Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Коростської сільської ради Сарненського району, третіх осіб - приватного нотаріуса Токова Василя Григоровича, ОСОБА_4 про часткове скасування рішення сільської ради щодо оформлення права власності на житловий будинок, часткове скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: скасовано рішення Коростської сільської ради Сарненського району від 23 червня 2010 року №33 у частині оформлення права власності та свідоцтво від 22 липня 2010 року про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1; визнано частково недійсним договір дарування від 02 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок.

Встановлено факт права власності ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/5 частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6

У задоволенні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0130 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано роз'яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22.12.1995 року, згідно яких право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

2

Згідно з наданими Коростською сільською радою посвідченими копіями будинкових книг, станом на 1990 рік в АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, 1965 р.н. (навчалася по 1990 рік у ветеринарному інституті м. Курськ), ОСОБА_8 ,1968 р.н.,(навчався по 1990 рік в Сарненському СПТУ №21 та в сільськогосподарському інституті м. Курськ), ОСОБА_9, 1970 р.н. (по 1989 рік навчався в педагогічному училищі м. Лебедин Сумської області, і по 1992 рік проходив військову службу у Збройних Силах України), ОСОБА_10, 1972 р.н. (навчався по 1990 рік в Коростській загальноосвітній середній школі та в Кузнецовському СПТУ), ОСОБА_11, ОСОБА_4 і ОСОБА_12, - всього 9 осіб.

Право на частку у майні колгоспного двору мають не п'ять осіб, як встановив суд першої інстанції, а дев'ять, а тому суд безпідставно визнав за позивачем право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку.

Вказує, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до Цивільного кодексу УРСР не виникло право спільної сумісної власності на майно, набуте ними в період проживання у фактичних шлюбних відносинах.

Суд безпідставно не застосував позовну давність у відповідності до положень ч.4 ст.597 ЦК України.

Просить скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року в частині задоволення позову і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що рішення Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року не в повній мірі відповідає положенням ст.213 ЦПК України, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Визнаючи за ним право власності на 1/5 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до договору від 02.10.2010 року ОСОБА_5 розпорядився всім будинком на користь відповідачки ОСОБА_1, чим порушив права й інших членів колгоспного двору.

Інші спадкоємці заяв щодо прийняття спадщини до нотаріуса не подавали і не оспорювали в суді порушення своїх прав на це майно, а місцевий суд ухвалив рішення, яким визначив права інших осіб, які не брали участь у справі та не залучалися судом, не заявляли вимог по факту та по суті спору, застосувавши при цьому ст.328 ЦК України.

При вирішенні спору судом не враховано висновки суду касаційної інстанції, наведені в ухвалі від 3 грудня 2014 року у цій справі.

Висновок суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з покликанням на те, що земельна ділянка рахувалася за ОСОБА_5, попри те, що вказана земельна ділянка надавалася для будівництва та обслуговування житлового будинку, - суперечить ст.ст. 377, 1225 ЦК України.

Просить рішення Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року частково скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати право власності на 1/3 частину домоволодіння (житлового будинку, надвірних будівель і споруд) по АДРЕСА_1 та на 1/3 частину земельної ділянки за цією ж адресою в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,-ОСОБА_2 вказує, що доводи цієї скарги про те, що спадкодавець ОСОБА_6, не набула права спільної сумісної власності на спірне майно не заслуговують на увагу, оскільки касаційний суд в своїй ухвалі визначив, що з 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України "Про власність" і положення цього Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення його в дію.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 оформив на себе все майно та 02.10.2010 року подарував житловий будинок з надвірними будівлями ОСОБА_1, проте будучи обізнаними про існування даного спору ніхто з осіб, які вказані в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заявили жодних претензій і договір дарування не оскаржили.

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 в частині, що стосується пропуску строку позовної давності, оскільки грунтуються на показаннях зацікавлених та упереджених свідків і не підтверджуються будь-якими іншими належними та допустимими доказами.

Заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 була ним подана до спливу шестимісячного строку, тобто до 28.01.2010 року.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року відхилити.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення із зміною рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку та визначення його частки в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 15 квітня 1991 року право на частку члена колгоспного двору мали п'ятеро осіб, а тому ОСОБА_6 належала 1/5 частина спірного домоволодіння, яка визнана за позивачем в порядку спадкування за законом.

Такий висновок суду не відповідає матеріалам справи та нормам цивільного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Сарненського районного суду із позовною заявою (із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог на підставі позову та заяви про зменшення позовних вимог), в якій просив:

- рішення виконавчого комітету Коростської сільської ради №33 від 23 червня 2010 року про оформлення права приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності від 22.07.2010 року, видане виконавчим комітетом Коростської сільської ради на вказаний житловий будинок частково скасувати;

- договір дарування від 02.10.2010 року за №1188 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 визнати частково недійсним;

- встановити факт належності ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- визнати за ОСОБА_2 право власності право власності на ? частину земельної ділянки, загальною площею 0,0130 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6

Встановлено, що 02 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) було укладено договір дарування, згідно умов якого дарувальник добровільно передав безоплатно у власність обдаровуваній житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0639 га (а.с.9, т.1).

Домоволодіння належало дарувальнику на праві власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Коростської сільської ради Сарненського району від 22 липня 2010 року, зареєстрованого в комунальному підприємстві "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" 30 серпня 2010 року, на підставі рішення виконавчого комітету Коростської сільської ради №33 від 23 червня 2010 року "Про оформлення права приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1".

4

Задовольняючи позовні вимоги про часткове скасування рішення виконавчого комітету Коростської сільської ради №33 від 23 червня 2010 року про оформлення права приватної власності на житловий будинок та свідоцтво про право власності від 22.07.2010 року, видане виконавчим комітетом Коростської сільської ради на вказаний житловий будинок та визнаючи частково недійсним договір дарування, суд першої інстанції вірно виходив з того, що цими актами органу місцевого самоврядування та угодою про відчуження майна було порушено права одного із співвласників спільної сумісної власності, яка була утворена після припинення колгоспного двору.

Згідно інформації, наданої виконавчим комітетом Коростської сільської ради від 19 грудня 2013 року вбачається, що спірне домоволодіння в с. Корост Сарненського району Рівненської області було взято на погосподарський облік 01.01.1961 року і суспільна група цього господарства згідно записів у погосподарських книгах визначена як колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року домоволодіння в АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи - колгоспного двору, а тому на такі правовідносини поширювались положення ЦК УРСР (1963 року).

Судом правильно зазначено у рішенні, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Однак судом невірно визначено склад осіб, у яких на час смерті одного із членів колгоспного двору - ОСОБА_6, існувало право спільної сумісної власності на майно колишнього колгоспного двору.

Висновок суду про те, що станом на 15 квітня 1991 року право на частку члена колгоспного двору мали п'ятеро осіб не відповідає матеріалам справи, оскільки після припинення колгоспного двору у спірному володінні проживали: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_12, що підтверджується довідками виконавчого комітету Коростської сільської ради Сарненського району №224 від 29.04.2013 року та №309 від 01.07.2013 року (а.с.11, 14, т.1),які стали учасниками спільної сумісної власності майна двору, яке збереглося.

Із врахуванням того, що з 15 квітня 1991 року у спірному домоволодінні проживали і ОСОБА_5(до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року), ОСОБА_6 (до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.)та ОСОБА_12, то кожному з них належало по 1/3 частини майна, а відтак позивач ОСОБА_2 успадкував за законом належну його матері 1/3 частину домоволодіння у відповідності до положень ст.1261 чинного ЦК України (2004 року).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0130 га для обслуговування спірного домоволодіння, суд першої інстанції вірно встановив, що матеріали справи не містять доказів того, до спадкодавець ОСОБА_6 на момент смерті була власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, а згідно довідки Коростської сільської ради №412 від 28.09.2012 року вбачається, що вказана земельна ділянка, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрована за померлим ОСОБА_5 (а.с.18) .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1про застосування у даному спорі встановленого ст.257 ЦК України 3-річного строку позовної давності, оскільки у відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи ту обставину, що позивачу стало відомо про порушення його права після укладення договору дарування (02 жовтня 2010 року), а з позовною заявою ОСОБА_2 звернувся до суду 03 жовтня 2013 року , то загальний 3-річний строк позовної давності позивачем не пропущено і судом правильно відмовлено у застосуванні положень ч.4 ст.267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року змінити в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку та визначення його частки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Василевич В.С. Шимків С.С.