Ухвала

19 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Євграфової Є.П., Карпенко С.О.,

Журавель В.І., Колодійчука В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», Тернопільська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про поділ майна подружжя, припинення частки у спільному майні, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила виділити їй у приватну власність 87,11 частин квартири АДРЕСА_1, що відповідає сумі коштів в розмірі 175 531 грн, які сплачені особисто нею, а ОСОБА_4 виділити 12,89 частин квартири, що відповідає 25 963 грн 50 коп., які слід вважати його особистою приватною власністю. Зважаючи на те, що частка ОСОБА_4 у спірній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі, вона просила припинити право власності ОСОБА_4 на належну йому частку у квартирі, вказавши, що на депозитний рахунок суду нею сплачено кошти в сумі 25 963 грн 50 коп. як грошова компенсація ОСОБА_4 за припинення його права власності на належну йому частку у квартирі. Як наслідок припинення права власності ОСОБА_4 на частку у квартирі, просила скасувати реєстрацію права спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру. А також просила провести реальний поділ автомобілів, які були придбані під час шлюбу, залишивши у її власності автомобіль марки Citroen Berlingo, а решту автомобілів залишити у власності ОСОБА_4, стягнувши з нього на її користь 88 тис. грн.

В обґрунтування позову зазначала, що у 2005 році вона вступила у дольову участь в ТОВ «Технотерн-плюс» на будівництво трикімнатної квартири АДРЕСА_1, вартістю 201 495 грн. У період з 22 липня 2005 року по 30 вересня 2005 року вона внесла до каси підприємства на будівництво квартири особисті кошти в сумі 149 568 грн.

14 жовтня 2005 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, який 15 червня 2012 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду розірвано. Перебуваючи у шлюбі в період із 27 квітня 2006 року до 27 червня 2006 року вона внесла кошти в рахунок сплати за дольову участь у будівництві квартири в сумі 51 927 грн. На даний час будівництво квартири закінчено та на ім'я сторін у справі 16 липня 2008 року видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками цієї квартири без визначення часток. Також вона вказувала, що кошти які сплачені за квартиру до реєстрації шлюбу, належать їй на праві особистої приватної власності. Кошти, які сплачені в період зареєстрованого шлюбу, а саме 51 927 грн підлягають поділу між сторонами в рівних частинах, а саме по 25 963 грн 50 коп. за кожним, оскільки є спільною сумісною власністю подружжя, в загальному особисто ОСОБА_3 сплачено коштів в рахунок оплати дольової участі у будівництві квартири на суму 175 531 грн 50 коп., а ОСОБА_4 - 25 963 грн 50 коп. Також вказувала, що під час шлюбу ними було придбано автомобілі: марки Volkswagen LT, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, марки Mercedes-Benz, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 та марки Renault Mascott, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4.

На підставі викладеного, звернулася до суду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 87,11 частки квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на 12,89 частки квартири АДРЕСА_1. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зокрема за кожним із них, право приватної власності на Ѕ частину: автомобіля марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіля марки Renault Mascott, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, та залишено вказані автомобілі у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У задоволенні решти позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 квітня

2014 року рішення місцевого суду в частині поділу квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 10 квітня 2014 року залишено без змін

У грудні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_3 надійшла заява про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 18 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, ч.1 ст. 57 СК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В обґрунтування заяви посилається на ухвали:

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року у справі за позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя;

- Верховного Суду України від 11 червня 2008 року у справі за позовом про поділ майна подружжя.

Розглянувши заяву, колегія суддів вважає, що підстави для її допуску до провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Крім того, у відповідності до п. 6 згаданої вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року, заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупністю таких умов: судом касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні і ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Аналіз наведених судових рішень від 11 червня 2008 року та 25 грудня 2013 року не дає підстав для висновку про наявність, передбачених ст. 355 ЦПК України, обставин для перегляду судових рішень у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, оскільки справи розглянуті за різних фактичних обставин.

Враховуючи наведене, у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», Тернопільська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про поділ майна подружжя, припинення частки у спільному майні, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

С.О. Карпенко

В.М. Колодійчук