Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/5422/14-ц Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 50 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Галацевич О.М., Забродського М.І.,

за участю секретаря судового засідання Капустинської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 жовтня 2008 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

На даний період часу він не може здійснювати виплату аліментів у встановленому вище вказаним судовим рішенням розмірі, оскільки 12 липня 2013 року створив нову сім'ю з ОСОБА_4, у вказаному шлюбі 23 грудня 2013 року народилася дитина.

Крім того, на даний час він не працює, має нерегулярний мінливий дохід, на його утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, яка перебуває у декретній відпустці.

За наведених обставин, ОСОБА_1 просив змінити спосіб стягнення аліментів та їх розмір, які утримуються з нього за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 жовтня 2008 року на користь відповідачки ОСОБА_2 та постановити рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 250 грн. щомісячно.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

При цьому зазначає, що суд не взяв до уваги того, що на даний час він не працює, на його утримані перебуває дружина, яка знаходиться в декретній відпустці та не працює, а також їх малолітня дитина. Тому просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 250 грн. на місяць, зменшивши їх розмір.

Також вказує, що відповідачка фактично визнала його позов, проте суд у рішенні зазначив протилежне.

Судом порушено норми процесуального закону при розгляді справи, що позбавило його можливості надати докази на обгрунтування позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, сторони по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 жовтня 2008 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їх дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Звертаючись з даним позовом до суду та обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що не може здійснювати виплату аліментів у розмірі встановленому вище наведеним рішенням суду, зазначаючи при цьому про свою спроможність виплачувати аліменти у твердій грошовій сумі і лише у розмірі 250 грн.на місяць, оскільки на даний час не працює та має нерегулярний мінливий дохід, на його утриманні перебуває дитина та дружина від іншого шлюбу, який уклав 12.07.2013 року.

На обгрунтування вказаних обставин, а саме, що на даний час не працює та має нерегулярний мінливий дохід, ОСОБА_1 будь-яких доказів суду першої інстанції не надав. А тому суд першої інстанції обгрунтовано визнав про недоведення цих обставин позивачем.

При оскарженні рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучив довідку ПП „Житлоремекс 2" м.Бердичів за №3195 від 26.12.2014 року, в якій вказано місце реєстрації позивача, а також інформація про те, що останній не працює в даний час. Підстава: підтвердження сусідів (без зазначення анкетних даних). Однак, колегія суддів визнає, що вказана довідка не є належним та допустимим доказом вище наведених обставин, а саме того, що позивач не працює та має нерегулярний мінливий дохід, оскільки такими доказами могли б бути трудова книжка позивача, відомості про перебування на обліку як безробітний у Центрі зайнятості населення тощо. Проте таких доказів не надано, будь - яких клопотань з цього приводу позивачем не заявлено.

Оскільки позивачем не доведені обставини, на які він посилається як на обгрунтування позову, то передбачені законом підстави для зміни способу присудження аліментів, а саме з стягнення аліментів у частці на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та з встановленням визначеної позивачем суми у 250 грн. на місяць відсутні.

Інші доводи, на які посилається позивач на обгрунтування позову, а саме про те, що він створив нову сім'ю та на його утриманні перебуває дружина і їх малолітня дитина, не може безспірно свідчити про значне погіршення матеріального становища позивача, та як свідчать матеріали справи ці обставини враховані судом перешої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

З огляду на наведене доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі про те, що суд не взяв до уваги того, що на даний час він не працює та, що на його утримані перебуває дружина і їх дитина є безпідставними. Не є обгрунтованими і доводи скарги про те, що відповідачка фактично визнала позов, оскільки зазначене спростовується письмовою заявою відповідачки про її заперечення проти позовних вимог (а.с.21).

Також не можливо визнати підставними доводи позивача про позбавлення судом першої інстанції можливості надати суду докази на обгрунтування позову із-за порушення судом норм процесуального закону розгляду справи, оскільки позивачем в суді апеляційної інстанції не заявлено будь-яких клопотань, в тому числі і про надання доказів, ненадання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, і про таке право останньому було роз'яснено в ході апеляційного розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають.

Таким чином, враховуючи наведені обставини та надані позивачем докази, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції обгрунтовано визнав про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді