У х в а л а

26 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Нагорняка В.А., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2014 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, повернення приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч», ОСОБА_4 про визнання права приватної власності на нежитлове приміщення,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Сортнасіннєовоч» (далі - ВАТ «Сортнасіннєовоч») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, повернення приміщення.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилався на те, що 20 жовтня 1993 року ОСОБА_5 призначено на посаду начальника ВАТ «Сортнасіннєовоч». За час перебування ОСОБА_5 на посаді керівника товариства, він неодноразово укладав завідомо збиткові для підприємства договори, зокрема, ним відчужено низку нежитлових приміщень. 31 грудня 2004 року між ВАТ «Сортнасіннєовоч» в особі генерального директора ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу приміщення магазину загальною площею 17,4 кв. м по АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_5, який діяв від імені ВАТ «Сортнасіннєовоч», відчужив й інше майно товариства членам своєї родини, а саме: магазин по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3, по АДРЕСА_4. Позивач вважає дії відповідачів неправомірними, а тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, укладений 31 грудня 2004 року між ВАТ «Сортнасіннєовоч» та

ОСОБА_4, повернути вказане нежитлове приміщення у власність ВАТ «Сортнасіннєовоч» шляхом витребування його із володіння ОСОБА_3

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ВАТ «Сортнасіннєовоч», ОСОБА_4 про визнання права приватної власності на нежитлове приміщення.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що 15 квітня 2010 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення − магазину, загальною площею 17,4 кв. м, по АДРЕСА_1. Вказував, що оскільки доказів зловмисної домовленості між ним та ОСОБА_4 не надано, тому просив визнати за ним право приватної власності на нежитлове приміщення - магазин по АДРЕСА_1.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 12 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року, позов ВАТ «Сортнасіннеовоч» задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, укладений 31 грудня 2004 року між ВАТ «Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний № 3812. Повернуто нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 у власність ВАТ «Сортнасіннєовоч» шляхом витребування його із володіння ОСОБА_3 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

11 грудня 2014 року ОСОБА_3 направив на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заяву про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст. 388 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження викладених у заяві доводів заявник долучив до заяви копії рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2011 року у справі за позовом про визнання недійсними договорів, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом про визнання добросовісним набувачем, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року у справі за позовом про визнання правочинів недійсними та повернення квартири у попередній стан та ухвали Вищого господарського суду України від 26 червня 2014 року у справі за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації та зобов'язання провести державну реєстрацію права на адміністративне приміщення, постановлених за результатом розгляду аналогічних справ.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Оскільки зі змісту заяви та долучених до заяви копій рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2011 року у справі за позовом про визнання недійсними договорів, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом про визнання добросовісним набувачем, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року у справі за позовом про визнання правочинів недійсними та повернення квартири у попередній стан та ухвали Вищого господарського суду України від 26 червня 2014 року у справі за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації та зобов'язання провести державну реєстрацію права на адміністративне приміщення не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, правовідносини є подібними, але різні фактичні обставини справи, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, повернення приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч», ОСОБА_4 про визнання права приватної власності на нежитлове приміщення, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.А. Нагорняк

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко