Справа № 756/2940/15-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9221/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Волошиної В.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за рішенням суду в порядку поділу спільного майна подружжя позивачу виділено Ѕ частину коштів, отриманих ОСОБА_7 за продаж спільного сумісного майна подружжя у розмірі 291600 грн., а також ОСОБА_6 виділено Ѕ частину спільного сумісного майна у вигляді грошової компенсації вартості частки у сумі 1 131 000 грн. Зазначала, що рішень про стягнення вказаних коштів з відповідача на користь позивача судом не приймалося. Державним виконавцем відмовлено у прийнятті до виконання виконавчого листа про виділення позивачу грошових коштів за наслідками поділу спільного майна подружжя. Позивач звернулась до відповідача із вимогою про сплату коштів, виділених рішенням суду, однак така вимога залишена відповідачем без задоволення. На підставі ст.ст. 530,1212 ЦК України просила стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 1 422 600 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 28 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_7 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13 грудня 2011 року позов ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Виділено ОСОБА_6 1 / 2 частину коштів, отриманих ОСОБА_7 в рахунок оплати за продаж спільного сумісного майна у розмірі 291600 грн. Виділено ОСОБА_6 1/2 частину спільного сумісного майна у вигляді грошової компенсації у сумі 1131000 грн. Визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-9).

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22 лютого 2012 року прийнято відмову відповідача ОСОБА_7 від апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції (а.с.10-11). Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м.Києві від 14 серпня 2012 року та від 18 листопада 2013 року відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4916, виданого 18 липня 2012 року Оболонським районним судом м.Києва про виділення ОСОБА_6 1/2 частини коштів, отриманих ОСОБА_7 в рахунок оплати за продаж спільного сумісного майна квартири АДРЕСА_2 у розмірі 291600 грн. та відповідно виконавчого листа № 2-4916, виданого 18 липня 2012 року Оболонським районним судом м.Києва про виділення ОСОБА_6 1/2 частини спільного сумісного майна квартири АДРЕСА_1 у вигляді грошової компенсації у розмірі 1131000 грн. (а.с.12,13).

У роз'ясненні рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 грудня 2011 року позивачу відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що стягнення грошових коштів з ОСОБА_7, право на які визнано за ОСОБА_6 на підставі рішення суду, в порядку передбаченому ст.1212 ЦК України виключається.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанова Верховного Суду України у справі за № 6-100цс15).

Зі змісту рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 грудня 2011 року слідує, що в порядку поділу майна ОСОБА_6 виділені грошові кошти в якості компенсації її частки у спільному майні подружжя на загальну суму 1 422 600 грн., з яких 291600 грн є половиною вартості квартири АДРЕСА_2, що була продана ОСОБА_7, а 1131000 грн - грошовою компенсацією Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 право власності на яку визнано за ОСОБА_7

Встановлено, що гроші в сумі 1422600 грн., що належать ОСОБА_6, остання шляхом виконання рішення суду отримати не може.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 року, гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оскільки відповідач зберігає належні позивачу, а не йому, гроші за відсутності передбачених законом, адміністративним актом або правочином підстав (рішенням суду право на ці кошти визнано за позивачем), колегія приходить до висновку, що спірні правовідносини виникли з безпідставного збереження ОСОБА_7 майна (грошових коштів) ОСОБА_6

За таких обставин у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Посилання представників відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів до уваги не приймає, оскільки порушення прав ОСОБА_6 триває, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем пропущений встановлений законом трирічний строк позовної давності.

Отже, рішення Оболонського районного суду м.Києва від 28 травня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 218, 303, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 28 травня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1 422 600 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: