Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/182/15 Головуючий у 1 інстанції: Олійник М.Ю.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В., суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 7000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконувала зобов'язання по договору, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 30 червня 2014 року в сумі 8360,39 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2007 року станом на 30 червня 2014 року в сумі 8360,39 грн. та судовий збір в сумі 243, 60 грн., а всього - 8 603 (вісім тисяч шістсот три) грн. 99 коп.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт в судове засідання апеляційного суду 27 січня 2015р. не з»явилась, надавши клопотання про відкладення справи, оскільки не може з»явитись через складні погодні умови та віддаленість місця проживання від місця розгляду справи.

Причини, вказані в цьому клопотанні, колегія визнала неповажними, оскільки складні погодні умови мались станом на 08.01.2015р. - дату отримання відповідачем судової повістки, але станом на 27 січня 2015р. погодні умови були сприятливими ( t 0+2, сніговий покрив розтанув), а також був нормальним стан маршрутного сполучення між смт. Михайлівка та м. Запоріжжям.

Враховуючи вказані обставини, колегія розглянула справу у відсутності відповідача у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника банку, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або інших умов та вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Встановлено, що 27.12.2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надав відповідачці кредитний ліміт у сумі 7 000 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідачка, підписуючи 27.12.2007 року заяву, надала свою згоду на те, що вказана заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Пам»яткою клієнта складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_2 засвідчила, що отримала повну інформацію про умови кредитування (а.с. 10). Тому є безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона не укладала з банком кредитного договору

Крім того, про укладення договору свідчать дії сторін. Так, на виконання умов договору Банком відповідачу була надана кредитна картка «Універсальна», відкрито рахунок № НОМЕР_1, а також надано кредитний ліміт у сумі 7 000 грн., якими відповідач активно користувалась.

Згідно пунктів 6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язувався: погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором; у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплатити винагороду банку (а.с. 14).

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, передбачені умовами договору платежі вносила несвоєчасно, допуска-

ла перевитрати платіжного ліміту.

Із наданого банком розрахунку заборгованість відповідачки станом на 31.06.2014 року становить в загальній сумі 8 360,39 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 5 242,40 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1833,40 грн., заборгованості по комісії - 648,38 грн., а також 250 грн. - штрафу (фіксована частина), 386,21 грн. - штрафу (процентна складова). Штрафи нараховані відповідно до умов, викладених в заяві позичальника, якими передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору, викладеним в заяві позичальника, Умовах і правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, Пам»ятці клієнта, а також банківським випискам про рух коштів на рахунку № НОМЕР_1, відкритому ОСОБА_2 на виконання умов договору (а.с. 48-55).

Відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами вищеназваний розрахунок заборгованості за кредитним договором, а також не надано доказів щодо сплати нею суми заборгованості або існування заборгованості у меншому розмірі.

Посилання апелянта на те, що виписки банку не є належними доказами, не заслуговують на увагу, оскільки саме в них відображено, коли, в якому відділенні, касі або банкоматі здійснено зняття коштів з рахунку № НОМЕР_1 або внесено кошти на погашення кредиту, відсотків, комісії, а також відображено виникнення Овердрафту, прострочення, нарахування відсотків та комісії.

З цієї виписки по вказаному рахунку вбачається, що ОСОБА_4 дуже активно користувалась кредитним лімітом протягом 2007-2013рр. і вийшла на прострочення лише в грудні 2013р.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач довів на підставі вищевказаних письмових доказів той факт, що відповідачка неналежним чином виконувала свої зобов'язання за умовами укладеного 27.12.2007 року договору, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість на загальну суму 8 360,39 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Твердження апелянта про те, що Банк не довів, що їй була надана сума кредитного ліміту у розмірі 7 000 грн., не відповідають матеріалам справи.

Так, згідно заяви позичальника ОСОБА_5 просила встановити їй кредитний ліміт у сумі 7 000 грн.

Відповідно до п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт надає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с. 12).

У виписці по рахунку № НОМЕР_1 зазначено, що 27.12.2007р. їй первісно установлений кредитний ліміт у сумі 5 000 грн., але цього ж дня сума кредитного ліміту збільшена до 7 000 грн. З руху коштів по цьому рахунку вбачається, що зняті відповідачем за в деякий період кошти перевищували 5 000 грн., але відповідач продовжувала їх зняття, у зв»язку з чим отримані суми перевищували 5 000 грн., а деколи доходили до розміру від 6000 до 7 000 грн. Тому вказані доводи колегія вважає безпідставними.

З мотивів, викладених вище, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, що регулюють зазначені правовідносини, а тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кочеткова І.В.

Судді: Маловічко С.В.

Воробйова І.А.