Справа № 126/2011/14-ц Провадження № 22-ц/772/77/2015Головуючий в суді першої інстанції Жарун А. П.
Категорія 46 Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від 26 січня 2015 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Жданкіна В.В., Ковальчука О.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.А.,

за участю сторін у справі: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації, про встановлення порядку користування приміщенням квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, заборону вчинення дій та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3, діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщенням квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, заборону вчинення дій та відшкодування моральної шкоди.

Посилається на те, що з липня 1992 року по липень 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу вона разом з неповнолітнім сином та з відповідачем продовжують проживати в приватизованій квартирі АДРЕСА_1, яка належить їм на праві приватної спільної часткової власності. Після розірвання шлюбу відповідач по своїй ініціативі вирішив проживати в житловій кімнаті позначеній на плані технічного паспорту за №11, а інші кімнати залишаються у загальному користуванні. Однак, відповідач чинить негативні дії в сім`ї, що призводить до численних скандалів та робить неможливим подальше їх спільне проживання.

Позивач вважає, що відповідачем штучно створюються такі умови, які унеможливлюють користування та володіння належними їм із сином частками нерухомого майна. На даний час вона з сином фактично позбавлена можливості користуватися та володіти своїми частками у квартирі. Відповідач вчиняє перешкоди, щоб позбавити їх права користування та володіння належним їм майном, яке знаходиться у квартирі, виносячи його у невідомому напрямку. Крім того, протиправними діями відповідача та вчинення перешкод щодо користування домашніми речами, які були придбані за спільні кошти їй завдано моральну шкоду, яка полягає у переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, у нехтуванні відповідачем її законних вимог і відповідності неможливості реалізувати свої права власника, у використовуванні відповідачем свого домінуючого положення над нею, оскільки він являється інвалідом 2 групи, що як він вважає надає йому більше прав на дану квартиру.

Тому позивач просила ухвалити рішення, яким виділити в користування відповідача окрему житлову кімнату площею 13,2 кв.м, в її користування виділити житлову кімнату №6 на плані технічного паспорту площею 18,9 кв.м. та у користування сина виділити житлову кімнату №4 на плані технічного паспорту площею 20,7 кв.м., нежитлові приміщення квартири залишити у загальному користуванні. Також просила зобов'язати відповідача не чинити перешкод в користуванні та володінні належними кожному із них по 1/3 частині квартири та стягнути з відповідача на її із сином користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши:

ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 18,9 кв.м. (№6);

ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 20,7 кв.м. (№4) та лоджію площею 4,0 кв.м.(№5);

ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 13,2 кв.м. (№11).

Приміщення тамбуру (№1), коридору (№2,3,7), туалету (№8), ванни (№9), кухні (№10) залишено в спільному користуванні співвласників квартири.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користуванні та володінні належним кожному із них по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1.

Компенсовано ОСОБА_3 за рахунок державного бюджету 243 грн. 60 коп. судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено (а.с.88-90).

В апеляційній скарзі відповідач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції від 23 жовтня 2014 року скасувати і провадження у справі закрити. Зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_3 та представник третьої особи служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації до суду апеляційної інстанції не з'явилися, тому дана справа розглянута у їх відсутність, оскільки згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши скаржника, що з'явився до суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду до зміни, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За змістом п.1,2,3 ч. 1 ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так зокрема, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 2009 року, виданого виконавчим комітетом Бершадської міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 в рівних долях (по 1/3 частині кожному).

Згідно технічному паспорту дана квартира має три житлові кімнати, загальною площею - 89,7 кв.м, в тому числі загальною житловою - 52,7 кв.м., кімнати - 20,7 кв.м, 18,9 кв.м, 13,1 кв.м. та допоміжні приміщення: тамбур-4,1кв.м., коридор- 6,1 кв.м., коридор 1,4 кв.м., лоджія- 4,0 кв.м., коридор - 8,0 кв.м., туалет-1,3 кв.м., ванна -2,7 кв.м., кухня -11.4 кв.м. та має один вхід в квартиру.

На даний час у квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх неповнолітній син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що на теперішній час між співвласниками даної квартири виникли суперечки та конфлікти щодо спільного сімейного проживання, а також відповідно порядку користування та володіння спільною квартирою.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що питання реального розподілу квартири не ставиться, відповідач не бажає домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, добровільно став проживати у житловій кімнаті № 11 по плану технічного паспорта площею 13,2 кв.м., що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні, тому суд дійшов висновку зберегти встановлений порядок, визначивши порядок користування спірною квартирою та виділивши окрему житлову кімнату площею 13,2 м. кв. в користування відповідача ОСОБА_2., в користування позивачки ОСОБА_3 виділити житлову кімнату №6 на плані технічного паспорту площею 18,9 кв.м., а у користування ОСОБА_4 виділити житлову кімнату №4 на плані технічного паспорту площею 20,7 кв.м. та лоджію площею 4,0 кв.м. Нежитлові приміщення слід квартири залишити у загальному користуванні сторін.

Суд вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи про те, що відповідач ОСОБА_2 як інвалід війни ІІ групи має право на додаткову житлову площу у розмірі 10 кв.м., оскільки згідно ст. 49 ЖК України понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів. Громадянам, що хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, а також громадянам, яким ця площа необхідна за умовами і характером виконуваної роботи, розмір додаткової жилої площі може бути збільшено. Дана норма ЖК застосовується при наданні громадянам житла, а не під час його розподілу, чи встановлення порядку користування. Крім того відповідачем не доведено, що він взагалі має право на додаткову жилу площу.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції через неповно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім'ї власника належать дружина, діти, батьки власника.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено, що сторони по справі не дійшли згоди та не домовилися між собою про порядок володіння та користування квартирою, яка є їх спільною частковою власністю, а відтак дійшов правильного висновку про необхідність встановлення порядку користування квартирою та зобов'язання відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод іншим співвласникам в користуванні та володінні квартирою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановлюючи такий порядок користування квартирою, який вже склався між сторонами, належним чином не врахував розмір житлової площі квартири, її технічні характеристики, те що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, а також те, що при такому встановленні порядку користування він буде позбавлений користуватися лоджією, а відтак несправедливо встановив зазначений порядок користування квартирою.

Встановлено, що житлова площа квартири складає 52,8 кв.м. : 3 співвласника = 17,6 кв.м на кожного. Таким чином на кожного із співвласників квартири припадає по 17,6 кв.м житлової площі. Виділивши в користування відповідачу ОСОБА_2 найменшу за площею кімнату розміром 13,2 кв. м. та не врахувавши вищезазначене, суд першої інстанції цим самим зменшив його частку та одночасно збільшив частку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у користуванні спірною квартирою, що безумовно призводить до порушення житлових прав відповідача.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити, встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування позивача ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 житлові кімнати, позначені на плані технічного паспорту № 4 та 11, площею 20,7 та 13,2 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату позначену на плані технічного паспорту № 6 площею 18,9 кв.м. Інші приміщення квартири слід залишити у їх спільному користуванні.

В іншій частині доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого судом рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції суду в частині задоволення позову не повністю відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 2, 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, а в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2014 року змінити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 Вінницької області виділивши в користування:

- ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 житлові кімнати, позначені на плані технічного паспорту № 4 та 11, площею 20,7 та 13,2 кв.м.

- ОСОБА_2 житлову кімнату позначену на плані технічного паспорту № 6 площею 18,9 кв.м.

Інші приміщення квартири залишити у їх спільному користуванні.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:підпис. В.М. Медяний

Судді:підписи. В.В. Жданкін

О.В. Ковальчук

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний