Справа №486/225/15-ц 23.09.2015 23.09.2015 23.09.2015
Провадження №22-ц/784/2219/15
Справа № 486/225/15-ц
Провадження № 22ц/784/2219/15 Головуючий в 1 інстанції Бобровський І.М.
Категорія 20 Доповідач Маляренко І.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Кутова Т.З., Крамаренко Т.В.,

За участю секретаря: Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Атомгідроенергобуд»

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атомгідроенергобуд» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі продажу квартири, зобовязання повернути квартиру і визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Атомгідроенергобуд» (далі ТОВ «Атомгідроенергобуд»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі продажу квартири, зобовязання повернути квартиру і визнання права власності на квартиру.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що між позивачем та ОСОБА_1 01 квітня 2000 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрований у реєстрі за № 629. Згідно із зазначеним договором відповідач

зобовязався здійснити оплату у сумі 43 435 грн. 89 коп. за придбану квартиру в строк до 01 квітня 2015 року, здійснюючи розрахунки, щомісячно, у сумі не менше 100 грн. через касу ТОВ «Атомгідроенергобуд».

Посилаючись на те, що позивач належним чином виконав свої зобовязання, а ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором не виконав, внаслідок чого станом на 31 січня 2015 року через затримку погашення боргових зобовязань, утворилася заборгованість на загальну суму 22657 грн.87 коп., яка складається з поточної заборгованості 14 100 грн, інфляційних 7079, 90 грн., 3% річних -1477,97 грн.

У остаточних позовних вимогах позивач просив зобовязати відповідача повернути ТОВ «Атомгідроенергобуд» квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2та визнати за позивачем право власності на спірну квартиру.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Атомгідроенергобуд» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Атомгідроенергобуд»ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення яким розірвати договір купівлі-продажу квартири квартири АДРЕСА_1, зобовязати ОСОБА_1 повернути ТОВ «Атомгідроенергобуд» зазначену квартиру та визнати за ТОВ «Атомгідроенергобуд» право власності на квартиру

№44 в буд №4 по бульваруШевченка у м. Южноукраїнськ.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Так, статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в АТЗТ «Атомгідроенергобуд», правонаступником якого є ТОВ «Атомгідроенергобуд», з 02.10.1986 року по 02.06.2003 року.

Згідно із протоколом загальних зборів АТЗТ «Атомгідроенергобуд» від 03.03.2000 року на даних зборах було прийнято рішення про виділення житлової площі (квартири) пятдесят одній сімї працівників підприємства, в тому числі і сім?ї ОСОБА_1

Житлова площа виділялась з 10% фонду голови правління товариства на умовах безвідсоткової позики строком на 15 років та без урахування індексації інфляційних процесів у відношенні до грошової одиниці України.

На підставі ухваленого рішення сторони 01 квітня 2000 року уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрований у реєстрі за № 629.

Згідно із зазначеним договором ОСОБА_1 зобовязався здійснити оплату у сумі 43 435 грн. 89 коп. за придбану квартиру в строк до 01 квітня 2015 року, здійснюючи розрахунки, щомісячно, у сумі не менше 100 грн. через касу ТОВ «Атомгідроенергобуд».

Відповідно до п.8 Договору право власності на квартиру, що є предметом цього договору, переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору та підлягає реєстрації у встановленому порядку у БТІ м. Южноукраїнська.

Після підписання та реєстрації договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 здійснював оплату вартості квартири шляхом відрахувань із заробітної плати, внесення платежів через банк та власними акціями, які позивач приймав в рахунок погашення боргу.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, довідки ТОВ «Атомгідроенергобуд», за період з квітня 2000 року по 31 січня 2015 року ОСОБА_1 в рахунок вартості квартири 12649.40 грн., залишок заборгованості, відповідно, склав 30786.49 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач сплатив додатково

27194.63 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач послався на те, що несплачена відповідачем сума заборгованості разом з нарахуванням інфляційних складових і 3% річних склала 41235.59 грн., що є істотним порушенням умов договору.

Ця істотність порушення відповідачем умов договору не усунута, на думку апелянта, і здійсненою ним у липні 2015 року сплатою 27194.63 грн.

Проте апелянт не бере до уваги наступного.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій

обовязок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну

переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

При оцінці порушення договору як істотного слід виходити з критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавчо розкрите за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З урахуванням зазначеного, істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

При цьому йдеться про те, що при визначенні шкоди слід виходити з того, що вона може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Наполягаючи на задоволенні позовних вимог про розірвання договору купівлі продажу квартири, зобовязання повернути квартиру і визнання права власності на квартиру, позивач, як уже зазначалося вище, виходив з того, що сплата основного суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції і 3% річних це ті збитки, які спричинені підприємству порушенням ОСОБА_1 договору в частині здійснення сплати вартості квартири.

При цьому апелянт, пославшись на те, що недобросовісна поведінка відповідача створила для нього вкрай невигідні умови щодо сподівань отримання прибутку від укладеного договору, в чому мав полягати цей прибуток і чи є дійсно істотною для підприємства різниця між тим, що воно мало отримати за договором і тим, що отримало.

Крім того апелянт не враховує, що суд першої інстанції взяв до уваги тривалість періоду роботи відповідача на підприємстві з 1986 року по 2003 рік, надання ним доказів того, що у встановлений договором період сплати вартості квартири в нього тяжко захворіла жінка, якій потім встановили групу інвалідності, у звязку з чим він неодноразово звертався до підприємства із заявами про звільнення від сплати залишку

вартості квартири.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

? Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,312,313-315 ЦПК України,

колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю«Атомгідроенергобуд» - відхилити, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атомгідроенергобуд» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі продажу квартири, зобовязання повернути квартиру і визнання права власності на квартиру залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: