Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Оніпко О.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігор Миколайович про захист цивільних майнових прав способом визнання права.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину /ідеальну частку/ земельної ділянки площею 0,0792 га, наданої для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою місто Рівне АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого 27.12.2004 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М., зареєстрованого в реєстрі за №5897.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що згідно з висновком суду позивачем правомірно заявлено вимогу про визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування земельної ділянки від 27.12.2004р. посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. за №5897 від 27.12.2004 р., примірник якого втрачено, за рішенням суду, як підстави для державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Фактично підставою для заявлення вказаної вище вимоги була втрата позивачем документа, який засвідчує його право власності на спірну земельну ділянку, а тому дані правовідносини повинні регулюватися на підставі ст.392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, зазначена норма матеріального права не була застосована судом.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. В оскаржуваному судовому рішенні немає обґрунтування відсутності можливості отримати правовстановлюючий документ іншим шляхом.

Крім того, зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки знаходження у відповідача в розпорядженні примірника договору дарування не свідчить про відсутність можливості у позивача провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, а також не зобов'язує відповідача бути ініціатором державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а тому порушувати інтереси позивача відповідач не може.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та законності вимог.

Проте такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі та вимогам закону, а тому таке рішення, відповідно до правил ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 27.12.2004р. ОСОБА_4 подарувала в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0792 га., що розташована по АДРЕСА_1

Частиною 1, 3 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації можуть бути оскаржені до суду.

Позивач стверджує, що має намір отримати на свою частку спірної земельної ділянки свідоцтво про право власності, однак відповідачка ОСОБА_6 відмовляється від державної реєстрації цього договору.

Відповідно до правил ст.ст. 15,16, ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідачка по справі ОСОБА_1 не оспорює право ОСОБА_3 на ? частину спірної земельної ділянки та не заперечує щодо державної реєстрації договору дарування від 27.12.2004р. Однак, перешкодою до такої реєстрації є та обставини, що втрачений їх примірник цього договору. Цю обставину підтвердила і ОСОБА_4

За наведених обставин, позивачеві слід звернутися до нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищука І.М., який посвідчував цей договір і отримати його дублікат.

В тому разі, коли нотаріус безпідставно відмовить у такій видачі, його дії можна оскаржити до суду.

На переконання колегії суддів ОСОБА_3 має право на отримання дублікату договору дарування і без спільної подачі про це заяви разом з ОСОБА_1, оскільки він був стороною в цьому договорі.

Порядок оформлення права власності на нерухоме майно, а таким майном є і земельна ділянка, визначений ст. 182 ЦК України, ст. ст. 4, 16 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та ст. 202 Земельного кодексу України.

Вказаний порядок передбачає оформлення необхідної документації на земельну ділянку, в необхідних випадках її затвердження та присвоєння кадастрового номеру цій земельній ділянці і тільки після цього видається державний акт на право власності на земельну ділянку. Цього порядку і слід дотриматися ОСОБА_3

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Договір дарування земельної ділянки не є в повній мірі тим документом, який посвідчує право власності громадянина на майно, оскільки в силу ч. 4 ст.334 ЦК України право власності у набувача виникає з моменту реєстрації договору на нерухоме майно, яким в даному випадку є договір дарування.

На день розгляду справи в суді право власності на спірну земельну ділянку залишається зареєстрованим за дарувальницею - ОСОБА_4, а отже при вирішенні даного спору стаття 392 ЦК України не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивача.

Крім того, правило ст. 392 ЦК України застосовується в тому випадку, коли відсутній інший порядок для відновлення порушеного правила.

Враховуючи, що існує інший, вищенаведений позасудовий порядок оформлення права власності на нерухоме майно та відсутній предмет спору, оскільки ОСОБА_1 не заперечує проти права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку і його не оспорює, то підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 колегія суддів не вбачає.

На підставі з"ясованих обставин по справі, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігор Миколайович про захист цивільних майнових прав способом визнання права відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: О.В. Оніпко

С.В. Хилевич