АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7925/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Букіна О.М.
Доповідач: Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Борисової О.В., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року в справі за позовом Кредитної спілки «Народний кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року представник позивача звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість на суму 65 810,00 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що відповідачами порушено умови договорів кредиту та поруки в частині своєчасного повернення коштів та сплати відсотків за їх користування.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року - позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Народний кредит» заборгованість за Кредитним договором № 8- 121105-н від 22 листопада 2012 року в розмірі 65 810,00 гривень. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині стягнення з неї заборгованості та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Крім того, сторонами Кредитного договору було змінено основне зобов'язання шляхом підвищення розміру процентної ставки по кредиту з 69,35%, тобто 0,19/0 денних до 365% річних, тобто 1% денних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності ОСОБА_3 як поручителя перед позивачем.

Зазначила, що зі змісту п. 2.4 Договору поруки №8-121105-н від 22.11.2012 року, вона ознайомлена з умовами лише Кредитного договору № 8-121105-н, за якими процентна ставка за користування кредитом становить 69,35%, тобто 0,19% денних.

Вказала на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач КС «Народний кредит» чи відповідач ОСОБА_2 повідомляли її про укладення 22 листопада 2012 року між ними Додаткового договору до Кредитного договору № 8-121105-н від 22.11.2012 року і вона в будь-якій формі давала свою згоду на збільшення процентної ставки за кредитом. Умовами Договору поруки від 22.11.2012 року не передбачена, зокрема, можливість зміни (збільшення) розміру процентів і строків їх виплати без її додаткового повідомлення та укладення додаткової угоди до договору поруки.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач лише з лютого 2013 року почав сплачувати кошти невчасно і не в повному обсязі. Тобто, відповідачем згідно Графіку платежів були сплачені відсотки за користування кредитом, а також погашено тіла кредиту на суму 1697,50 грн. (з необхідних 1666,66 грн.), відтак залишок боргу по тілу кредиту повинен був становити як мінімум 18302,50 грн., а не 20000,00 грн., як вказує позивач.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник Кредитної спілки «Народний кредит» проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконали, а заборгованість у повному обсязі не погашена

Проте, з таким висновком суду в повній мірі погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Судом встановлено, що 22 листопада 2012 року між КС «Народний кредит» та членом Кредитної спілки ОСОБА_2, було укладено Кредитний договір № 8-121105-н, згідно якого Кредитна спілка надала останньому кредит у розмірі 20 000, 00 грн., зі сплатою нарахувань в розмірі 0,19% за кожний календарний день користування кредитом, строком на 24 місяці. (a.c. 8-9).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору плата за користування кредитом (проценти) становить 69,35% річних, тобто 0,19% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту, тобто річна ставка переплати за кредитом на умовах дотримання графіку погашення кредиту становить 35,625%.

З метою забезпечення виконання вказаних зобов'язань, між сторонами по справі було укладено Договір поруки № 8-121105-н від 22.11.2012 року, згідно умов якого ОСОБА_1 поручилася перед кредитором за виконання позичальником обов'язку по зобов'язаннях, що випливають з Кредитного договору № 8-121105-н від 22 листопада 2012 року (а.с. 11).

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі.

Натомість, ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 04.10.2013 року становить 65 810,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 45 810,00 грн. заборгованість за відсотками.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 558 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення боргу з позичальника, оскільки він не виконав зобов'язання за кредитним договором.

Проте, висновок суду про стягнення заборгованості ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 є помилковим, оскільки порука ОСОБА_2 є припиненою, виходячи з наступного.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Уразі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи убачається, що 22 листопада 2012 року між КС «Народний кредит» та членом Кредитної спілки ОСОБА_2, було укладено Додатковий договір до Кредитного договору № 8-121105-н, де згідно п.1.1 сторони домовились про зміну розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв'язку із порушенням графіку розрахунків Додатка №1 до Кредитного договору №8-121105-н від 22.11.2012 року в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів.

За будь-яких умов, у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком фіксована процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 365% річних тобто 1% денних на суму залишку по кредиту.

Кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком, якщо станом на дату, визначену умовами Кредитного договору, очікуваний платіж не надійшов повністю або надійшов частково. До суми очікуваного платежу входять відповідно проценти та сума кредиту. (а.с.10)

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що встановлення додатковою угодою до кредитного договоpy нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

У постанові Верховного Суду України (справа 6-73 цс 12) висловлена правова позиція, згідно якої до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що Кредитним договором, з умовами якого погодився поручитель, були передбачені порядок та підстави збільшення процентної ставки за користування кредитом, а додатковою угодою до Кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому порука є такою, що припинилася.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-70цс14 від 10 вересня 2014 року.

Щодо тверджень апелянта про неправильне нарахування кредитною спілкою заборгованості, то вони є безпідставними, оскільки апеляційна інстанція, перевіряючи її, не знайшла підстав вважати її помилковою. Наведений в скарзі розрахунок висновків суду щодо розміру заборгованості не спростовує, оскільки він не підтверджений будь-якими належними та допустимими доказами по справі у відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції щодо стягнення солідарної заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: