Номер провадження: 22-ц/785/6291/15
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Кварталової А.М.,

суддів - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності на землю, як особистої власності одного з подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

19 травня 2014р., позивачка ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги 16.02.2015р. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила визнати за нею право власності на 3/4 частини земельної ділянки, площею 0,1004 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 09.10.2006р., виданого на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2002р. (реєстр. № 846).

Також просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію у вигляді 1/2 частини вартості майна, придбаного під час їхнього шлюбу з відповідачем у розмірі 75677,50 грн., посилаючись на неприязні стосунки з відповідачем, батьком їх спільних дітей, а саме: неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з якими вона проживає окремо від відповідача внаслідок негативного ставлення один до одного, і який в свою чергу не бажає мирним шляхом поділити спільне майно подружжя, набутого за час шлюбу, обґрунтовуючи збільшену з 1/2 частини до 3/4 частин земельної ділянки негативним ставленням відповідача до неї та дітей, з якими вона вимушено проживає окремо від відповідача, а для придбання нею іншого житла їй потрібні кошти від реалізації 3/4 частин спірної ділянки.

В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали вищевказані збільшені позовні вимоги.

Відповідач та його представник позов не визнали повністю, мотивуючи його безпідставністю та звернулися до суду з зустрічним позовом, в якому просили суд, визнати за позивачем ОСОБА_3 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1004 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як особисту приватну власність одного з подружжя, який вони підтримали в судовому засіданні та просили суд його задовольнити.

Відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник повністю не визнали вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 червня 2015р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Судом визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1004 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 09.10.2006р., виданого на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2002р. (реєстр. № 846).

В іншій частині вимог позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права приватної власності на землю, як особистої власності одного з подружжя - відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_3, з урахуванням зміненої апеляційної скарги просить змінити резолютивну частину рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 червня 2015р. в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частини земельної ділянки, виклавши її у наступній редакції :

«Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0087 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 09.10.2006р. виданого на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2002р. (реєстр. № 846)»,

В іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому посилався на те, згідно із технічним звітом щодо проведених геодезичних робіт по визначенню фактичної площі спірної ділянки, складеного інженером-геодезистом ОСОБА_6 в травні 2015р. встановлено, що фактичний розмір площі спірної земельної ділянки складає 873 кв.м., тобто 0,0873 га, в той час як у державному акті про право власності на спірну ділянку зазначена площа 0,1004 га.

Таким чином, фактичний розмір земельної ділянки в натурі не відповідає розміру, зазначеному в державному акті. ОСОБА_3 повідомив суд першої інстанції про вказану обставину та надав копію зазначеного технічного звіту, однак судом не було прийнято вказане до уваги, та ухвалено рішення, без врахування фактичних розмірів земельної ділянки.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки, з визнанням за нею права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до вимог статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, а тому за позивачкою необхідно визнати право власності на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки. Також суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено суду та не надано доказів щодо збільшення частки ОСОБА_2 у праві власності на спірну земельну ділянку до 3/4 частин, виходячи з вимог 2, 3 ст. 70 СК України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що необхідно відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права приватної власності на спірну земельну ділянку, як особистої власності одного з подружжя за недоведеністю.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 22.08.1998р. між сторонами був укладений шлюб, в якому у сторін народилися діти : сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, і який в процесі слухання даної справи був розірваний рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області 09.12.2014р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області (а.с. 31-32 т. 2).

Під час шлюбу, 15.05.2002р., відповідач ОСОБА_3 за нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу (реєстр. № 846) придбав земельну ділянку площею 0,1004 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, зареєструвавши право власності на неї, отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 09.10.2006р., виданого на ім`я ОСОБА_3 на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2002 р. (реєстр. № 846) (а.с. 7,50,51 т. 1).

Також судом встановлено, що, починаючи з липня 2009 р. після того, як мати відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 за нотаріально-посвідченим договором подарувала йому 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, вони разом із своїми дітьми стали проживати у вказаному житловому будинку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вищевказана земельна ділянка була придбана у шлюбі за спільні кошти та в інтересах подружжя відповідачем ОСОБА_3, у зв'язку з чим, в порядку ст.ст. 22,28 КоПШС та ст.ст. 60,63,65,69-71 СК України та ст.ст. 368,372 ЦК України зазначена земельна ділянка є спільним майном подружжя, набутим під час шлюбу.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що відсутні підстави за частинами 2, 3 ст. 70 СК України щодо відступу від засад рівності часток сторін, оскільки суду не було доведено позивачкою, не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_3 будь-яким чином здійснив відчуження спірного майна чи використав його на свій розсуд проти волі дружини ОСОБА_2 і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, а також судом не встановлено будь-яких інших обставини, що відповідач ОСОБА_3 не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, що мають істотне значення для вирішення справи для відступу від часток сторін.

Доводи апелянта про те, що спірна земельна ділянка була придбана ним особисто до уваги не приймається, оскільки ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів про те, що саме на придбання земельної ділянки були витрачені його особисті кошти.

Посилання на те, що земельна ділянка придбана від продажу квартири АДРЕСА_2, яка належала йому та його батькам є необґрунтованими, оскільки договір купівлі - продажу квартири укладено 02 грудня 2000р. та вказана квартира була продана за кошти у розмірі 23 300грн. Земельна ділянка була придбана ОСОБА_3 15.05.2002р.за договором купівлі - продажу через два роки за кошти у розмірі 353 грн.(а.с.7,18). Письмових доказів про те, що саме за особисті кошти ОСОБА_3 була придбана спірна земельна ділянка до суду не надано.

Доводи апелянта про те, що згідно із технічним звітом щодо проведених геодезичних робіт по визначенню фактичної площі спірної ділянки, складеного інженером-геодезистом ОСОБА_6 в травні 2015р. встановлено, що фактичний розмір площі спірної земельної ділянки складає 873 кв.м., тобто 0,0873 га, в той час у державному акті про право власності на спірну ділянку зазначена загальна площа 0,1004 га. до уваги не приймається, оскільки на спірну земельну ділянку яка придбана на підставі договору купівлі - продажу 09.10.2006р. на ім`я ОСОБА_3 видано державний акт, яким встановлено загальний розмір земельної ділянки 0,1004 га., який сторонами не оспорювався в судовому порядку щодо розміру земельної ділянки. Вищевказаний державний акт на земельну ділянку на теперішній час є дійсним та не скасований в судовому порядку.

Крім того, по даній справі сторонами не заявлено позовні вимоги щодо виділу земельної ділянки в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, а предметом даного спору є поділ сумісного майна подружжя, а не виділ земельної ділянки в натурі згідно часток сторін. Такі позовні вимоги сторонами до суду не були заявлені.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,307ч.1п.1,308,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Л.А. Гірняк

Л.І. Доценко