Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 03 липня 2013 року на 87 км автодороги Кіровоград - Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного йому автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, та автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, який на праві власності належить ОСОБА_4 Внаслідок вказаної ДТП автомобілю позивача було завдано механічних пошкоджень, розмір майнової шкоди складає 111 881 грн 84 коп. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. 07 жовтня 2013 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТОВ «СТ «Домінанта») на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 лютого 2013 року було укладено угоду про розмір страхового відшкодування, згідно з якою сторони домовились, що сума такого відшкодування складає 35 тис. грн. Зазначав, що різниця у сумі 76 881 грн 84 коп. для повного відшкодування завданої йому шкоди підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_4 - власника автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_2, з яким водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах. Крім того, зазначив, що у зв'язку із завданими механічними пошкодженнями він не міг використовувати свій автомобіль, що призвело до втрати ним прибутків з липня 2013 року до листопада 2013 року та спричинило йому моральні страждання. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 76 881 грн 84 коп. на відшкодування майнової шкоди, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, 1 350 грн за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, упущену вигоду за період з липня 2013 року до листопада 2013 року у сумі 184 166 грн 80 коп.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року ОСОБА_5 було залучено до участі у справі як співвідповідача.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1 тис. грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування трудових відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, розміру майнової шкоди, завданої його автомобілю у результаті ДТП, завдання та розміру збитків у формі упущеної вигоди та моральної шкоди.

Переглядаючи вперше справу в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився з вищевказаними висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди з тих підстав, що наявність у нього трудових відносин з ОСОБА_5 не доведена. Крім того, дійшов висновку, що недолученням до участі у справі страховика в якості відповідача, в якому застраховано автомобіль, на якому ОСОБА_5 здійснив ДТП, унеможливлює визначення розміру страхового відшкодування, а, отже, і залишку суми, яку має сплатити винний у ДТП ОСОБА_5

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у попередній ухвалі від 01 жовтня 2014 року встановив, що під час розгляду справи на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), суди дійшли вірного висновку, що наявність трудових відносин між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 позивач не довів.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 липня 2013 року на 87 км автодороги Кіровоград - Запоріжжя сталася ДТП за участю належного ОСОБА_3 автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, та автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, який на праві власності належить ОСОБА_4 Унаслідок вказаної ДТП автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а. с. 9).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 24 липня 2013 року майнова шкода, завдана власнику автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_1, у результаті його пошкодження, складає 111 881 грн 84 коп. (а. с. 33-38).

07 жовтня 2013 року з метою врегулювання ДТП, що сталась 03 липня 2013 року з вини водія ОСОБА_5, між ОСОБА_3 та ТОВ «СТ «Домінанта», в якому застрахована відповідальність власника автомобіля, на якому ОСОБА_5 вчинив ДТП, згідно з полісом від 13 лютого 2013 року було укладено угоду про розмір відшкодування шкоди, згідно з якою сторони домовились, що розмір такого відшкодування складає 36 тис. грн. (а. с. 32).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд оцінив наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 24 липня 2013 року № 39 як неналежний доказ на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки він вчинений з порушенням порядку проведення такої оцінки, встановленого законодавством про оціночну діяльність, зокрема, п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Фонду державного майна, Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, а саме: під час проведення 10 липня 2013 року огляду об'єкта оцінки ні роботодавця, ні ОСОБА_5 як учасника ДТП, ні власника автомобіля, яким було заподіяно шкоду, не було повідомлено про проведення такого огляду. Крім того, зазначив, що клопотання про призначення у справі експертизи сторонами не заявлялися.

Визначаючи розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5, у 1 тис. грн в якості франшизи, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що загальний розмір завданих позивачеві збитків складає 36 тис. грн, з яких 35 тис. грн йому відшкодувала страхова компанія, і саме на такий розмір шкоди погодився позивач, підписавши 07 жовтня 2013 року угоду про розмір відшкодування шкоди.

Законним, обґрунтованим і таким, що ухвалене на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів, є також висновок апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення упущеної вигоди на відшкодування моральної шкоди, підстави для скасування рішення відсутні, а наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду в цій частині вирішення позовних вимог не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-214, 316 ЦПК України.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене на підставі наявних у справі доказів та встановлених судом фактичних обставин справи, підстави для його скасування відсутні, а наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик