Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бородіні А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», 3-я особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного Акціонерного Товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, посилаючись на те, що 13 травня 2012 року внаслідок ДТП було пошкоджено належний йому автомобіль «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_3 (на момент ДТП д/н транзит НОМЕР_5). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2012 року винним в ДТП визнано водія автомобіля «ВАЗ 21099», д/н НОМЕР_4, - ОСОБА_2, якого його цивільно-правова відповідальність була застрахована ПАТ «СГ «ТАС» з лімітом відповідальності 50 000 грн., в зв'язку з чим 26.04.2013 року було подано заяву про виплату страхового відшкодування, але страхове відшкодування не було виплачене, а тому, не одноразово змінивши свої позовні вимоги, в їх кінцевій редакції, позивач просить суд стягнути з відповідача ПАТ «СГ «ТАС» на його користь 21945 грн. 96 коп. матеріальної шкоди, а з відповідача ОСОБА_2 22694 грн. 95 коп. матеріальної шкоди та 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди; судові витрати та витрати пов'язані з проведення експертизи покласти на відповідачів.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з вказаних у ньому підстав (а.с 3-5, 70-72, том справи № І, а.с. 49-50 том справи № 2). При цьому звернули увагу суду на те, що 26.04.2013 року потерпілий звернувся до страхової компанії «ТАС» заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримав відмову у такій виплаті з тих підстав, що несвоєчасно повідомив відповідача про настання страхового випадку та відремонтував пошкоджений автомобіль до надання повідомлення про страхову подію, однак вважають таку відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування незаконною, оскільки ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини осіб, які уклади договір страхування, і не покладає обов'язку на потерпілу особу повідомляти страховика про настання ДТП.

Представник відповідача ПАТ «СК «ТАС» у судовому засіданні просив суд у позові відмовити в повному обсязі, з підстав викладених в письмових заперечення (а.с. 92-94, 144-147 том справи № 1). При цьому наголосив на тому, що у даному випадку, позивачем цілком і повністю проігноровані вимоги Законів України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «Про страхування» та норм ЦК України, тож з урахуванням правової позиції ВССУ у судових рішеннях від 16.01.2013 року та 27.03.2013 року (а.с.148-157 том справи № 1).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив суд у позові відмовити в повному обсязі, з підстав викладених в письмових заперечення (а.с. 39-40 том справи № 1), однак звернув увагу суду на той факт, що, виходячи з норм ЦК України, за умови наявності збитків за наслідками ДТП у позивача їх мала б компенсувати СК так його транспортний засіб, на момент події, був застрахований.

Представник 3-ої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суд у позові відмовити в повному обсязі з підстав вказаних відповідачами.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, відповідача 2, представника 3-ої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 13 травня 2012 року о 11 годині 42 хвилини між транспортними засобами «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_3 (на момент ДТП д/н транзит НОМЕР_5), водій ОСОБА_1, та «ВАЗ 21099», д/н НОМЕР_4, водій ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода.

Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2012 року, залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 21.08.2012 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, шляхом порушення п.п. 12.1, 12.3 ПДР України, а саме ДТП, що мала місце 13.05.2012 року між вказаними ТЗ (а.с. 6, 7-9 том № І).

Також, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2012 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, шляхом порушення п. 10.1 ПДР України, а саме ДТП, що мала місце 13.05.2012 року між вказаними ТЗ.

Автомобіль «ВАЗ 21099», д/н НОМЕР_4, згідно свідоцтва про реєстрацію САЕ 829492 від 20.07.2011 року, належить ОСОБА_3 (третій особі за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом).

На момент ДТП (13.05.2012 року) цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21099», д/н НОМЕР_4, була застрахована Полісом №АА/4542428 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ТОВ «СГ «ТАС» до 07.08.2012 року за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50000 грн., франшиза (страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи) - 510 грн. (а.с. 111 том № І), а цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_3 (на момент ДТП д/н транзит НОМЕР_5) не була застрахована.

В подальшому позивачем з власної ініціативи було відремонтовано свій автомобіль у ТОВ «ВіДі Автострада», у зв'язку з чим сплачено 21.05.2012 року, 22.05.2012 року та 13.06.2012 року за відновлювальні роботи свого транспортного засобу, згідно калькуляції наданої ТОВ «ВіДі Автострада» від 13.06.2012 року, 22691 грн. 32 коп.

В той же час, ОСОБА_3 з власної ініціативи було відремонтовано свій автомобіль та відповідно до звіту № В1110 від 14.05.2012 року вартість такого відновлювального ремонту складає 19894 грн. 79 коп., а послуги експерта з визначення розміру збитку - 800 грн. 00 коп.

26.04.2013 року позивач після проведення ремонтних робіт свого транспортного засобу звернувся до ТОВ «СК «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримав відмову ТОВ «СК «ТАС» у такій виплаті з тих підстав, що несвоєчасно повідомив відповідача про настання страхового випадку та відремонтував пошкоджений автомобіль до надання повідомлення про страхову подію (а.с 74, 75-76 том № 1).

При цьому, у судовому засіданні встановлено, що по факту даної ДТП за зверненням Страхувальника (ОСОБА_2.) СК було зареєстровано заяву про настання події № 001945/09/2012/С від 14.05.2012 року (а.с. 73 том № 1).

Відповідно до висновку експерта Незалежного інституту судових експертиз від 20.08.2014 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_3 (на момент ДТП д/н транзит НОМЕР_5), станом на момент ДТП 13.05.2012 року, становить - 22 455 грн. 96 коп., а сума матеріальної шкоди станом на момент ДТП 13.05.2012 року, становить - 44 640 грн. 91 коп. (а.с. 7-18 том № 2).

Таким чином, суд аналізуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ПрАТ «СК «ТАС» на його користь 21945 грн. 96 коп. матеріальної шкоди, виходить з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак відповідно до ст. 60 ЦПК України, вона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Так, згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких умов, суд вважає доведеним факт того, що дана ДТП, яка мала місце 13 травня 2012 року о 11 годині 42 хвилини між транспортними засобами «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_3 (на момент ДТП д/н транзит НОМЕР_5), водій ОСОБА_1, та «ВАЗ 21099», д/н НОМЕР_4, водій ОСОБА_2, сталася з вини обох водіїв вказаних автомобілів, а саме через порушенням ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР України та ОСОБА_2 п.п. 12.1, 12.3 ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК Уккраїни шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в даних правовідносинах обов'язковим є застосування положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

В статті 3 Закону зазначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Отже, відшкодування шкоди у даних правовідносинах повинно здійснюватися відповідно до Закону.

В силу статті 4 Закону відповідач є суб'єктам обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відповідальність відповідача перед третіми особами (потерпілими) застрахована, оскільки ця відповідальність є об'єктом страхування згідно ст. 5 Закону.

На підставі п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно пункту 19 зазначеної постанови пленуму, з урахуванням змісту статті 979 ЦК України, та статті 16 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Так, як убачається з повідомлення, направленого ПрАТ «СК «ТАС» на адресу позивача від 05.08.2013 р., підставою для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування є недотримання останнім положень ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення страховика про настання страхової події, а також положень ст. 33.3 цього Закону щодо надання представникам страхової компанії транспортного засобу для огляду в такому стані, в якому він знаходився після ДТП, та проведення ним його ремонту до надання повідомлення про подію, що за висновком відповідача є підставою для застосування ст. 37.1.3 цього Закону.

Так, згідно ст. 37.1.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Як убачається з довідки ДАІ, внаслідок ДТП автомобіль «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_3 (на момент ДТП д/н транзит НОМЕР_5) отримав пошкодження «заднього бамперу, підкрилок, бризговик, фонарь».

Згідно наданої позивачем копії акту виконаних робіт від 13.06.2012 р., вартість ремонтних робіт автомобіля «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_3 (на момент ДТП д/н транзит НОМЕР_5), виконаних у ТОВ «ВіДі Автострада» складає 24146,24 грн., однак в переліку виконаних робіт зазначені роботи (фарбування, усунення перекосу отвору кришки багажника, ремонт внутрішньої арки, колісної арки, колесо та шина (інші роботи) та інші, що не вказані в довідці ДАІ про ДТП (а.с. 11 том № 1).

При цьому, суд враховує, що з дослідженої у судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення та безпосередньо схеми ДТП убачається, що вона підписана обома водіями, без будь-яких заперечень та доповнень у тому числі в частині зазначених пошкоджень транспортних засобів. Також з неї випливає, що ОСОБА_2 вказував код страховика, серії на номер, термін дії його полісу, тобто ще13.05.2013 року, день складання схеми ДТП, позивач за первісним позовом мав дані щодо СК іншого учасника ДТП.

Щодо наявного висновку експерта висновку експерта Незалежного інституту судових експертиз від 20.08.2014 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_3 (на момент ДТП д/н транзит НОМЕР_5), станом на момент ДТП 13.05.2012 року, становить - 22 455 грн. 96 коп., а сума матеріальної шкоди станом на момент ДТП 13.05.2012 року, становить - 44 640 грн. 91 коп. (а.с. 7-18 том № 2), то суд виходить з того, що в його основі обрахунків вартості відновлення КТС покладено відомості, які містяться в тому числі і в квитанції від 13.06.2013 року, однак судом встановлено, що проведені по ній відновлювальні роботи не відповідають пошкодження транспортного засобу, які він мав після ДТП, відповідно до довідки ДАІ (а.с. 18 том № 2).

При цьому, саме з висновку експерта убачається, що питання того чи мають пошкодження вказані в довідці ДАІ від 13.05.2012 року і відомості, що містяться в акті виконаних робіт від 13.06.2013 року причино наслідковий зв'язок перед експертом не порушувалося, до наявного у мотивувальній частині висновку «примечания» суд ставиться критично, оскільки воно викладено у формі припущення «можно прийти к выводу», однак суд, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, не може обґрунтовувати свої висновки на припущеннях.

Більше того, сам експерт у висновку констатує, що «…нужно признать тот факт, что представленные в материалах дела фотоснимки достаточно низкого качества, ракурс съемки выбран не правильно и не профессионально… можно с уверенностью утверждать, что удар был достаточно сильным … Судя по фотоснимкам, автомобиль «Toyota Land Cruiser» … с виду (тобто, мається на увазі вид на фото, якість яких самим експертом визнана, як низька) не сильно поврежден, но при снятом заднем бампере … несомненно были повреждения … кузовных элементов» (а.с. 18 том № 2).

При цьому, суд звертає увагу, що цього ж таки висновку експерта слідує, що «определение объема и видов восстановительных работ, необходимых для этого составных … и материалов проводилось на основании материалов гражданского дела № 755/10585/13-ц», тобто експерт цей транспортний засіб не оглядав, а увесь висновок сформований на основі його припущень, як спеціаліста в даній сфері, через, що суд, беручи до уваги повідомлення заступника директора КНДІСЕ ОСОБА_5 від 29.05.2014 року в частині відомостей про якість зображень фотознімків (а.с. 216 том № 1), та виходячи з норм ст.ст. 57, 58, 60, 66 ЦПК України, визнає даний доказ (висновок експерта) не належним, адже, апріорі, висновок експерта не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах певного експерта, а має містити докладний опис проведених них досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом, тобто викладені у ньому відомості є сумнівними наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Поряд з цим, за змістом ст.. 33.3 Закону власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилось після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (аварійний комісар, експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Зазначеному обов'язку потерпілої особи кореспондує обов'язок страховика направити свого представника на місце настання страхового випадку або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків ( ст.34.2), а у разі невиконання такого обов'язку право потерпілого самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди (ст.34.3).

Відповідно до ст.. 35.1 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

За змістом зазначених вимог Закону, а також положень 33.1.4 потерпіла особа зобов'язана повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду не залежно від того чи повідомляв про неї інший її учасник.

У судовому засіданні встановлено, що ДТП сталося 13.05.2012 року, а вперше позивач звернувся до СК відразу з заявою про відшкодування 26.04.2013 року, попередньо провівши ремонті роботи свого автомобіля, тобто фактично через рік з моменту події.

При цьому, представник позивача, у ході судового розгляду, не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач повідомив відповідача - СК, про дорожньо-транспортну пригоду, а також в порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зберіг пошкоджений транспортний засіб в такому стані, в якому він був після ДТП, поки не огляне його представник страхової компанії, та самостійно здійснив ремонт транспортного засобу, що унеможливило достовірне визначення розміру заподіяної йому шкоди, і відповідно до положень ст. 37.1.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови йому у виплаті страхового відшкодування, тож суд вважає за необхідне, враховуючи аналогічну позицію з даного питання ВССУ (а.с. 148-152, 153-157 том № 1) у задоволені цих позовних вимог відмовити.

Аналізуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь 22694 грн. 95 коп. матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як убачається з позовних вимог позивача (а.с. 49-50 том № 20 матеріальна шкода у сумі 22694 грн. 95 коп. пов'язана із «втратою товарної вартості» автомобіля «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_3 (на момент ДТП д/н транзит НОМЕР_5).

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Законом чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що нормами Закону також виключається виплата страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу, тож, згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана відшкодувати таку шкоду потерпілій стороні (розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком).

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто, величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

З постанови Верховного Суду України від 04.06.2014 року в справі 6-49цс14 констатовано, що «У висновку про оцінку КТЗ може міститись інформація про причину фізичного зносу, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, а також про те, чи внаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду нараховано величину втрати товарної вартості (пункт 8.6 Методики), чи співпадає величина втрати товарного вигляду з величиною втрати товарної вартості, що має значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою товарного вигляду (товарної вартості), і підлягає встановленню судом. Також у цьому випадку підлягають з'ясуванню питання про необхідність фарбування окремих складників КТЗ у разі їх заміни та про те, чи погіршує зовнішній вигляд КТЗ така заміна (підпункт "е" пункту 8.6.2 Методики). У справі, яка переглядається, у звіті про оцінку КТЗ зазначено про наявність втрати товарної вартості транспортного засобу та нараховано вартість робіт із фарбування окремих нових деталей. Проте суд касаційної інстанції: не визначився належним чином з юридичним змістом економічних категорій "втрата товарного вигляду" та "втрата товарної вартості"; дійшов безпідставного висновку про можливість нарахування величини втрати товарної вартості лише у разі ремонту деталей, а не заміни їх на нові, хоча це суперечить змісту пункту 8.6. Методики; не застосував пункт 8.6.2 Методики; не навів визначених цим пунктом випадків (умов), за яких величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується; не з'ясував, чи заміна окремих складників, що потребують фарбування, погіршуватиме зовнішній вигляд КТЗ…».

Однак, у даному судовому засіданні представником позивач, у супереч положень ст.ст. 58-59 ЦПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів, щодо отриманих пошкоджень, вартості матеріального збитку, яка б визначається з сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості, яку, на цей час, встановити об'єктивно не можливо, оскільки позивач не зберіг пошкоджений транспортний засіб в такому стані, в якому він був після ДТП, поки не огляне його представник страхової компанії, тож у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, яка полягає в сильних душевних стражданнях, пов'язаних із переживанням через пошкодження його майна, неможливості тривалий час користуватись своїм автомобілем, що призвело до нормального ритму життя, погіршення відносини з близькими, то суд виходить з того, що ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, суд вважає доведеним в ході судового розгляду, що у результаті ДТП позивачу було завдано моральної шкоди та враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 3000 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 121 грн. 80 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 979, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст..ст.3, 4, 22, 29, 33.3., 35.1., 37.1.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.. 16 Закону «Про страхування», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 159, 169, 193, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» , 3-я особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121 грн. 80 ком. судового збору.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О. Яровенко