АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/386/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 33 Савранський О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Вишні Н. В.
при секретаріНаконечна М.М.

прокурора Шадхіна М.В.

представника відповідача Богрець К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки та піклування в особі Сидорівської сільської ради Корсунь - Шевченківського району Черкаської області до Державної казначейської служби України, прокуратури Черкаської області, управління МВС України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Черкаської області, управління МВС України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.05.2013 р. вона була повідомлена про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

20.05.2013 р. старшим прокурором прокуратури Корсунь-Шевченківського району затверджено відносно ОСОБА_7 обвинувальний акт та кримінальну справу направлено до суду.

Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду від 12.08.2013 р. неповнолітню ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину та призначено покарання в вигляді трьох років і одного місяця позбавлення волі. Цим же вироком відносно позивачки застосовано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою та взято її під варту в залі суду.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15.10.2013 р. вирок Корсунь-Шевченківського районного суду від 12.08.2013 р. скасовано, кримінальне провадження направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Запобіжний захід в вигляді утримання під вартою змінено на особисте зобов'язання.

Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.05.2014 р. ОСОБА_7 виправдано у зв'язку з недоведеністю в її діяннях складу кримінального правопорушення.

Незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду було порушено та обмежено її конституційні права, що завдало її моральної шкоди. В зв'язку з викладеним позивачка просила суд стягнути з державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду в розмірі 217 661 гривень.

25.12.2014 р. до початку судового засідання позивачка подала заяву про зменшення позовних вимог та просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду в розмірі 17 661 грн., а в частині стягнення моральної шкоди в сумі 200 000 грн. залишити без розгляду.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2014 року позовну заяву в частині стягнення моральної шкоди в сумі 200 000 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права та просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7 до Державної казначейської служби України, прокуратури Черкаської області, управління МВС України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні докази які б підтверджували заподіяння моральної шкоди.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 15.05.2013 р. слідчим слідчого відділу Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області була повідомлена ОСОБА_7 про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. 18 травня 2013 року старшим слідчим Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області Слищенко А.І. було складено обвинувальний акт про підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. 20 травня 2013 року даний обвинувальний акт було затверджено старшим прокурором прокуратури Корсунь-Шевченківського району Початенко Н.В. та справу направлено до суду для розгляду по суті.

Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду від 12.08.2013 р. неповнолітню ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину та засуджено за сукупністю вироків до трьох років та одного місяцю позбавлення волі. Відносно неї застосовано запобіжний захід в вигляді тримання під вартою та взято її під варту в залі суду.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15.10.2013 р. вирок Корсунь-Шевченківського району від 12.08.2013 р. скасовано, кримінальне провадження направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов'язання, звільнивши її негайно з під варти в залі суду.

Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.05.2014 р. ОСОБА_7 виправдано у зв'язку з недоведеністю в її діяннях складу кримінального правопорушення. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 30 липня 2014 року апеляційна скарга прокурора на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.05.2014 року залишена без задоволення, а вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.05.2014 року без змін.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно перебувала на протязі одного року та двох місяців і п'ятнадцяти днів під слідством та судом, її цивільні права були обмежені запобіжним заходом, в тому числі два місяці та три дні вона перебувала під вартою.

У відповідності до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Дана позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду № 5 від 25 травня 2001 року та № 1 від 27 лютого 2009 року.

ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, а її відшкодування відповідно до частини 1 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Передбачене ч. 5 та 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Незаконним притягненням ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, оголошення її підозри про вчинене кримінальне діяння, застосування до неї запобіжного заходу, в тому числі і тримання під вартою, позбавило її можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршило відносини з оточуючими людьми, та призвело до інших негативних наслідків морального характеру, нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, чим і було спричинено її моральну шкоду.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

П. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» дає роз'яснення судам, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суди при вирішенні цього питання мають виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що у 2014 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2014 року становить 1218 гривень.

З цих підстав колегія вважає, що суму розміру моральної шкоди слід розраховувати наступним чином ( 14,5 місяців помножено на мінімальний розмір заробітної плати 1218 гривень) = 17661 гривну. Зазначений розмір моральної шкоди є мінімальний та відповідає обставинам справи, характеристиці особи позивачки та вимогам розумності та справедливості. Колегія суддів також приймає до уваги, що зазначені незаконні процесуальні дії органу досудового розслідування та суду були здійснені відносно позивачки ОСОБА_7 в віці, коли вона ще не досягнула повноліття.

Доводи відповідачів про розкаяння ОСОБА_7 під час проведення досудового слідства та судового розгляду справи в вчиненому не спростовує процесуальних документів по кримінальній справі про незаконність оголошення її підозри, обрання відносно неї запобіжного заходу та незаконне притягнення до кримінальної відповідальності. Також є безпідставними доводи відповідачів про самообмову ОСОБА_7, так як зазначені нею обставини викрадення телефону відповідали дійсності, а про вартість телефону вона не знала і не могла знати.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави колегії суддів для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, так як судом першої інстанції було зроблено невідповідність висновків обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

в и р і ш и л а :

Головуючий :

Судді :