Справа № 509/4176/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Козирського Є.С.,

при секретарі - Мочернюк В.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Овідіополь Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частину майна набутого за час спільного проживання, -

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем ОСОБА_3 вона знайома протягом тривалого часу. Оскільки у відповідача був тяжкий матеріальний та сімейний стан, вона дозволила йому тимчасово проживати в належному їй на праві приватної власності житловому будинку по АДРЕСА_4, при цьому позивач вказує, що у відповідача є квартира в місті Одеса. На її вимоги звільнити житлове приміщення в її житловому будинку відповідач погрожує їй фізичною розправою, в добровільному порядку звільнити кімнату в будинку належному ОСОБА_1 на праві власності відповідач відмовляється, вона не в змозі вільно та в повному обсязі розпорядитись належним їй будинком. За цих підстав позивач просить захистити її право шляхом виселення ОСОБА_3 з будинку без надання йому іншого житлового приміщення з підстав визначених ст. 391 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому просить суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з 01.12.1991 року по 01.06.2004 року та з 01.06.2004 року по теперішній час, визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільно сумісної власності на наступне майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_4, кондомініум (будинок) АДРЕСА_5, що розташований за адресою: Одеська область, ж/м «Совіньйон» село Мізікевича Овідіопольського району Одеської області, автомобіль марки Нісан-Мікро, д/н НОМЕР_3, автомобіль НОМЕР_1.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що він, починаючи, з 01.12.1999 року та по теперішній час проживає з ОСОБА_1 однією сімє′ю без реєстрації шлюбу за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_4 вони були пов'язані спільним побутом, взаємні права та обов'язки, вели спільне господарство та мали єдиний бюджет та придбали за значну частину, коштів, яку він позичав за борговими розписками зазначене вище ОСОБА_3 нерухоме майно та автомобілі.

За цих обставин ОСОБА_3 просить суд повність задовольнити його позовні вимоги за зустрічним позовом та відмовити ОСОБА_1 в її позові про усунення перешкод в користування власністю.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник зазначені нею позовні вимоги в порядку визначеному ст. 391 ЦК України щодо усунення перешкод шляхом виселення ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_4 підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Позивач пояснила суду, що відповідачем ОСОБА_3 вона знайома майже з дитинства. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 працював в неї прорабом, будував спірний будинок. На початку 2013 року відповідач поскаржився їй на його тяжкий матеріальний стан, відсутність заробітку та неможливість спільно проживати разом з його матір′ю, тимчасово просив її пожити в неї в належному ОСОБА_1 на праві приватної власності житловому будинку по АДРЕСА_4, оскільки відповідач займається сантехнічними роботами в ж/м «Совіньйон», працює до пізньої ночі та йому тяжко діставатись до його квартири, що розташована в Київському районі в місті Одеса.

Починаючи з березня та по вересень 2014 року відповідач почав ображати позивача, в кімнаті, яка йому була відведена, він врізав замок та почав вважати себе власником будинку.

Оскільки відповідач в добровільному порядку звільняти кімнату в будинку не бажає, погрожує позивачу фізичною розправою, вона була змушена звернутись до суду із позовом про виселення відповідача ОСОБА_3 та просить задовольнити позов з підстав визначених ст. 391 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав в повному обсязі пояснив суду наступне, що він, починаючи, з 01.12.1999 року та по теперішній час проживає з ОСОБА_1 однією сім′єю без реєстрації шлюбу за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_4, зазначає, що вони пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, ведуть спільне господарство та мають єдиний бюджет за цих підстав просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 пояснив суду, що він, починаючи, з 01.12.1999 року та по теперішній час проживає з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_4 вони були пов'язані спільним побутом, взаємні права та обов'язки, вели спільне господарство та мали єдиний бюджет.

ОСОБА_3 зазначив, що спочатку вони з відповідачем проживали в її квартирі АДРЕСА_6, проживання почали одразу після смерті чоловіка ОСОБА_1 та вирішили придбати земельну ділянку та будувати житловий будинок. Вони разом із ОСОБА_1 вирішили продати належну відповідачу на праві власності квартиру АДРЕСА_6 та позивач позичав кошти та будував спірний будинок в ж/м «Совіньйон», оскільки ОСОБА_1 працювала медичною сестрою в лікарні та в неї була низька заробітна плата. В 2004 році вони разом із ОСОБА_1 вселились до будинку АДРЕСА_4. Вартість будинку ОСОБА_3 оцінює в 70000 тисяч доларів США з яких 70% вартості будинку була сплачена ним особисто за рахунок коштів, які він позичав за борговим розписками, а 30% боргу вони спільно погашали за рахунок проданої квартири АДРЕСА_6.

Також ОСОБА_3 зазначив, що за період спільного проживання разом із ОСОБА_1 вони набули наступне майно, а саме кондомініум (будинок) АДРЕСА_5, що розташований за адресою: Одеська область, ж/м «Совіньйон» село Мізікевича Овідіопольського району Одеської області, автомобіль марки Нісан-Мікро, д/н НОМЕР_3, автомобіль НОМЕР_1. При цьому він вказує, що йому за час їх спільного проживання для набуття у власність зазначених об'єктів доводилось позичати додаткові грошові кошти, за які він розраховувався особисто.

За цих підстав позивач просить суд задовольнити його зустрічний позов в повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 просили відмовити в повному обсязі. ОСОБА_1 пояснила суду що з ОСОБА_3 вона знайома майже з дитинства. Після смерті її чоловіка вона шлюб не укладала, ні з кім не співмешкала, будь-яких договорів щодо спільного проживання, набуття майна у власність, ведення спільного господарства не укладала. Для поліпшення своїх житлових умов ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку шляхом її приватизації та розпочала будівництво на земельній ділянці, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_4. Будівництво будинку проводилось за рахунок коштів з відчуження її квартири, АДРЕСА_6, квартири АДРЕСА_1 по АДРЕСА_7 власницею якої була її сестра ОСОБА_4

Для організації будівництва будинку вона звернулась до ОСОБА_3, який на той час мав на умовах найму будівельників та самостійно займався сантехнічним обладнанням будинків. На умовах взаєморозрахунків ОСОБА_3 працював в неї прорабом, організовував будівництво спірного будинку, всі розрахунки з ОСОБА_3 пов'язані із придбанням будівельних матеріалів, оплатою праці будівельників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вирішували без будь-яких письмових договорів, ОСОБА_3 складав кошторис та надавав його ОСОБА_1, а вона в свою чергу надавала йому грошові кошти.

ОСОБА_1 зазначила, що під час будівництва будинку в період з 1999 р. по 2004 р. роки вона із ОСОБА_3 знаходилась в ділових відносинах, які зводились суто до питань будівництва будинку. Після будівництва будинку ОСОБА_3 періодично контролював стан будинку та проводив дрібні роботи по облаштуванню будинку.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що грошові кошти для придбання автомобілю Нісан - Мікро вона в ОСОБА_3 не позичала, а за автомобіль розраховувалась частинами, щодо автомобілю НОМЕР_1 відповідач зазначила, що вона не має жодного відношення.

Відносно житлового будинку за адресою вул. Берегова, ж/м «Совіньйон», с. Мізикевича Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_1 пояснила суду, що цей будинок був придбаний на кошти ОСОБА_5 для проживання доньки ОСОБА_1 та сина ОСОБА_5, які перебувають у шлюбі.

Допитані в судовому засіданні свідки заявлені позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 пояснили наступне.

Так свідок ОСОБА_6 пояснив що із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вони знайомі давно. Він разом із ОСОБА_1 були сусідами в будинку по вул. Чорноморській дорозі в місті Одеса, зазначив, що ОСОБА_1 проживала на другому поверсі, а він на четвертому. Приблизно на початку 2000 років до літа 2004 року він постійно бачив в неї ОСОБА_3, який допомагав їй заносити сумки до квартири та підвозив її на власному автомобілі. ОСОБА_3 запросив його до квартири № 22, на другому поверсі, яка належала ОСОБА_1 і в якій ОСОБА_3 зробив ремонт. З цього свідок зробив висновок, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною. Зі слів свідка після продажу квартири у 2004 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виїхали з квартири, в будинку розташованому в ж/м «Совіньйон» він ніколи не був, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після цього він бачив рідко.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він особисто будував будинок по АДРЕСА_4 та ОСОБА_3 за його роботу розраховувався із ним особисто, станом на 2004 рік будівництво будинку, на його думку, склало 70%. Вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були чоловіком та дружиною, оскільки ОСОБА_3 керував процесом будівництва та постійно проживає у спірному будинку. В 2013 році, свідок ремонтував дах будинку по АДРЕСА_4. Окрім того ОСОБА_3 за борговою розпискою позичив в ОСОБА_8 суму в розмірі 15000 доларів США, за які розраховувався із ним роботою. Зазначає, що в період з 2004 року по 2013 рік він в будинку не був.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він займався електричним обладнанням будинку в квартирі АДРЕСА_6, АДРЕСА_4 станом на 2004 рік ступінь готовності будинку складав приблизно 40%. Після будівництва будинку він декілька раз відвідував його, вважає, що ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_1, оскільки під час будівництва будинку ОСОБА_3 за його роботу із ним особисто розраховувався, після цього він бачив ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 в ж/м «Совіньйон» в чоловічій білизні, коли декілька разів приходив до будинку протягом 2004-2013 років.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що знайомий з ОСОБА_3 з 1998 р., той займався ремонтом його квартири, будівництвом, як прораб, будинку. В 2000 році свідок дав в борг ОСОБА_3 25000 доларів США на будівництво будинку, з його слів, які ОСОБА_3 віддавав своєю роботою.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що дав в борг ОСОБА_3 30000 доларів США, які ОСОБА_3 віддавав своєю роботою.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що в 2012 році дав в борг ОСОБА_3 25000 доларів США, на придбання будинку для дочки, які ОСОБА_3 віддає своєю роботою по будівництву, на цей час повернуто 10000 доларів США.

Допитані в судовому засіданні свідки заявлені ОСОБА_1 пояснили наступне.

Так свідок ОСОБА_13 пояснила суду про те, що з є давньою подругою ОСОБА_1, та сестри ОСОБА_1 ОСОБА_4, зазначила, що після продажу квартири по АДРЕСА_6 в місті Одеса, ОСОБА_1 проживала в неї одна, оскільки велось будівництво будинку в ж/м «Совіньйон». Декілька разів приїздила в «Совіньйон» до ОСОБА_1 в її будинок, з чоловіків нікого не бачила.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що із ОСОБА_1 вони є сусідами в ж/м «Совіньйон», зазначила, що вони спілкуються майже вже 8 років, ОСОБА_1 постійно проживає сама. Щодо ОСОБА_3 вона зазначила, що на початку 2013 року періодично бачила його легковий автомобіль біля будинку ОСОБА_1 Зазначила, що ОСОБА_3 виконував в її будинку сантехнічні роботи, результатом вона не задоволена, зазначила, що його в ж/м «Совіньйон» знають як сантехніка. Приблизно наприкінці грудня 2014 року ОСОБА_3 погрожував їй фізичною розправою, якщо вона буде свідчити в суді проти нього.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що ОСОБА_3 в будинку належному ОСОБА_1 в період з 2008 року ОСОБА_3 не бачила. Зазначила, що її син одружений на доньці ОСОБА_1 та для поліпшення житлових умов дітей вона продала належну їй на праві власності квартиру за 55000 тисяч доларів США, зняла кошти з депозитних рахунків приблизно 40000 тисяч доларів США та віддала сину кошти для купівлі кондомініуму по АДРЕСА_5.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона працює домробітницею в будинку ОСОБА_1 та періодично один або два рази на тиждень прибирає в її будинку протягом шести років. З ОСОБА_1 вона знаходиться в робочих відносинах. Зазначила, що на початку 2013 року вона почала бачити в будинку ОСОБА_3 про взаємовідносини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду про те що вона є рідною тіткою ОСОБА_1, періодично в літку приїжджає до племінниці відпочити. В період будівництва, а саме 2002-2004 роки бачила ОСОБА_3, який будував будинок разом із працівниками. Зазначила, що починаючи з 2013 року бачила у ОСОБА_1 в її будинку ОСОБА_3, при цьому ОСОБА_1 говорила їй про сімейні проблеми ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду про те, що вона є рідної сестрою ОСОБА_1 та сусідкою по АДРЕСА_4. Після смерті чоловіка ОСОБА_1 вона запропонувала їй отримати земельну ділянку в ж/м «Совіньйон» та розпочати будівництво будинку, на що ОСОБА_1 погодилась. Зазначила, що ОСОБА_1 продала квартиру по АДРЕСА_6, а вона ОСОБА_4 продала свою квартиру № 23 по АДРЕСА_7 та віддала кошти ОСОБА_1 для будівництва будинку. Зазначила, що ОСОБА_3 працював у ОСОБА_17 прорабом приймав участь у будівництві її будинку та був знайомим ОСОБА_1 Зазначила, що будівництво належного ОСОБА_1 організовував ОСОБА_3 в якості прораба та що ОСОБА_1 розраховувалась із ним особисто. Свідок зазначила, що її сестра ні з ким не співмешкала після смерті чоловіка. На початку 2013 року ОСОБА_1 дозволила ОСОБА_3 тимчасово пожити в її будинку, оскільки він займається сантехнічними роботами в ж/м «Совіньйон» та в нього проблеми із його матір′ю, після цього в 2014 році на адресу ОСОБА_1 почались погрози, коли сестра звернулась із проханням звільнити кімнату в належному їй будинку.

Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. І-3 ст.10 ЦПК України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно Рішення Таїровської селищної Ради Одеської області від 24.12.1999 р. ОСОБА_1 передано в приватну власність земельна ділянка площею 0,1 га. по АДРЕСА_4, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 18.09.2002 р.

У відповідності до Рішення № 83 від 22.03.2002 року виданого виконкомом Таїровської селищної Ради Одеської області ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_4

22.12.2004 р. рішенням комісії будинок АДРЕСА_4 введено в експлуатацію, та згідно витягу КП БТІ Овідіопольського району Одеської області від 28.12.2004 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на зазначений будинок.

Згідно запису з домової книги вбачається що в будинку по АДРЕСА_4, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_18 та ОСОБА_19

Відповідно до договору купівлі-продажу АДРЕСА_2, село Мізикевича, Овідіопольського району Одеської власниками зазначено ОСОБА_18 та ОСОБА_20

Згідно договору купівлі-продажу та реєстраційного посвідчення від 11.09.2010 р. виданого на автомобіль НОМЕР_2 вбачається, що власником автомобіля є ОСОБА_1

Згідно реєстраційного посвідчення на автомобіль Шевролє-Каптіва власником є ОСОБА_3

Як вбачається із свідоцтва на право власності ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3.

У відповідності до довідок наданих із УПФУ в Київському районі міста Одеси, ДПІ у Київському районі міста Одеси та місця проживання ОСОБА_3 вбачається, що він отримує пенсію та проживає за адресою АДРЕСА_3.

Згідно довідки наданої поштамтом ОСОБА_3 поштову кореспонденцію по АДРЕСА_4 не отримував.

З огляду накладних та фіскальних чеків за період з 15.03.2003 р. по 01.10.2003 року наданих ОСОБА_3 вбачається адреса АДРЕСА_4. Накладная №611 от 24.06.2003г. за кирпич. Получатель ОСОБА_21

Згідно трудової угоди від 03.04.2003 р. ОСОБА_22 в складі бригади зобов'язувався добудувати будинок по АДРЕСА_4 в ж/м «Совіньйон» та у відповідності до акту виконаних робіт, будівництво будинку виконано ОСОБА_22 27.11.2003 р. сторони претензій не мають.

Як вбачається з розписки від 10.03.2000 року наданої ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_10, ОСОБА_3 отримав суму в розмірі 25000 тисяч доларів США для будівництва будинку по АДРЕСА_4 та зобов'язувався повернути кошти до 10 березня 2005 р. Зворот розписки містить підписи сторін щодо повернення вказаної суми частинами.

Як вбачається з розписки від 12.06.2007 року наданої ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_22, ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 15000 тисяч доларів США для будівництва будинку по АДРЕСА_4 та зобов'язувався повернути кошти до 12 червня 2007 р. Зворот розписки містить підписи сторін щодо повернення вказаної суми частинами.

Як вбачається з розписки від 17.06.2012 року наданої ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_12, ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 25000 тисяч доларів США для придбання кондомініуму в АДРЕСА_5та зобов'язувався повернути кошти 17.06.2017 р. Зворот розписки містить підписи сторін щодо повернення вказаної суми частинами.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині усунення перешкод шляхом виселення суд зазначає наступне.

Згідно витягу КП БТІ Овідіопольського району Одеської області від 28.12.2004 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на зазначений будинок.

Згідно запису з домової книги вбачається що в будинку по АДРЕСА_4, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_18 та ОСОБА_19

Як вбачається з вимог та поштових повідомлень ОСОБА_3 направлені вимоги щодо звільнення кімнати житлового будинку по АДРЕСА_4 в ж/м «Совіньйон».

У відповідності положень ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), котре воно здійснює у відповідності із законом на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суд зазначає. що у відповідності до положень ч. 2. ст. 319 ЦК України власник має право здійснювати по відношенню до свого майна різні дії, котрі не протирічать закону.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд вважає, що спір регулюється виключно нормами ЦК України.

Оскільки позовні вимоги позивача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, з матеріалів справи вбачається, що відповідач в добровільному порядку виселятись з житлового будинку по АДРЕСА_4, в якому він тимчасово проживає не бажає, суд зазначає що позов ОСОБА_1 може бути задоволений в повному обсязі в урахуванням положень ст. 391 ЦК України.

Відносно позовних вимог позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в якому він просить встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з 01.12.1991 року по 01.06.2004 року суд застосовує норм КпШС.

Суд зазначає, що КпШС не передбачав правових норм, якими визначалось поняття проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України "Про власність" вважається правильно застосованим.

Аналогічна позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. по справі 6-135цс13 висновки, якого є обов'язковими.

Суд зазначає, що позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав обставину того, що між ним та відповідачкою письмових угод щодо проживання однією сім′єю, набуття майна у спільну власність, порядку ведення бюджету ніколи письмово не укладалось.

Суд критично відноситься до розписок від 10.03.2000 року наданої ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_10 та від 12.06.2007 року наданої ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_22 оскільки вони не є належними доказами того, що саме ці кошти ОСОБА_3 спрямовував на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4.

Суд також не приймає до уваги докази, а саме накладні та фіскальні чеки оскільки вони не є належним доказом того, що позивач, як член сім′ї дійсно приймав участь у будівництві будинку, оскільки письмові угоди між сторонами щодо будівництва житла відсутні.

Суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_22, оскільки в судовому засіданні встановлено та не заперечується ОСОБА_1, що ОСОБА_3 дійсно приймав участь у будівництві спірного будинку, оскільки є її знайомим майже з дитинства, і що вона під час його тимчасового проживання в період з 2013 р. по 2014 рік мала із ним інтимні стосунки.

Також суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12 про надання ними в борг ОСОБА_3 грошових коштів на будівництво та придбання будинків, так як суду не надано ніяких належних та допустимих доказів направлення ОСОБА_3 зазначених коштів на заявлені цілі, а саме, будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 та купівлі кондомініуму по АДРЕСА_5.

Суд зазначає, що згідно довідок та свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3 є власником квартири та проживає за адресою: Як вбачається із свідоцтва на право власності ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3.

Тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині не може бути задоволений саме за недоведеністю позовних вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 в частині проживання однією сім′єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на наступне майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_4, кондомініум (будинок) АДРЕСА_5, що розташований за адресою: Одеська область, ж/м «Совіньйон» село Мізікевича Овідіопольського району Одеської області, автомобіль марки Нісан-Мікро, д/н НОМЕР_3, автомобіль НОМЕР_1, суд зазначає наступне.

Так, згідно Рішення Таїровської селищної Ради Одеської області від 24.12.1999 р. ОСОБА_1 передано в приватну власність земельна ділянка площею 0,1 га. по АДРЕСА_4, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 18.09.2002 р.

У відповідності до Рішення № 83 від 22.03.2002 року виданого виконкомом Таїровської селищної Ради Одеської області ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_4

22.12.2004 р. рішенням комісії будинок АДРЕСА_4 введено в експлуатацію, та згідно витягу КП БТІ Овідіопольського району Одеської області від 28.12.2004 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на зазначений будинок.

Відповідно до договору купівлі-продажу АДРЕСА_2, село Мізикевича, Овідіопольського району Одеської власниками зазначено ОСОБА_18 та ОСОБА_20

Згідно договору купівлі-продажу та реєстраційного посвідчення від 11.09.2010 р. виданого на автомобіль НОМЕР_2 вбачається, що власником автомобіля є ОСОБА_1

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Суд зазначає, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, необхідно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Суд зазначає, що позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав обставину того, що між ним та відповідачкою письмових угод щодо набуття майна у спільну власність в період з 2004 року не укладалось.

З довідок наданих із УПФУ в Київському районі міста Одеси, ДПІ у Київському районі міста Одеси та місця проживання ОСОБА_3 вбачається, що він отримує пенсію та проживає за адресою АДРЕСА_3.

Згідно довідки наданої поштамтом ОСОБА_3 поштову кореспонденцію по АДРЕСА_4 не отримував.

Суд критично відноситься до розписки від 17.06.2012 року наданої ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_12, оскільки вона є не належним доказом того, що саме ОСОБА_3 приймав участь у купівлі кондомініуму по АДРЕСА_5. В судому засіданні ця розписка спростовується і показаннями свідка ОСОБА_5

Тому суд приходить до висновку що позов в цій частині не може бути задоволений у зв'язку із недоведеністю позивачем ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України питання про розподілення судових витрат між сторонами на думку суду відсутні.

Керуючись,ст. ст. 3, 74 СК України, ст.ст. 316, 319, 391 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст. ст. 10, 11, 57-61, 64, 81, 88, 169, 209, 212-218, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення задовольнити в повному обсязі.

Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з будинку АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частину майна набутого за час спільного проживання відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Є.С. Козирський