РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

19 січня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г.В.ПОДЗІГУН

Справа №490/12257/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 по встановлення додаткового строку в шість місяців для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька ОСОБА_5.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на пропуск строку з поважних причин, оскільки після смерті батька між нею та сестрами була досягнута домовленість, згідно якої вони не будуть звертатись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, спадщину прийме мати, яка проживала із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, після смерті якої сестри розділять квартиру порівну. Однак відповідачка порушила цю угоду та в останній день шестимісячного строку подала заяву до нотаріальної контори.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Власником квартири АДРЕСА_1 в м.Миколаєві є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.1992 року №5-5868.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної квартири.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивач, між нею та її сестрами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 була укладена усна домовленість, що успадкувати квартиру повинна була їх мати ОСОБА_7, яка проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем, у зв'язку з чим до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини ними не подавались. ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати померла. 16.09.2014 року позивачка отримала лист приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 вих.№124/02-14 від 12.09.2014 року, в якому було вказано, що нотаріусом 09.12.2013 року відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_5 При цьому їй стало відомо, що відповідачка в останній день передбаченого законом для прийняття спадщини строку подала заяву до нотаріальної контори, чим порушила їх усну домовленість щодо прийняття спадщини.

Відповідач пояснення позивача не визнав та суду пояснив, що перед тим як піти до нотаріальної контори, вона мала розмову з сестрами та сказала їм, що має намір прийняти спадщину шляхом подачі заяви. При цьому вони домовились, що вона як старша сестра офрмить квартиру на себе, після чого квартира буде продана та гроші поділять між сестрами.

Пояснення відповідача підтвердила третя особа.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

В силу ст. ст. 1258, 1267 ЦК України, у разі спадкування за законом, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців, які слід лічити з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини ( ст. 1272 ЦК України).

Виписане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Суд, відповідно до п. 24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Оскільки жодних доказів тому, що в межах строку, наданого цивільним законом, вона вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, позивач не надав, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати що спадщину вона не прийняла.

Посилання позивача на те, що між нею та її сестрами була встановлено устна домовленість щодо прийнятя спадщини, що залишилася після смерті її батька ОСОБА_5, яку порушила відповідач, не є доказами поважності причин пропуску ОСОБА_4 вищевказаного строку.

Тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю його вимог.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г.В.ПОДЗІГУН