Провадження № 2/201/2656/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року місто Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батмановой В.В.,

при секретарі Ляховій І.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 32 445 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. та 50 000 грн. моральної шкоди посилаючись на наступні обставини. 29 листопада 2014 року о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1, рухаючись по вул. Яснополянській, з боку Південного мосту у напрямку вул. Аеропортовської в м. Дніпропетровську, втратив контроль над керуванням автомобілем в результаті чого автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався у зустрічному напрямку, чим спричинив механічні пошкодження автомобілю НОМЕР_2 завдав тілесних ушкоджень, моральний та матеріальний збиток.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог, наголосили на тому факті, що заперечують проти залучення до справи в якості будь-якої сторони страхову компанію, в якій було застраховано цивільну відповідальність відповідача, оскільки остання, відповідно до листа від 08.09.2015, відмовила позивачеві у виплаті страхового відшкодування.

Відповідач та його представник позов визнали частково, в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 гривень, що на їх думку є співмірним з тими стражданнями, що зазнав позивач під час дорожньо-транспортної пригоди. Щодо матеріальної шкоди наголосили на тому факті, що у відповідача застрахована цивільно-правова відповідальність, у звязку із чим саме страхова компанія повинна відшкодувати позивачеві заподіяну матеріальну шкоду.

Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим задоволенню частково за таких підстав.

29 листопада 2014 року о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1, рухаючись по вул. Яснополянській, з боку Південного мосту у напрямку вул. Аеропортовської в м. Дніпропетровську, втратив контроль над керуванням автомобілем в результаті чого автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався у зустрічному напрямку, чим спричинив механічні пошкодження автомобілю НОМЕР_2 завдав тілесних ушкоджень, моральний та матеріальний збиток. ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні ДТП і притягнуто до кримінальної відповідальності, що підтверджується вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с.11).

Автомобіль марки «ВАЗ 2101» д/н НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.17).

У результаті ДТП позивачеві заподіяно тілесні ушкодження та матеріальну шкоду, розмір якої, відповідно до копій квитанцій наявних в матеріалах справи, становить 8 919 грн. (а.с.19-23).

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 15 000 грн. у рахунок відшкодування шкоди завданої автомобілю на якому рухався позивач не підлягають задоволенню, оскільки згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 17) власником автомобіля НОМЕР_2 є ОСОБА_5 та саме їй завдана матеріальна шкода, також позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження суми спричиненої матеріальної шкоди майну позивача.

Стаття 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди, а саме:

1. наявність шкоди,

2. протиправність поведінки особи, що завдала шкоду,

3. причинний зв'язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою,

4. вина особи, що завдала шкоду.

Згідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3Й була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (поліс № АІ /2664945), франшиза у полісі визначена в розмірі 1000,00 гривень.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.6 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.22.1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого,спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У звязку із цим при предявленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Враховуючи наявність всіх складових, передбачених цивільним законодавством для відшкодування шкоди, суд вважає, що матеріальна шкода, завдана позивачеві, підлягає частковому відшкодуванню, та на його користь з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню 1000,00 грн., що є розміром франшизи відповідно до полісу № АІ /2664945.

Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 50 000 гривень моральної шкоди, як з особи яка винна в ДТП суд приходить до наступного.

Оскільки в судовому засіданні знайшов своє обєктивне підтвердження факт спричинення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу, що підтверджується вироком суду про визнання винним відповідача у скоєнні злочину передбаченого ч.1, ст. 286 КК України, суд приходить до висновку про наявність права позивача на відшкодування йому моральної шкоди.

Так, ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП, яке відбулося з вини відповідача було спричинено шкоду здоровю позивача, що підтверджується дослідженими матеріалами справи. Внаслідок винних дій відповідача позивач був змушений, витрачати кошти на придбання ліків, оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодовує завдану шкоду, позивач внаслідок дій відповідача був змушений змінювати певні умови свого життя та побуту, оскільки знаходився на амбулаторному лікуванні. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з даних підстав підлягають задоволенню частково у сумі 10 000 гривень, оскільки саме така сума є співмірною завданій шкоді та доведена належними доказами у справі.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2000,00 на надання правової допомоги.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1166,1167,1187 ЦК України, ст.ст. 11,60,88,214,209,215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, судові витрати на надання правової допомоги в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, а всього 13000 (тринадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Жовтневого районного

суду м. Дніпропетровська В.В.Батманова