АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/284/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Маринченко М.М.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Соколової В.В.

- Гаращенка Р.Д.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладу, процентів на банківський вклад, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладу, процентів на банківський вклад, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження відкриття депозитного рахунку в Кримській філії Комерційного банку «Приватбанк» та докази на підтвердження наявності грошових коштів на депозитному рахунку ОСОБА_3. Проте, не зважаючи на дані докази, суд 1-ї інстанції відмовив задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідно до постанови правління Національного банку України від 06 травня 2014 року припинено діяльність відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», у травні 2014 року фактично конфіскована частина майнового комплексу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», а тому банк на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя не мав можливості здійснювати банківську діяльність після окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Ухвалюючи таке рішення, суд 1-ї інстанції фактично позбавив позивача права власності на грошові кошти, що суперечить ст.41 Конституції України та вимогам чинного законодавства України. Крім того, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження відсутності грошових коштів на депозитному рахунку позивача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» Кахраманов Рустам Ніраятович в судовому засіданні 29.10.2015 року проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду залишити без змін. В судове засідання 05.11.2015 року не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія судів вважає можливим слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 04 січня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» з заявою №SAMDN1058 на оформлення банківського вкладу «Стандарт» (в доларах) на наступних умовах, банк відкриває клієнту вкладний рахунок за вкладом НОМЕР_1, сума вкладу 20002,32 долари США за ставкою 8% річних. Дата вимоги вкладником вкладу по 04.01.2013 року.

Відповідно до п.3 даної заяви якщо після закінчення строку вкладу вкладник не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у заяві, тобто на 367 днів. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника до банку.

Згідно з додатковою угодою від 04 січня 2012 року процентна ставка збільшена на 0,5 % річних, тобто становить 8,5 % річних на строк до 04.01.2013 року.

04.01.2012 року ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_5 було видано довіреність на розпорядження депозитними коштами за заявою №SAMDN1058.

03 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» з заявою, в якій повідомив про відмову від продовження строку вкладу за договором №SAMDN1058 від 04 січня 2012 року на новий термін, просив після закінчення строку дії депозиту виплатити тіло депозиту та нараховані відсотки у будь-якому відділенні банку в місті Києві.

Дану заяву працівниками Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» отримано 09.12.2014 року.

15.12.2014 року Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» на адресу ОСОБА_3 було скеровано листа, яким повідомлено, що у зв'язку з окупацією відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Автономній республіці Крим та місті Севастополі обмежує можливість проведення банківських операцій. На даний час єдиний варіант вирішення питання щодо депозитного договору ОСОБА_3 є проведення реструктуризації депозитного договору.

Оскільки Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» не було повернуто ОСОБА_3 грошові кошти за депозитним договором №SAMDN1058 від 04 січня 2012 року, то 12.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог провив суд розірвати депозитний договір №SAMDN1058 від 04 січня 2012 року, стягнути з відповідача на його користь кошти за договором банківського вкладу в сумі 20 002,32 доларів США, проценти у розмірі 2203,66 доларів США, три проценти річних у розмірі 309,07 доларів США, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладу, процентів на банківський вклад, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження внесення грошових коштів на депозитний рахунок банку, а тому правових підстав для задоволення позовних вимог немає.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Отже, договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час − час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних положень закону, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження залучення банком вкладу (депозиту) не надав суду жодного доказу - ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верхового Суду України, висловленою у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-118цс14.

Доводи апеляційної скарги про те, належним та допустимим доказом наявності грошових коштів на депозитному рахунку позивача є виписка з депозитного рахунку, підписана начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ від 02.08.2014 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 06.05.2014 №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», правлінням Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» було прийнято рішення, оформлене протоколом №18 від 15 травня 2014 року, про припинення діяльність відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк»».

Отже, з травня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» офіційно припинило діяльність своїх філій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Ні суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на 02.08.2014 року (день видачі виписки з депозитного рахунку) будь яка філія Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» функціонувала та була наділена повноваженнями на видачу виписок з депозитних рахунків вкладників.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: