Справа№592/2703/15-ц
Провадження №2/592/1127/15
09 липня 2015 року м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
при секретарях: Гробовій М. А. , Мечик Л. В. , Троценко Ю. Ю. ,
за участю представника позивача за довіреністю: адвоката Ященка В. В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -
У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою довіреністю - адвокат Ященко Владислав Владиславович не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Але від нього не надійшло повідомлення про причини неявки.
У судове засідання представник публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Але від нього не надійшло повідомлення про причини неявки.
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України.
Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.
Із змісту висновку оцінювача звіту № 260/14 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу "Opel Corsa 1,4 16V, державний реєстраційний № НОМЕР_2" внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді від 14.10.2014 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу "Opel Corsa 1,4 16V, державний реєстраційний № НОМЕР_2" внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, дорівнює його ринковій вартості та складає 184324 (сто вісімдесят чотири тисячі триста двадцять чотири) гривні 00 копійок (а. с. 11 - 16, 57) . При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму.
Із змісту висновку судової автотоварознавчої експертизи № 260/15 по цивільній справі № 592/2703/15-ц (провадження № 2/592/1127/15) вбачається, що: 1. Ринкова вартість колісного транспортного засобу "Opel Corsa 1,4 16V, державний реєстраційний № НОМЕР_2" станом на 28.04.2015 року складає 227799 (двісті двадцять сім тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) гривень 77 копійок (в непошкодженому стані) . 2. Вартість матеріального збитку автомобілю "Opel Corsa 1,4 16V, державний реєстраційний № НОМЕР_2" внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді станом на 28.04.2015 року складає 227799 (двісті двадцять сім тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) гривень 77 копійок (а. с. 74 - 80, 101 - 121) .
Із змісту ксерокопії висновку лікаря пункту ургентної допомоги нейрохірургічного відділення комунального закладу "Сумська обласна клінічна лікарня" № 4020 від 24.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, був обстежений ургентним нейрохірургом 24.09.2014 року о 19 годині 50 хвилин. Діагноз: даних про черепно-мозкову травму на момент огляду немає. Забій місцевий речовини головного мозку, перенісся (а. с. 27) .
Із змісту ксерокопії довідки лікаря отоларинголога комунального закладу "Сумська обласна клінічна лікарня" від 24.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, 24.09.2014 року о 19 годині 40 хвилин був встановлений діагноз: перелом кісток носа зі зміщенням. Зі слів травма в дорожньо-транспортній пригоді 24.09.2014 року о 15 годині 45 хвилин по вулиці Леваневського, 22 міста Суми (а. с. 27) .
Із змісту ксерокопії висновку завідувача отоларингологічним відділенням комунальної установи "Сумська міська клінічна лікарня № 5" Терлецького Віктора Ярославовича від 25.09.2014 року вбачається, що у хворого ОСОБА_2 був встановлений діагноз: перелом кісток носа зі зміщенням. 25.09.2014 року була проведена операція - редресація кісток носа. Від госпіталізації відмовився (а. с. 27) .
Із змісту ксерокопії розрахункової квитанції серії АААА № 572436 вбачається, що 16.10.2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_5, за визначення збитків від дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Opel Corsa 1,4 16V, реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав від ОСОБА_2 суму розрахунку в розмірі 450 (чотириста п'ятдесят) гривень 00 копійок (а. с. 98) .
Із змісту розрахункової квитанції серії ЗААП № 201550 вбачається, що 06.05.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_5, за визначення збитків від дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Opel Corsa 1,4 16V, реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав від ОСОБА_2 суму розрахунку в розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок (а. с. 81)
Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.
Із аналізу чинного конституційного, адміністративного, цивільного, цивільно-процесуального законодавства, законодавства про страхування з урахуванням рекомендацій та роз'яснень Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається наступне.
Згідно ч. ч. 1, 11 ст. 53 ЦПК України експертом є особа, якій доручено провести дослідження матеріальних об'єктів, явищ і процесів, що містять інформацію про обставини справи, і дати висновок з питань, які виникають під час розгляду справи і стосуються сфери її спеціальних знань. Експерт має право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов'язаних з проведенням експертизи і викликом до суду.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Тобто, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідним рішенням встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.
Із змісту ст. 79 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.
Із змісту ст. 86 ЦПК України вбачається, що витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Із змісту ст. 143 ЦПК України вбачається, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом. Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу.
Згідно ч. ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.
Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.
Згідно ст. 189 ЦПК України висновок експерта оголошується в судовому засіданні. Для роз'яснення і доповнення висновку експерту можуть бути поставлені питання. Першою ставить питання експертові особа, за заявою якої призначено експертизу, та її представник, а потім інші особи, які беруть участь у справі. Якщо експертизу призначено за клопотанням обох сторін, першим ставить питання експертові позивач і його представник. Суд має право з'ясовувати суть відповіді експерта на питання осіб, які беруть участь у справі, а також ставити питання експерту після закінчення його допиту особами, які беруть участь у справі. Викладені письмово і підписані експертом роз'яснення і доповнення висновку приєднуються до справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Згідно ч. 4 ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" № 4038-XII від 25.02.1994 року (із змінами і доповненнями) для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.
Із змісту п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України вбачається, що позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) .
Згідно ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.
Згідно ст. 542 ЦК України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред'явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов'язок будь-кому із них на свій розсуд. Боржник не має права висувати проти вимоги одного із солідарних кредиторів заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах боржника з іншими солідарними кредиторами, в яких цей кредитор не бере участі. Виконання боржником свого обов'язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов'язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними.
Згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Із змісту ч. 1 ст. 560 ЦК України вбачається, що за гарантією банк страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.
Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату) , а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; 3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору; 4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором; 5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або у разі збільшення вартості майна внести відповідні зміни до договору страхування; 6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов'язки страховика.
Згідно ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Із змісту абз. абз. 1, 4 ст. 4 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 07.03.1996 року (із змінами і доповненнями) вбачається, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).
Згідно п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.
Згідно п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно абз. 1 п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Із змісту абз. абз. 1, 5 п. 23.1. ст. 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) вбачається, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.
Згідно ст. 26-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.
Із змісту абз. абз. 1, 5 ст. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) вбачається, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Із змісту ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) вбачається, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Із змісту абз. 1, п. 32.7. ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) вбачається, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені норми законів, які врегульовують вказані спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Тобто в даній частині вимоги позивача ОСОБА_2 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На думку суду відповідач ОСОБА_3 своїми протиправними діями дійсно заподіяв позивачу ОСОБА_2 моральну шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009 року) . Судовим розглядом була встановлено, що в даних спірних правовідносинах наявна моральна шкода, була встановлена протиправність діяння її заподіювача - ОСОБА_3, була встановлена наявність причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправним діянням заподіювача ОСОБА_3 та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, з'ясував, що факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру частково підтверджується ксерокопією висновку лікаря пункту ургентної допомоги нейрохірургічного відділення комунального закладу "Сумська обласна клінічна лікарня" № 4020 від 24.09.2014 року, ксерокопією довідки лікаря отоларинголога комунального закладу "Сумська обласна клінічна лікарня" від 24.09.2014 року, ксерокопією висновку завідувача отоларингологічним відділенням комунальної установи "Сумська міська клінічна лікарня № 5" Терлецького Віктора Ярославовича від 25.09.2014 року (а. с. 27) . Крім того, суд з'ясував за яких обставин чи якими діями вони були заподіяні. Також суд з'ясував, що позивач ОСОБА_2 в грошовій сумі оцінює заподіяну йому моральну шкоду.
Тобто в даній частині вимоги позивача ОСОБА_2 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Отже, що стосується вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 судового збору в розмірі 886 грн. 84 коп. , то суд дійшов наступного висновку.
Отже, що стосується вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, то суд дійшов наступного висновку.
Оскільки в матеріалах справи є документальне підтвердження сплати позивачем ОСОБА_2 витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, а саме: ксерокопія розрахункової квитанції серії АААА № 572436 про отримання 16.10.2014 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_5, за визначення збитків від дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Opel Corsa 1,4 16V, реєстраційний номер НОМЕР_2, від ОСОБА_2 суми розрахунку в розмірі 450 (чотириста п'ятдесят) гривень 00 копійок (а. с. 98) ; оригінал розрахункової квитанції серії ЗААП № 201550 06.05.2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_5, за визначення збитків від дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Opel Corsa 1,4 16V, реєстраційний номер НОМЕР_2, від ОСОБА_2 суми розрахунку в розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок (а. с. 81) , відтак в даній частині вимоги позивача ОСОБА_2 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно правовій позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.06.2014 року № 6-49цс14) пунктом 32.7 статті 32 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV ""Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: у редакції Закону України від 7 липня 2011 року № 3610-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, у сфері зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг" , яка була чинною у період з 8 січня 2012 року до 4 листопада 2012 року) чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Натомість у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, міститься поняття "втрата товарної вартості транспортного засобу" , а поняття "втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу" не використовується. Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) , статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Таким чином, на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, 541 - 544, 560, 979, 988, 993, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України; ст. ст. 53, 57, 61, 66, 79, 86, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, давши їм належну оцінку, суд дійшов до висновку про те, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, підлягає частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 27, 49 Конституції України; ст. ст. 23, 268, 143, 147, 179, 189, 208, 209, 213 - 215, 218, 222, 360-7 ЦПК України; ст. 4 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 07.03.1996 року (із змінами і доповненнями) ; ст. ст. 9, 12, 22, 23, 26-1, 28, 29, 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (із змінами і доповненнями) ; ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" № 4038-XII від 25.02.1994 року (із змінами і доповненнями) ; п. п. 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 08.07.1994 року, № 11 від 30.09.1994 року, № 15 від 25.05.1998 року) ; п. п. 5, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року) ; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках" від 01.02.2012 року; п. п. 6, 7 методичних рекомендацій "Відшкодування моральної шкоди" , викладених в листі Міністерства юстиції України від 13.05.2004 року № 35-13/797, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 886 грн. 84 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз в сумі 950 грн.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення направити рекомендованим листом із повідомленням ОСОБА_3, публічному акціонерному товариству "Страхова компанія "Універсальна".
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Головуючий: І.Г. Бичков