Справа №484/1374/15-ц 23.11.2015 02.11.2015
Провадження №22-ц/784/2446/15
Єдиний унікальний номер 484/1374/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/2446/15
Головуючий у 1 інстанції Паньков Д.А.
Категорія 27 Доповідач Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Маляренко І.Б., Кутової Т.З.

Із секретарем судового засідання Богуславською О.М.

За участю представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

09 квітня 2015 року позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 01 січня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого він передав відповідачу 17000 доларів США в борг, а відповідач зобов'язався їх повернути до 01.01.2015 року, про що написав розписку. У зазначений термін відповідач отриману суму не повернув, тому просив стягнути з відповідача на його користь 399602,57 грн., виходячи з курсу долара по відношенню до гривні - 1 долар - 23,506033 грн. Покласти на відповідача судові витрати (а.с. 1-2).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 46-47).

В апеляційній скарзі на вказане судове рішення позивач порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову з тих підстав, що висновки суду не відповідають обставинам справи (а.с. 53-54).

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги. Просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи належно повідомлений. Письмових заперечень на апеляційну скаргу від нього не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати та з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що відповідач гроші від позивача не отримував. При цьому послався до пояснення позивача, дані ним в якості свідка в ході кримінального провадження, з яких вбачається, що з 2012 року по 2014 рік він був співвласником ТОВ «Зоогамма». Відповідач був директором підприємства. На початку ведення сумісної діяльності між ним та відповідачем була усна домовленість, що ОСОБА_3 віддасть йому 17000 доларів США, що складає половину вкладених позивачем у підприємство кошти. Пізніше позивач запропонував відповідачу написати про це розписку, на що відповідач погодився.

Але з такими висновками суду погодитись не можна, тому що вони не відповідають вимогам норм процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 59, частин 1, 4 статті 60, частини 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу(ЦПК) України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу(ЦК) України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Частинами 1, 2 статті 1047 ЦК Українивстановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі N 6-63цс13письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Задовольняючи позовні вимоги гр-на Ч. та стягуючи солідарно з гр-на П. та гр-ки Ш. на користь позивача 465791,36 грн., місцевий суд вважав, а апеляційний суд погодився з таким висновком, що боргові зобов'язання відповідачів підтверджені розпискою відповідачів.

Проте вказаний висновок зроблений без урахування приписів частини 2 статті 1047 ЦК Україниі всупереч вимогам частини 2 статті 59, частинам 1, 4 статті 60, частини 3 статті 10 ЦПК України.

Так, судом встановлено і зазначено у судових рішенням, що на підтвердження боргових зобов'язань відповідачів позивач подав до суду письмові документи (розписку). Згідно з позовною заявою розписка на аркуші справи 4 тому 1 є копією, а із клопотання позивача від 12 жовтня 2010 року вбачається, що розписка на аркуші справи 261 тому 1 є оригіналом.

РІШЕННЯ

(Судові прецеденти, Рішення, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.07.2014, № 6-51461св13, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК Українидоговір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК Українидопускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Статтею 1050 ЦК Українивизначено, що коли позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

УХВАЛА

(Судові прецеденти, Ухвала, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 18.07.2012, № 6-16088св12, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ)

Крім того, якщо відповідачі посилаються на безгрошовість договору, то згідно зі ст. 1051 ЦК Українивони мають право оспорити договір позики із цих підстав, однак вони, по-перше, такого позову не пред'являли, а, по-друге, ці твердження суперечать поясненням про те, що розписки ними не видавались.

УХВАЛА

(Судові прецеденти, Ухвала, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 08.12.2010, № 6-10806св10, Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦКза договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦКдоговір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За змістом ч. 2 цієї норми при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК).

Так, у п. 2 договору від 16.02.2007 зазначено, що позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору.

Пункт 9 цього договору передбачає, що його підписання Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики. Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника.

Таким чином, факт підписання Особою 2 договору позики є доказом отримання нею від Особи 1 позики в сумі $ 85 тис.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПКкожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПКне підлягають доказуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову Особи 1 у позові, апеляційний суд виходив із безгрошовості спірного договору та визнання цього факту позивачем.

УХВАЛА

(Судові прецеденти, Ухвала, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 11.03.2009, , Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах)

Відповідно до статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК Українивизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першоїта другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

ПОСТАНОВА

(Судові прецеденти, Постанова, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 18.09.2013, № 6-63цс13, Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах)

На підставі вищевикладеного судова колегія вважає, що рішення суду,законна та обґрунтована

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді