-46).

Пунктом 8.24 вказаного колективного договору передбачено, що адміністрація зобов'язується надавати матеріальну допомогу пенсіонерам-залізничникам, які працювали тривалий час на залізниці, по оплаті рахунків за лікування у випадках тяжких захворювань та за протезування.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 працював у відокремленому підрозділі Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирській.

Відповідно п.7.5 колективного договору від 30.05.2012 року, укладеного між адміністрацією відокремленого підрозділу і трудовим колективом Вагонної дільниці на 2012-2015 роки, зазначено, що адміністрація зобов'язується забезпечити надання безкоштовної медичної допомоги працюючим залізничникам, членам їх сімей, пенсіонерам - залізничникам. У випадку направлення медичними закладами на обстеження або лікування працівників вагонної дільниці та пенсіонерів - залізничників в спеціалізовані платні медичні заклади, НДІ, оплату проводити згідно протокольних рішень комісії ПЗЗ (а.с.39-43).

Також, відповідно п.7.9 колективного договору ВЧ-1, адміністрація зобов'язується надавати матеріальну допомогу пенсіонерам, які працювали тривалий час у вагонній дільниці, по оплаті рахунків за лікування в галузевих медичних закладах у випадках тяжких захворювань та за протезування.

Як вбачається із протоколу №7 засідання комісії від 26.09.2013 року позивачу відмовлено у наданні матеріальної допомоги (а.с.47-50).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом роз'яснювалось сторонам положення ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Так, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог були надані копії фіскальних та товарних чеків аптечних закладів, однак відповідного рахунку медичного закладу, в якому проходив лікування, із зазначенням переліку та кількості лікарських засобів та препаратів, використаних в період проходження лікування, позивачем надано не було.

Будь-яких клопотань щодо витребування додаткових доказів позивачем не заявлялось.

Беручи до уваги, що надання матеріальної допомоги по оплаті рахунків за лікування пенсіонерам-залізничникам здійснюється на підставі протокольних рішень комісії ПЗЗ, а протокольним рішенням №7 засідання комісії від 26.09.2013 року позивачу відмовлено у наданні матеріальної допомоги, вказане рішення комісії є чинним, позивачем не оскаржується, а крім того, колективним договором не передбачено компенсації витрат за проведене лікуванні згідно товарних та фіскальних чеків, в свою чергу ОСОБА_3 не надано відповідного рахунку медичного закладу, в якому проходив лікування, із зазначенням переліку та кількості лікарських засобів та препаратів, використаних в період проходження лікування, а тому виходячи з вищенаведених обставин справи, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до державного територіально - галузевого об'єднання "Південно - західна залізниця", державного закладу "Вузлова лікарня станції Чернігів "Південно-західної залізниці" про стягнення витрат за лікування не підлягають задоволенню.

Оскільки суду не надано доказів про порушення законних прав позивача, саме відповідачем по справі, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 60, 79, 88, 209, 213, 215, 218, 292 ЦПК України, ст..3, 11-12, 15-16, 23, 1167 ЦК України, суд , -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до державного закладу "Вузлова лікарня станції Чернігів "Південно-західної залізниці" про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

Після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а для осіб, які не були присутні в судовому засіданні - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. В. Маслюк