Номер провадження: 22-ц/785/4347/15
Головуючий у першій інстанції Калінюк Р. Б.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_3 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

30 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги, що її бабусі ОСОБА_7 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,01 га, що підтверджується довідкою Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. За життя, 11.09.1985 року, ОСОБА_7 зробила заповіт, яким заповіла все своє майно у рівних частках своїм дітям: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, який є її батьком. ОСОБА_10 прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його матері одноособово. Оформити своє право на спадщину ОСОБА_10 не зміг, оскільки було відсутнє свідоцтво про народження, дублікат якого було неможливо отримати у зв'язку відсутністю актового запису в Державному архіві Одеської області. Рішенням Суворовського районного Одеса від 16.05.2003 року ОСОБА_10, що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Нерубайське Біляївського району Одеської області, було оголошено померлим. У зв'язку з відсутністю документів на підтвердження родинних зв'язків батька ОСОБА_10 з бабусею ОСОБА_7 вона не змогла оформити свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний будинок, але фактично прийняла спадщину, оскільки

оплатила проведення його передпродажного ремонту. Інших спадкоємців, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, немає. Але через відсутність у неї документів на підтвердження реєстрації права власності ОСОБА_7 на житловий будинок, та на підтвердження родинних зв'язків між ОСОБА_7 та ОСОБА_10, в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом відносно цього майна нотаріусом їй було відмовлено, та запропоновано звернутись за захистом свого порушеного права до суду.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963р.), позивачка ОСОБА_3 просила суд встановити факт того, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя володіла на праві власності будинком АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,01 га; встановити факт того, що ОСОБА_10, що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Нерубайське Біляївського району Одеської області помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Одеса, був рідним сином ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Нерубайське Біляївського району Одеської області; встановити факт, того що вона, ОСОБА_3, прийняла спадщину, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,01 га, що відкрилась після смерті її батька ОСОБА_10, який у свою чергу прийняв спадщину, що відкрилася після матері ОСОБА_7; визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на жилий будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,01 га, в порядку спадкування за законом (а.с. 2-3).

Представник відповідача, Нерубайської сільської ради, позов визнав, просив розглянути справи за відсутності його представника (а.с.19).

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено. Суд встановив факт того, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя володіла на праві власності жилим будинком АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,01 га, встановив факт того, що ОСОБА_10, що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Нерубайське Біляївського району Одеської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Одеса, був рідним сином ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, встановив факт того, що ОСОБА_3 своєчасно фактично прийняла спадщину, до складу якої входить жилий будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,01 га, що відкрилися після смерті її батька ОСОБА_10, який у свою чергу своєчасно прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_7, та визнав за ОСОБА_3 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,01 га, в порядку спадкування за законом (а.с. 51-54).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14 квітня 2014 року за заявою представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, суд роз'яснив рішення суду (а.с. 61).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішення суду стосується її прав та обов'язків, оскільки вона придбала вказаний будинок та з родиною з 1999 року проживає у ньому, тому рішення суду є незаконним й необґрунтованим (а.с. 65-66).

В запереченнях на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_3 просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів, вона стверджує, що ОСОБА_5 не придбала спірний будинок у спадкоємців, вселилась у будинок незаконно, тому заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року була виселена з будинку. Вона з членами родини має власний будинок за АДРЕСА_2, де у встановленому порядку зареєстрована. Отже, рішення суду від 27 лютого 2014 року не стосується її прав та обов'язків.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, пояснення на апеляцію представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, документи, надані суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 підлягає закриттю за таких підстав.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України особа може набувати право власності на всіх підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про знання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі рати ним документа, який засвідчує його право власності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом пп. 4, 5 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України 2004 р. відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 р.) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 р.

Згідно із ст. 524 ЦК УРСР (1963р.), який був чинний на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

У статті 525 ЦК УРСР (1963р.) зазначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК УРСР (1963р.) передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У статті 548 ЦК УРСР (1963р.) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Як зазначено у частині 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1 від 03.12.2012 року, актовий запис №5 складено 17.01.1994 року виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.4).

Відповідно до довідки №02-17-658, виданої 23.07.2012 року Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області, будинок АДРЕСА_1, числиться за померлою ОСОБА_7. За даним житловим будинком числиться земельна ділянка площею 0,01 га (а.с.6).

За життя, 11.09.1985 року, ОСОБА_7 склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Нерубайської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за №85, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла своїм дітям - ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних частках (а.с.7).

Відповідно до довідки №02-17-522, виданої 09.07.2013 року Нерубайською сільською радою Біляїляївського району Одеської області, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, була реєстрована та проживала по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Із повідомлення Державного архіву Одеської області №Г-1613 від 27.08.2012 року вбачається, що книги реєстрації актових записів про народження по селу Нерубайське Одеського району Одеського округу (на даний час село Нерубайське Біляївського району Одеської області) за 1930 рік на зберіганні в архів не надходили (були втрачені за часи війни о 1941 - 1945 р.р.), тому надання довідки про народження ОСОБА_10 неможливо (а.є.9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого 10.12.2003 року Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворівського районного управління юстиції міста Одеса, запис в книзі реєстрації актів про смерть №03 (а.с. 11), на підставі рішення Суворівського районного суду міста Одеса про оголошення громадянина померлим №2-1650/03 від 16.05.2013 року (а.с.10).

Позивачка ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого 12.12.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, відповідний запис в книзі записів актів громадянського стану про народження №1637, (а.с.46).

З приводу отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області, однак листом №541 /02-14 від 25.02.2014 року їй запропоновано звернутись до суду з питання визнання права на спадкування, адже в неї відсутні документи, що підтверджують певні родинні стосунки (а.с.45).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що є законні підстави для визнання за позивачкою права власності на спадкове майно після смерті батька. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 11 березня 2014 року та виконане.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 вселилась у житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, незаконно, тому заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року була виселена з вказаного будинку.

ОСОБА_5 та її діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, тобто не за адресою спірного будинку (а.с. 78).

Додані до апеляційної скарги документи про отримання банківської платіжної картки за адресою спірного будинку (а.с. 74-77), про те, що вона з родиною з 1999 року проживає за адресою спірного будинку (а.с. 79), про опломбування водоміру 10 листопада 2009 року, 07 жовтня 2013 року (а.с. 80,81), про порушення споживачем ОСОБА_5 правил користування електроенергією 23 січня 2001 року та про підключення будинку до електромережі 13 лютого 2002 року, не є правовстановлюючими документами та не підтверджують того, що ОСОБА_5 набула у встановленому законом порядку права власності на будинок.

Згідно ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" від 24 жовтня 2008 року, викладених у п. 8 постанови № 12, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції не стосується прав та обов'язків ОСОБА_5, вона немає ніякого відношення до спадщини у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, тому не має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції й провадження за її апеляційною скаргою у відповідності до ч. 1 ст. 292 та ч. 3 ст. 297 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 303, 297, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2014 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік