Справа № 715/1176/14-ц
Провадження № 2/715/13/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуркана В.В.

секретаря судового засідання Майщук С.В.

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про набуття права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про набуття права власності за набувальною давністю. Під час судового розгляду справи , позивач спочатку збільшив, а згодом зменьшив свої позовні вимоги. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у процесі спільної із ОСОБА_4 підприємницької діяльності, останній, під розписку, завинив йому 1300 доларів США. Оскільки, ОСОБА_4 не мав коштів щоб повернути борг, то запропонував позивачу, в рахунок повернення боргу, передати йому будинковолодіння АДРЕСА_1, яке з слів ОСОБА_5 було подароване йому ОСОБА_6 У лютому місяці 2000 року ОСОБА_4 передав позивачу у власність вищевказане будинковолодіння, шляхом передачі ключів та документів від будинку, а саме будинкову книжку та будівельний паспорт на будинковолодіння, а ОСОБА_3 в свою чергу повернув йому розписку, згідно якої ОСОБА_4 зобов'язувався віддати борг 1300 доларів США. Однак, письмового договору купівлі-продажу житлового будинку між ними не було укладено, через відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на будинок. При цьому вони домовились, що після їх виготовлення ОСОБА_4, право власності ОСОБА_3 на спірний будинок буде оформлено відповідно до вимог закону. Оскільки, відповідач ОСОБА_4 є його родичем, позивач повірив у добросовісність взяття ним на себе зобов'язань. Тоді ж, у лютому 2000 року позивач зі своєю сім'єю вселився у вищевказане будинковолодіння та почав вважати вказаний житловий будинок своєю приватною власністю. На сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаному житловому будинку з господарськими спорудами, добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується вказаним нерухомим майном, за власні кошти провів капітальний ремонт будинку та добудови до нього, внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинковолодіння. Проте, відповідач ОСОБА_4 задовольнити звернення позивача щодо оформлення, згідно усної домовленості, на виконання взятих на себе усних зобов'язань по переоформленню права власності на будинковолодіння на нього у передбаченому законом порядку, відмовляється. Крім цього, ОСОБА_3 дізнався, що ОСОБА_4 20 квітня 2007 року став власником вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0725га. За весь період часу володіння житловим будинком позивач був впевнений, що на спірне нерухоме майно не претендують інші особи і він його отримав з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. А тому, позивач вважає, що він має право власності за набувальною давністю на вказане нерухоме майно, у зв'язку із цим просить суд задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав вимоги позовної заяви, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, та просила відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, і не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно договору дарування ВЕК №487748 від 20.04.2007 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до витягу №14321337 від 20.04.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а.с.88).

Інвентаризаційна справа №541 на житловий будинок АДРЕСА_1 складена 16.04.2007 року на ОСОБА_4 (а.с. 45).

Згідно довідки виконкому Тарашанської сільської ради за №953 від 19 червня 2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно являється власником житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1. У вищевказаному житловому будинку тимчасово зареєстровані та проживають з 2005 року ОСОБА_3 1977 р.н., ОСОБА_7 1982 р.н., ОСОБА_8 2000 р.н., ОСОБА_9 2003 р.н. та ОСОБА_8 2011 р.н. У зв'язку з тим, що дана сім'я була зареєстрована на чистій земельній ділянці до складу якої входили двоє неповнолітніх дітей, та у 2006 році проводилася пере закладка та упорядкування по господарських книг, а сім'я проживала тимчасово в даному будинку, у зв'язку з цим сім'я ОСОБА_8 була прописана до вищезгаданого житлового будинку без рішення виконкому сільської ради (а.с.51).

Відповідно до довідки Тарашанської сільської ради №297 від 11.10.2013 року, ОСОБА_3 було виділено на підставі ХХІ сесії ІV скликання від 13 січня 2005 року згідно рішення сесії про виділення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с.52).

У заяві від 26.04.2007 року на адресу голови сільської ради с. Тарашани, відповідач ОСОБА_4 вказує на те, що у нього було непорозуміння з громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з приводу його будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_3 не захотів вийти добровільно з його будинку. Він впустив його з дружиною тільки на тимчасове проживання, про те ОСОБА_3 без його дозволу та відома незаконно приписався у його будинок, що змусило його упорядкувати документи на будинок. На момент подачі заяви ОСОБА_4 попередив ОСОБА_3 та його дружину, про необхідність звільнення будинку у тридцяти денний термін. При цьому відповідач просить голову сільської ради, попередити громадян ОСОБА_3, щоб вони звільнили його будинок (а.с.40).

В судовому засіданні представник позивача, вказував на те, що позивач ОСОБА_3 з своєю сім'ю з 2000 року проживає в спірному будинку, добросовісно, безперервно та відкрито протягом більше 10 років користується спірним нерухомими майном, яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, а тому є підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В судовому засідання представник відповідача не заперечувала той факт, що позивач зі своєю сім'єю з 2000 року проживають у будинку, який належить ОСОБА_4, при цьому відповідачу було відомо, що вони проживають у його будинку, про те у 2007 році він попередив їх про те, щоб вони виселились з його будинку, однак на даний час вони продовжують проживати у будинку відповідача.

Разом з тим, набувальна давність передбачена ч.1 ст. 344 ЦК України поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном.

За змістом ст. 344 ЦК України володілець за давністю володіння не має ніякого права на майно, а лише намагається набути право власності на майно.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє або користується майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу - оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу - право власності чи речове право іншої особи.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач проживає у будинковолодінні АДРЕСА_1, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, при цьому з 2005 року позивач ОСОБА_3 з своєю сім'єю був прописаний у вищевказане будинковолодіння, тобто позивач отримав право користуватись цим нерухомим майном, при цьому він достовірно знав, що з 2007 року власником даного нерухомого майна є відповідач по справі ОСОБА_4

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а позовна заява не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 3-11, 15, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про набуття права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд Чернівецької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної.

СУДДЯ: