Провадження № 2/201/3356/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України)

28 жовтня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді Ходаківського М.П.

при секретарі Поддєлковій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якої позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 37 854,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 799 855,02 грн. Згідно домовленості між сторонами відповідач зобовязалася повернути зазначену суму позивачу протягом 365 календарних днів до 03 липня 2015 року. Однак, зазначені кошти відповідач не повернула, тому позивач просив стягнути з відповідача суму у розмірі 799 855,02 грн., а також, понесені витрати по сплаті судового збору та публікації оголошення у пресі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 31).

Відповідач до суду не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася шляхом публікації оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомила, що є підставою для вирішення справи у заочному порядку (а.с. 30).

В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги, такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 03 липня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 37 854,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 799 855,02 грн. Згідно домовленості між сторонами відповідач зобовязалася повернути зазначену суму позивачу протягом 365 календарних днів до 03 липня 2015 року, про що того ж дня надала позивачу відповідну розписку (а.с. 10).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В порушення зазначених норм закону відповідач свої зобовязання не виконав та не повернув позивачу кошти. На неодноразову вимогу позивача повернути суму боргу відповідач борг не повернув. Після звернення позивача до суду відповідач так і не повернув суму боргу.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобовязання про позику позивач виконав повністю, термін повернення коштів настав, але відповідач в добровільному порядку не повернув кошти, то згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальникові) у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом у ході розгляду даної цивільної справи у їх сукупності, та враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача у даній справі обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України підтверджені належним чином судові витрати у справі покладаються на сторону проти якої ухвалено рішення, а саме: витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн. та 3 654,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 625, 1046, 1047 ЦК України ст. ст. 15, 60, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позикизадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) 799 855 грн. (сімсот девяносто девять тисяч вісімсот пятдесят пять гривень) 02 копійки.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) 4 074, 00 грн. (чотири тисячі сімдесят чотири гривні 00 коп.) судових витрат.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.П.Ходаківський