Справа № 583/1985/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

при секретарі Вербі Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, об'єднану зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення ідеальних часток у будинковолодінні,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2014 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Охтирського міськрайсуду Сумської області від 25.03.2015 року зазначений позов був залишений без розгляду в зв'язку з повторною неявкою позивачки в судове засідання та ненаданням заяви про розгляд справи у її відсутність.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 02.06.2015 року ухвала суду від 25.03.2015 року скасована та справа направлена для продовження розгляду. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що з квітня 1996 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_2, з 21.01.1998 року перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Охтирського міськрайсуду Сумської області від 17.09.2007 року шлюб був розірваний, однак фактично однією сім'єю сторони проживали до вересня 2013 року. За час спільного проживання сторонами за спільні кошти був побудований будинок по АДРЕСА_1 Тому порушувала питання про визнання житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнання за кожним з подружжя права власності по ? частині на зазначене майно.

Ухвалою суду від 25.06.2015 року справа за позовом ОСОБА_1 була об'єднана зі справою за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_2 свої вимоги, в наступному змінені, мотивує тим, що згідно рішення Охтирської райради народних депутатів від 08.06.1993 року йому було надана в приватну власність земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва. 08.06.1993 року був наданий дозвіл на право виконання будівельних робіт по забудові будинковолодіння по АДРЕСА_1. 15.09.1993 року виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, 17.09.1993 року проведений виділ в натурі меж земельної ділянки. До 1998 року була побудована цегляна коробка житлового будинку з розбивкою житлових приміщень з віконними коробками, встановленими на даху стропилами, вкрита шифером, побудовані цегляний сарай та погріб. З травня 1997 року ОСОБА_2 став зустрічатися з ОСОБА_1, 21.01.1998 року зареєстрував шлюб. Було прийняте рішення про здійснення добудови будинку. Розпорядженням голови Охтирської райдержадміністрації № 304 від 24.11.2000 року був затверджений акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію об'єктів закінчених будівництвом житлових будинків та 20.12.2000 року виконкомом Охтирської міськради прийняте рішення про видачу свідоцтва про право власності на його ім'я. 25.12.2000 року видане відповідне свідоцтво. 22.10.2002 року рішенням виконкому Охтирської міськради № 525 був наданий дозвіл на будівництво газопроводу за власні кошти мешканців вул. Зоряна. Також за спільні кошти ним та ОСОБА_1 були побудовані тамбур а1, гараж б та вбиральня б1. Однак спільне життя з ОСОБА_1 не склалося. За рішенням суду від 29.04.2002 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 З того часу фактично перестали жити як подружжя, хоча і проживали в одному будинку. В 2013 році при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу йому стало відомо про існування рішення від 17.09.2007 року, яким шлюб був розірваний за позовом ОСОБА_1 11.09.2013 року ним було отримане свідоцтво про розірвання шлюбу. Оскільки будинок був ним побудований до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1, після реєстрації шлюбу були проведені внутрішні опоряджувальні роботи та здійснено будівництво об'єктів, які є самочинними, порушує питання про визначення його ідеальної частки у праві спільної сумісної власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 у розмірі 87/100 частини та визнання за ним права власності на ? частину майна у вигляді будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які були використані і внесені в процесі будівництва, ремонтних робіт, встановлення інженерного та комунікаційного обладнання, реконструкцій і інших поліпшень у вигляді тамбуру а1, гаражу б, вбиральні б1, в межах складових частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 на належній йому земельній ділянці. Також порушує питання про застосування строку позовної давності щодо вимог ОСОБА_1, оскільки з часу ухвалення рішення про розірвання шлюбу - 17.09.2007 року, минуло більш як три роки, тобто час, протягом якого ОСОБА_1 мала право порушити питання про поділ майна, витік.

Позивачка ОСОБА_1 надала заяву про слухання справи без її участі.

Її представник в судовому засіданні від 21.10.2014 року заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові.

ОСОБА_2 та його представник надали заяви про слухання справи у їх відсутність.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що з 2002 року вони тісно спілкуються зі сторонами. ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як їй відомо, з 2001 року до осені 2013 року жили разом, разом святкували свята, ходили в гості та запрошували гостей. Їй відомо, що ОСОБА_1 брала позику на будівництво, так як це питання в її присутності обговорювалося. ОСОБА_2 цього ніколи не заперечував.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_1 її сестра. ОСОБА_1 з 1996 року проживає з ОСОБА_2 Сім'ями по родинному вони часто спілкуються, приїжджали в гості до їх сім'ї, також запрошували їх до себе. На той час, як її сестра стала проживати з ОСОБА_2, на земельній ділянці стояв фундамент та була яма під погріб. Вони разом будували будинок по АДРЕСА_1, їм допомагав також і її чоловік. В 2002 році ОСОБА_2 вже переїхали в побудований будинок. До 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили разом як сім'я, так як вони часто приїжджали в гості та залишалися в них на деякий час.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що знає ОСОБА_1 з 1984 року, з ОСОБА_2 знайомий з 1995-1996 років. На той час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили ще в тещі по АДРЕСА_2. На земельній ділянці був фундамент під будинок та викопана яма під погріб, так як він пам'ятає, що разом з ОСОБА_2 їздили дивитися, чи є в ямі вода. Весь час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили разом, хоч інколи у них були сварки, разом будували будинок. Він допомагав їм крити дах, зводити стіни та робити перехід. Гараж будували пізніше. В 2013 році навесні ще разом святкували день народження. Весь цей час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили як одна сім'я.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що познайомилася з ОСОБА_1 в 2012 році. З цього часу спілкувалася, ходили в гості. В 2013 році ОСОБА_2 приїжджав забирати ОСОБА_1 з кафе, на той час вони вели спільний побут.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_1 її мати. Разом з ОСОБА_2 мати проживала з 1996 року, разом їздили на море, до 2002 року вони проживали на АДРЕСА_3, після чого переїхали на АДРЕСА_1. Як одна сім'я вони проживали до 2013 року, забирали онуків на вихідні, їздили з ними до лісу, відвідували басейн. На той час, коли мати познайомилася з ОСОБА_2, будинку ще не було, так як вона пам'ятає, як виривала бур'ян, який виріс на фундаменті.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як сусідів по АДРЕСА_3 з 1998 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили у матері ОСОБА_1, всі кошти йшли на будівництво. Вона чула, що ОСОБА_1 брала позику на будівництво. Будувати будинок допомагав отчим ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що в липні 1996 року познайомилася з сім'єю ( як вона тоді вважала ) ОСОБА_2, які відпочивали в м. Саки. Після того підтримували добрі стосунки. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили у тещі по АДРЕСА_3, потім будувалися. З 1997 року зустрічалися рідше, лише по місту. В розмові ОСОБА_1 повідомляла, що мають сина, переїхали у власний будинок.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що з дитинства знає ОСОБА_12 В 1996 році повернулася в м. Охтирка і знає, що з цього ж часу ОСОБА_1 стала жити з ОСОБА_2 Вони стали будуватися. На той час на АДРЕСА_1 був лише фундамент, що особисто казав ОСОБА_2 Фінансово їм допомагали мати та сестра ОСОБА_1 Ще коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили на АДРЕСА_3, у них народився син. На даний час вони проживають на АДРЕСА_1, куди перейшли десь в 2000-х роках. В гостях на АДРЕСА_1 вона не була, однак у 2011-2012 роках вона працювала у магазині і ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом приїжджали купляти куртку для ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 їх сусіди, у них суміжні ділянки, ОСОБА_2 їх кум. Знає їх як сім'ю 13 років. Жили постійно разом, разом працювали, зустрічали гостей. Про те, що шлюб між ними розірваний з 2007 року, їй стало відомо лише зараз. До цього вона вважала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, так як вони вели господарство як одна сім'я.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що знає ОСОБА_1 з дитинства. З 1996 року ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_2, в ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син, її запрошували на хрестини. В той час вони проживали у матері, а у 2002 році переїхали на АДРЕСА_1 у новий будинок. Вони з чоловіком часто їх відвідували. Її також сім'я ОСОБА_2 часто навідували і самі, і разом з дітьми. В 2013 році їй стало відомо про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучилися, до цього вони жили, вели господарство як одна сім'я.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що знає сім'ю ОСОБА_2 11 років. Разом з дружиною ОСОБА_14 вони часто навідувалися до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, сприймали їх як родичів. В 2013 році він навіть за дозволом ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали як одна сім'я.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що знає ОСОБА_2 з дитинства, так як проживає по-сусідству з його матір'ю. Ділянку під забудову ОСОБА_2 взяв його вітчим, він же допомагав здійснювати будівництво. Коли ОСОБА_2 розлучився з першою дружиною, вже стояла коробка, був погріб, сарай і було стягнуте дерево. Після розірвання першого шлюбу через два роки ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_1 деякий час проживали у тещі. Після цього добудовували вже разом. Перехід побудували пізніше.

Суд проаналізував матеріали справи, врахував позицію сторін, покази свідків, врахував письмові докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Охтирською районною радою народних депутатів 15.09.1993 року, ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки площею 0,20 га, розташованої на території Кардашівської сільради, цільове призначення - для індивідуального житлового будівництва.

Відповідно до рішення 17 сесії Охтирської райради народних депутатів № 546 від 08.06.1993 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається з будівельного паспорту, він був зареєстрований в районного архітектора 09.09.1993 року № 277, однак був перереєстрований 10.02.1998 року за № 10. Крім того, проект будинку з відповідними розрахунками був виконаний в ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 21.01.1998 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділу РАГС Охтирського міськвиконкому Сумської області зроблено запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Актом державної технічної комісії від 22.11.2000 року, затвердженим розпорядженням голови райдержадміністрації 24.11.2000 року № 304 прийнятий в експлуатацію закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, збудований згідно будівельного паспорту, зареєстрованого в головного архітектора району № 10 від 10.02.1998 року та дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт, виданого інспекцією ДАБК Охтирського району від 10.02.1998 року.

25.12.2000 року ОСОБА_2, на підставі рішення Охтирського міськвиконкому від 20.12.2000 року № 704, видане свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1. Будинок зареєстрований за ОСОБА_2 Охтирським МБТІ 05.01.2001 року за реєстровим № 10983.

Як вбачається з матеріалів інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_1, на території домоволодіння є об'єкти самочинного будівництва - тамбур а1, гараж б, убиральня б1.

Рішенням Охтирського міськрайсуду Сумської області від 17.09.2007 року шлюб між сторонами був розірваний. Відповідний актовий запис в книзі реєстрації розірвань шлюбів відділом ДРАЦС по м. Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області за № 22 був зроблений 11.09.2013 року.

ОСОБА_1 заявлені вимоги про визнання земельної ділянки по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, згідно з положеннями ст. 57 СК України, особистою приватною власністю одного з подружжя є, зокрема, майно, набуте ним до шлюбу.

Такі ж норми містилися і в ст. 24 Кодексу України про шлюб та сім'ю, чинного на час укладення між сторонами шлюбу, згідно якої, зокрема, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, є власністю кожного з них.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 в цій частині не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання житлового будинку з господарськими спорудами спільною власністю подружжя та визнання права власності на відповідні частки, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, чинного на час укладення між сторонами шлюбу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення містить і ст. 60 СК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Право власності на новозбудований будинок по АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 виникло після прийняття новозбудованого будинку в установленому порядку в експлуатацію, видачі свідоцтва про право власності та реєстрації, що відбулося в той час, як сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За таких обставин будинок з господарськими спорудами є спільною сумісною власністю подружжя, а також спільною власністю є будівельні матеріали, інженерне та комунікаційне обладнання, яке було використане під час самочинного будівництва тамбура а1, гаражу б, убиральні б1, оскільки сторони не оспорюють, що здійснювали будівництво за спільні кошти та спільними зусиллями а тому, в силу ст. 61 ЦПК України, цей факт не підлягає доказуванню.

Згідно з положеннями ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Як на підставу визначення більшої частки у спільному майні ОСОБА_2 зазначає про те, що на час укладання шлюбу ним самостійно було виконано частину будівельних робіт. Однак, ним не надано належних та допустимих доказів в підтвердження зазначеної обставини, оскільки, як вбачається з досліджених доказів, дозвільна документація та проект будинку, наявність яких була обов'язковою для можливості початку забудови, датовані 1998 роком. Покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 зазначених обставин не спростовують.

За таких обставин, суд дійшов висновку про рівність часток сторін у спільній власності.

ОСОБА_2 подав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 02.06.2014 року, в той час як шлюб між подружжям був розірваний 17.09.2007 року саме за позовом ОСОБА_1, про що їй було відомо.

Відповідно до положень ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Виходячи з досліджених в судовому засідання доказів суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не пропущений строк звернення до суду з позовом, оскільки в судовому засідання показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 було підтверджено, що сторони проживали спільно як сім'я до 2013 року. Таким чином, після припинення між сторонами стосунків з 2013 року ОСОБА_1 могла дізнатися про порушення свого права і з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, в зв'язку з чим заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до розміру тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи розмір доведених належними та допустимими доказами понесених ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору, виходячи з розміру задоволених вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3209,43 грн.

(3775,80 грн. - сплачений судовий збір, підтверджений відповідними квитанціями;

217228,5 грн. - розмір заявлених вимог (? частина від 434457 грн. (368317 грн. - вартість домоволодіння + 66140 грн. - вартість земельної ділянки);

184158,5 грн. - розмір задоволених вимог, що складає 85% від розміру заявлених вимог;

3775,80 х 85%= 3209,43 грн.).

Суд приймає до уваги надані ОСОБА_2 докази в підтвердження понесених ним судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору у розмірі 3654 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., що підтверджуються договором про надання правової допомоги від 22.06.2015 року, актом виконаних робіт, квитанцією № 37 від 22.06.2015 року про сплату 2000 грн., матеріалами судової справи та журналами судових засідань. Виходячи зі співвідношення розміру заявлених та задоволених вимог на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 підлягає стягненню 3279,32 грн.

(3654+2000 грн. = 5654 грн. - розмір судових витрат;

320435,79 грн. - розмір заявлених вимог;

184158,5 грн. - розмір задоволених вимог, що складає 58% від розміру заявлених вимог;

5654 х 58%= 3279,32 грн.).

Оскільки ОСОБА_2 скористався своїм правом на зміну заявлених вимог і висновок судово-будівельної експертизи не має доказового значення при вирішенні змінених заявлених вимог, понесені ОСОБА_2 витрати за її проведення відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 24 Кодексу про шлюб та сім'ю, ст.ст. 57, 60, 70, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 58-60, 88, 197, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинку з надвірними господарськими будовами, розташованого по АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будівельних матеріалів, інженерного та комунікаційного обладнання, використаних для будівництва та ремонту самочинно збудованих на території домоволодіння по АДРЕСА_1 тамбуру а1, гаражу б, вбиральні б1.

В задоволенні решти вимог відмовити за необґрунтованістю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину будинку з надвірними господарськими будовами, розташованого по АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину будівельних матеріалів, інженерного та комунікаційного обладнання, використаних для будівництва та ремонту самочинно збудованих на території домоволодіння по АДРЕСА_1 тамбуру а1, гаражу б, вбиральні б1.

В задоволенні решти вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 3209,43 грн. ( три тисячі двісті дев'ять грн. 43 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат 3279,32 грн. ( три тисячі двісті сімдесят дев'ять грн. 32 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайсуд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з часу отримання його копії.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області В.М. Ільченко