Номер провадження: 22-ц/785/3895/15
Головуючий у першій інстанції Дранікова С.М.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 липня 2014року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства фірми "Гармаш" про скасування дисциплінарного стягнення, зобов'язання вчинити певні дії, визнання характеристики незаконною, стягнення грошей, -

встановила:

12 червня 2013р. ОСОБА_2 звернувся з позовом, який остаточно уточнивши просив суд:

- визнати незаконним наказ № 4п від 11 березня 2013р. про дисциплінарне стягнення та зобов'язати відповідача скасувати його;

- видати наказ про його звільнення з 27 червня 2013р. в день видачі трудової книжки;

- внести відповідний запис до його трудової книжки шляхом видачі дублікату;

- стягнути з відповідача на його користь 5505грн.84коп. середнього заробітку у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки;

- визнати надану відповідачем до суду характеристику відносно нього станом на 2013р., як неправдиву, необ'єктивну та безпідставну;

- стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію у розмірі 57350грн., витрати на лікування у розмірі 4716грн.43коп., і моральну шкоду в розмірі 57350грн., заподіяну внаслідок незаконного затримання видачі трудової книжки, і судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що з травня 2005р. він працював у відповідача охоронцем м'ясокомбінату. Наказом директора приватного підприємства фірми "Гармаш" від 11 березня 2013р. № 4п йому було оголошено догану, а наказом № 59ок від 11березня 2013р. його було звільнено з роботи, а трудову книжку видано 27 червня 2013р.

Позивач стверджував, що трудової дисципліни він не порушував, свої трудові обов'язки виконував сумлінно, тому вважав накладене на нього дисциплінарне стягнення безпідставним і незаконним (том 1 а.с.1-3, 112-117).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 липня 2014р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2014р., у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено (том 1 а.с.213-235, том 2 а.с.31-36).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25 лютого 2015р. було скасовано ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2014р. в частині вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 2 а.с.101-103).

При цьому суду касаційної інстанції вказав, що суди першої і апеляційної інстанції правильно вважали необґрунтованими інші заявлені позивачем ОСОБА_2 вимоги щодо незаконності наказу про дисциплінарне стягнення, про зобов'язання відповідача внести відповідний запис до його трудової книжки шляхом видачі дублікату, визнання наданої відповідачем характеристики відносно позивача неправдивою та недостовірною. Що під час розгляду справи в цій частині позовних вимог, судами не було порушено норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України не задовольнила касаційну скаргу ОСОБА_2 у цій частині.

У зв'язку з чим при новому апеляційному розгляді колегія суддів апеляційного суду розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 лише в частині його вимог про скасування рішення суду від 10 липня 2014р. про відмову у задоволені його позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду від 10 липня 2014р. в частині відмови у задоволені його позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди, посилаючись на те, що суд в порушені вимог матеріального та процесуального права безпідставно відмовив йому у задоволені позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди (том 1 а.с.238-247).

В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат Богомолова І.Г. в інтересах позивача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд касаційної інстанції також звернув увагу на порушення судами першої та апеляційної інстанції вимог матеріального та процесуального права при вирішені питання відносно позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди.

Представник ПП фірми "Гармаш" просив у задоволені апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що позов ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку задоволенню не підлягає, оскільки затримки видачі трудової книжки не було, та підприємство відповідно до вимог трудового законодавства приймало усі мірі для вручення ОСОБА_2 трудової книжки, яку не отримано з вини ОСОБА_2, а ні підприємства.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, адвоката в інтересах ОСОБА_2, представника відповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині відмови у задоволені його позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 16 КЗпП України.

Відповідно до ч. 4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди, виходив з того, що заявлені позивачем ОСОБА_2 позовні вимоги є безпідставними та він не довів, що відповідачем були порушені вимоги трудового законодавства.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду та вважає, що позивач ОСОБА_2 отримав трудову книжку із затримкою через його винні дії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з травня 2005р. ОСОБА_2 працював у приватному підприємстві фірми "Гармаш" охоронцем м'ясокомбінату. Наказом директора приватного підприємства фірми "Гармаш" від 11 березня 2013р. № 4п ОСОБА_2 було оголошено догану, а наказом № 59ок від 11 березня 2013р. його було звільнено з роботи, а трудову книжку видано 27 червня 2013р.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2013р. було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ПП Фірма "Гармаш" про поновлення на роботі на посаді охоронця, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу.

Суд першої інстанції, враховуючи те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2013 р. вже був встановлений факт дотримання відповідачем порядку видачі ОСОБА_2 трудової книжки при звільнені, вважав, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_2 з 27 червня 2013р., в день видачі трудової книжки, внесення відповідного запису до його трудової книжки шляхом видачі дублікату та стягнення з відповідача 5505грн.84коп. середньої заробітної плати і моральної шкоди.

Судова колегія, також погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції і вважає, що відповідач витримав процедуру направлення трудової книжки позивачу, який початкове відмовлявся від її отримання.

Скасував ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2014р. в частині вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції не погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що саме з вини ОСОБА_2 роботодавець не міг своєчасно видати йому трудову книжку.

Судом касаційної інстанції було звернуто увагу на те, що у трудових правовідносинах виконання вимог трудового законодавства доводить роботодавець, а не звільнений працівник, що суд апеляційної інстанції фактичних обставин справи не з'ясував, не послався у рішенні на обставини і докази, які спростовують зазначені доводи, не дав правової оцінки поданим сторонам доказам, а також не послався на докази про неможливість роботодавця вручити звільненому трудову книжку у день звільнення.

При новому розгляді справи в апеляційній інстанції вищевказані вказівки суду касаційної інстанції враховано та судом апеляційної інстанції витребувані докази про неможливість роботодавця вручити звільненому з посади ОСОБА_2 трудову книжку у день звільнення.

Так, судом апеляційної інстанції було витребувано з Біляївського районного суду Одеської області цивільну справу №496/1880/13-ц, з якої вбачається, що рішенням апеляційного суду від 23 жовтня 2013р. встановлено, що відповідач 11 березня 2013р. в день звільнення вручив позивачу ОСОБА_2 повідомлення з пропозицією отримати трудову книжку. Але ОСОБА_2 відмовився отримати трудову книжку, у зв'язку з чим 04червня 2013 року відповідач направив на адресу позивача повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, та з пропозицією направити трудову книжку на його поштову адресу при умові його згоди.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами вищевказаної справи, а саме актами від 11 березня 2013р. про відмову ОСОБА_2 ознайомитися з приказами № 4п від 11березня 2013р. про оголошення догани і від 11 березня 2013р. № 59-0к про звільнення за прогул, листом від 11 березня 2013р. на ім'я ОСОБА_2 і листом від 04 червня 2013р. з пропозицією отримати трудову книжку (а.с.65, 66, 69, 70, 72, 85 справа №496/1880/13-ц), а також наданими в даному судовому засіданні апеляційної інстанції представником відповідача вищевказаними листами і поштовим повідомленням про отримання листа від 04червня 2013р. (том 2 а.с.124-126).

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2013р. набрало законної сили і позивачем ОСОБА_2 не був спростований встановлений факт дотримання відповідачем порядку видачі ОСОБА_2 трудової книжки при звільнені.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судова колегія вважає, що відповідач витримав процедуру направлення трудової книжки позивачу, який початкове відмовлявся від її отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не порушив законних прав позивача ОСОБА_2 і підстав для задоволення його позову про стягнення моральної шкоди немає, оскільки було встановлено, що ОСОБА_2 був звільнений з посади з дотриманням трудового законодавства, позивачем не було доведено причинного зв'язку між отриманням ним тяжкої хвороби серця та подіями, на які він посилається у позові, як на причину його захворювання.

Разом з тим, судова колегія вважає, що з мотивувальної частині рішення суду першої інстанції від 10 липня 2014р. слід виключити посилання суду на застосування строку позовної давності, а саме на положення ст. 233 КЗпП України, що як вказав суд є підставою для відмови у задоволенні позову, з урахуванням наступного.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно ч. 1 ст. 233, ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строку суд може поновити цей строк.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992р. № 6 (із змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" звернуто увагу на те, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Тобто відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Тому суд першої інстанції помилково зазначив про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки і моральної шкоди у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судова колегія вважає, що позивач ОСОБА_2 не надав суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні та допустимі докази в частині позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди, а доводи апеляційної скарги не спростують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині відмови у задоволені позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди - відхилити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 липня 2014року посилання суду на застосування строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

С.О.Погорєлова