АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого -судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1,заінтересована особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановлення йому опіки, призначення опікуна,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.07.2014 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення її його опікуном. Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим. Суд не урахував, що повернення справи з експертної установи без надання експертного висновку є неправомірним, проте не прийняв ніяких заходів щодо витребування доказів та не спонукав експертів до надання висновку з обстеження ОСОБА_2 без надання додаткових матеріалів, отримати які наразі неможливо, виходячи з того, що останній багато років ніде постійно не працює, до квартири нікого не впускає, поводить себе неадекватно та з 1983 року хворіє на шизофренію.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації в судові засідання не з'явився. Зважаючи на вимоги ч.5 ст. 74 , ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала його повідомлення належним, а неявку такою що не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви,суд виходив з того, що повторний примусовий привід ОСОБА_2 для проведення судово - психіатричної експертизи законодавчо не передбачений і є неможливим, а ОСОБА_1 не подала затребуваних експертом доказів для підтвердження психічного стану батька та не забезпечила його явку на експертизу, що зробило неможливим проведення відповідної експертизи висновок якої є обов'язковим для визнання особи недієздатною, а тому відсутні підстави для задоволення її вимог.

Колегія суддів вважає такі висновки суду вірними.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільно процессуальним кодексом України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 237 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подана членами її сім'ї, органом опіки і піклування, наркологічним або психіатричним закладом.

Ч. 3 цієї статті передбачено, що заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Звертаючись до суду із данною заявою ОСОБА_1 зазначала, що вона є донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який страждає на психічне захворювання, перебуває на обліку у психоневралогичному закладі, не розуміє своїх дій і не може керувати ними та потребує опіки.

Для підтвердження такого ОСОБА_1 клопотала про витребування медичної картки ОСОБА_2 та призначення йому судово - психіатичної експертизи. Судом першої інстанції дані клопотання задоволені.

З долученої до справи медичної картки убачається, що у 1983 році ОСОБА_2 поставлений діагноз "шизофренія параноїдная форма".

Ухвалою суду від 03.07.2012 року призначено судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_2

У зв'язку з неявкою ОСОБА_2 для проведення експертизи, ухвалою суду від 03.04.2013 року було застосовано його примусовий привід.

Листом директора Центру СПЕ № 1569 від 01.07.2013 року суд повідомлено про необхідність подання додаткових матеріалів для надання відповідей на поставлені перед експертами питання, зокрема: копії трудової книжки, характеристик з місця роботи та мешкання з висвітленням психічного стану підекспертного; допитати в судовому засіданні свідків про поведінку підекспертного в побуті з висвітленням його психічного стану, можливості самостійно себе обслуговувати, вести господарство.

До відома ОСОБА_1 було доведено про необхідність подання вказаних додаткових доказів на вимогу експерта.

Вказане клопотання експерта було виконане лише частково та повторно направлено справу до експертної установи без копії трудової книжки ОСОБА_2, характеристик на нього з місця роботи та мешкання з висвітленням психічного стану підекспертного та допиту свідків, оскільки заявниці невідомо де й коли працював її батько останніх 15 років, а свідків які обізнані про його психічний стан в неї не має.

Оскільки наявних у матеріалах справи даних для складання висновку виявилося недостатньо, а ОСОБА_2 на виклики для повторного огляду та проведення амбулаторної СПЕ не з'являвся, Київський міський Центр судово-психіатричної експертизи повернув матеріали справи без виконання ухвали суду згідно листа директора Центру № 85-01 від 16.01.2014 року, що узгоджується з вимогами п. 18 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, яким визначені обов'язки експерта, зокрема повідомляти у письмовій формі орган, що призначив експертизу про неможливість її проведення із зазначенням причин.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність дій експертів щодо повернення справи без висновку експертизи не можуть бути прийняті уваги, оскільки відповідно до п.11 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, якщо отримані матеріали унеможливлюють організацію проведення експертизи , то керівник експертної установи (підрозділу) негайно повідомляє про це особу або орган, які призначили експертизу.

Якщо особа або орган, які призначили експертизу, не вживають належних заходів для усунення цих перешкод, то керівник експертної установи (підрозділу) після закінчення одного місяця з дня надання зазначеного повідомлення повертає їм матеріали.

Зміст листа директора Київського міського Центру судово-психіатричної експертизи про повернення справи не дає підстав вважати, що судова - психіатрична експертиза ОСОБА_2 була проведена у повному обсязі із складанням висновку, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про бездіяльність суду першої інстанції щодо витребування висновку експертизи.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтвердила, що не зможе забезпечити явку ОСОБА_2 на експертизу, тому що він категорично не бажає з нею спілкуватися після того як дізнався, що вона звернулася до суду з даною заявою й двері квартири їй не відчиняє. До цього вона телефонувала батькові, вони обумовлювали місце зустрічі, зустрічалися за домовленістю у місті, спілкувалися й вона передавала йому по можливості гроші, які він витрачав на власний розсуд. А також вказала, що додаткових доказів щодо психічного стану батька, окрім поданих до суду першої інстанції, вона не має, сусіди батька не вважають його хворим, а тому вона не вважає за доцільне їх допитувати як свідків. Де батько працює, з ким спілкується, чи отримує пенсію, їй достеменно не відомо. Зазначила, що про неадекватність дій та поведінки ОСОБА_2 свідчить наявність у нього боргу по оплаті комунальних послуг, наявність сміття у квартирі й та обставина, що декілька років тому батько з'явився до родичів у м. Одесу, яким сказав, що прийшов пішки, а їм з її матір'ю прийшлося надсилати кошти на зворотний квіток до Києва.

Опитаний в суді апеляційної інстанції, за клопотанням представника заявниці, експерт ОСОБА_4 пояснив, що первісний огляд ОСОБА_2, долучена до справи медична документація та матеріали справи не давали підстав для висновку щодо його недієздатності, а вимоги експерта про надання копії трудової книжки, характеристик з місця роботи та мешкання з висвітленням психічного стану підекспертного й допит в судовому засіданні свідків про поведінку підекспертного в побуті з висвітленням його психічного стану, можливості самостійно себе обслуговувати, вести господарство, не були виконані. Сам ОСОБА_2 за викликами не з'являється. Його примусовий привід та проведення обстеження в умовах стаціонару, без його згоди, не допускається. Діагноз «шизофренія» сам по собі не дає підстави вважати особу такою що не розуміє своїх дій та не може керувати ними.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тому, що ОСОБА_2 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у разі ненадання йому психіатричної допомоги, що відповідно до положень ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу», є підставами для психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди.

Направлення на психіатричну експертизу у примусовому порядку допускається лише у виняткових випадках ( ч.2 ст. 239 ЦПК) й вже вирішувалося судом першої інстанції, повторне направлення на судово-психіатричну експертизу у примусовому порядку законом не передбачено .

Згідно з п. 25 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи стаціонарна експертиза потерпілого, свідка, позивача та відповідача у кримінальних і цивільних справах призначається судом тільки за їх згодою й такої згоди ОСОБА_2 не надавав.

Клопотання представника ОСОБА_1, ОСОБА_3, про повернення справи до експертної установи для виконання призначеної судом першої інстанції психіатричної експертизи та забезпечення примусового приводу особи на експертизу за ухвалами суду першої інстанції не ґрунтується на положеннях ст. ст. 303, 307 ЦПК України, а з клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник не зверталися, хоча у судовому засіданні було задоволено клопотання представника заявниці й оголошувалася перерва для підготовки письмового клопотання щодо призначення експертизи.

Оскільки беззаперечно не установлено, що ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, потребує опіки й саме з боку заявниці, суд підставно відмовив у задоволенні позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 2610/12472/2012

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 73 / 2015

Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.