Справа № 166/783/15-ц Провадження № 22-ц/773/1273/15 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О.З.
Категорія: 59 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К. ,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.

при секретарі Шугаловій О.М.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Андросюка В.С., Сидоренка С.С.,

третьої особи ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації (далі - РДА), треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення порушень вимог трудового законодавства та Закону України "Про звернення громадян" за апеляційними скаргами відповідача відділу освіти Ратнівської РДА та третьої особи ОСОБА_5 на рішення Ратнівського районого суду від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулась в суд з указаним позовом покликаючись на такі обставини.

З 01.09.2011 року прийнята на посаду соціального педагога НВК "ЗОШ І-ІІІ ступеня - дитячий садок" села Прохід Ратнівського району на 0.5 ставки, на період відсутності основного працівника ОСОБА_9.

Наказом директора НВК "ЗОШ І-ІІІ ступеня - дитячий садок" с. Прохід № 86 від 06.08.2012 року їй надана відпустка по вагітності і пологах, а наказом районного відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації № 632 "а" від 13.12.2012 року надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення 3-х років з 09.12.2012 року, у якій перебуває по даний час.

Указує, що 17.03.2015 року надіслала на адресу відповідача лист, у якому повідомила про намір перервати відпустку по догляду за дитиною, так як стало відомо, що постійний працівник ОСОБА_9 звільняється з цієї посади, а 31.03.2015 року повторно наголосила про свій намір вийти на роботу на посаду, яку займала до надання відпустки по догляду за дитиною.

У задоволенні її заяв відмовлено накладенням керівником резолюції про відмову, відповіді на письмові заяви не надано, а на постійну роботу прийнято іншого працівника.

Зазначаючи, що відповідачем порушено вимоги закону "Про звернення громадян", ст.18 Закону "Про відпустки" просила суд зобов"язати начальника районного відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації прийняти її на посаду соціального педагога НВК "ЗОШ І-ІІІ ступеня - дитячий садок" с. Прохід на постійне місце роботи, звільнити незаконно прийняту на роботу ОСОБА_5, зобов"язати відповідача належним чином розглянути заяву від 17.03.2015 року та надати письмову і огбгрунтовану відповідь, визнати дії начальника відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації ОСОБА_10 незаконними та такими, що суперечать вимогам Закону України "Про звернення громадян" (далі- Закону) та КЗпП України.

13 липня 2015 року позивач уточнила позовні вимоги та просила суд зобов"язати начальника районного відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації перевести її у зв"язку з достроковим виходом з декретної відпустки на посаду соціального педагога НВК "ЗОШ І-ІІІ ступеня - дитячий садок" с. Прохід на постійне місце роботи, попередньо звільнити незаконно прийняту на роботу ОСОБА_5, указавши про підтримання без змін решти позовних вимог.

Рішенням Ратнівського районного суду від 13 липня 2015 року позов задоволено частково.

Постановлено зобов"язати начальника відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації ОСОБА_3 у зв"язку з достроковим виходом з відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-х років перевести ОСОБА_1 на посаду соціального педагога НВК "ЗОШ І-ІІ ступеня - дитячий садок" с. Прохід на постійне місце роботи з 01.04.2015 року.

Визнати незаконним наказ про прийняття на роботу ОСОБА_5, визнавши дії начальника відділу освіти Ратнівської районної адміністрації Волинської області ОСОБА_3 незаконними та такими, що суперечать вимогам КзпП України.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації Волинської області на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач - відділ освіти Ратнівської районної державної адміністрації Волинської області та третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, у яких просять рішення суду у частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове про відмову у позові в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, а рішення суду до скасування з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою, яка відповідно до закону має додаткові гарантії у працевлаштуванні, а тому, відділ освіти незаконно відмовив у переведенні ОСОБА_1 на постійну роботу на умовах неповного робочого дня та без законних підстав надав переваги ОСОБА_5, що суперечить вимогам КЗпП України.

Однак, такий висновок не грунтується на законі та не відповідає обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 114 від 30.08.2011 року директора навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок" с. Прохід ОСОБА_1 призначена на посаду соціального педагога на 0.5 ставки з 01.09.2011 року на період відсутності основного працівника (а.с.5,17).

Наказом №86 від 06.08.2012 року їй надана відпустка по вагітності і пологах по 09.12.2012 року (а.с.4).

Згідно з наказом № 532 "а" від 13.12.2012 року відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації ОСОБА_1 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років з 09.12.2012 року (а.с.6).

Отже, як на час звернення до відповідача з заявами, так і на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Як пояснила позивач та її представник у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не переривала своєї відпустки, на роботу для виконання своїх трудових обов"язків ні в березні 2015 року, ні на даний час не виходила.

У заяві від 17.03.2015 року, надісланій поштовою кореспонденцією на адресу начальника відділу освіти Ратнівської РДА, ОСОБА_1 також не повідомляла про свій вихід на роботу достроково або ж про намір працювати на умовах неповного робочого дня.

У заяві від 31.03.2015 року ОСОБА_1 повідомила про своє бажання достроково вийти з відпустки та просила повідомити її письмово про прийняте рішення. Однак, у цій заяві вона не вказала дати, з якої бажає приступити до роботи.

У суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що ці заяви були подані роботодавцю з метою укладення трудового договору на невизначений строк, у зв"язку з наявною інформацією, що постійний працівник ОСОБА_9 звільняється з цієї посади.

Частиною 8 ст. 179 КЗпП України, яка за змістом аналогічна ст. 18 Закону України "Про відпустки", на які посилається позивач у своїй позовній заяві, та з посиланням на які суд обґрунтував своє рішення, дійсно передбачене право у період перебування працівника у відпустці по догляду за дитиною, працювати на умовах неповного робочого дня або вдома.

Проте, ОСОБА_1 не повідомляла про своє бажання працювати на умовах неповного робочого дня , тому доводи позивача та висновок суду про невідповідність дій начальника відділу освіти положенням указаних статтей КЗпП України та Закону України "Про відпустки" є безпідставними.

Відповідно до ст. 13 Цивільного Кодексу України, яка є загальною нормою права, а тому в сукупності з нормами КЗпП України підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, не допускається зловживання особи правом.

Статтею 184 КЗпП України встановлено гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення жінок, які мають дітей. Зокрема, виходячи з положень ч.3 цієї статті, звільнення жінок, які мають дітей до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов"язковим працевлаштуванням. Обов"язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Тобто, ця стаття підлягає до застосування у випадку вирішення питання про працевлаштування жінок, що мають дітей, або ж у разі їх звільнення у зв"язку з закінченням строкового трудового договору.

Наказом № 532"а" від 13.12.2012 року строковий трудовий договір з ОСОБА_1 продовжений на період відпустки по догляду за дитиною, тобто, на час звернення ОСОБА_1 з заявами і на даний його дія не закінчилась. У зв"язку з тим, що позивач продовжує перебувати у відпустці по догляду за дитиною, на даний час перебуває у трудових відносинах, правові підстави для зобов"язання роботодавця про прийняття рішення про її переведення на постійне місце роботи, тобто, фактично, продовження дії строкового трудового договору на невизначений строк відсутні.

Покладення обов"язку здійснити таке переведення суперечить ст. 39-1 КЗпП України, згідно з якою лише у разі закінчення строку трудового договору можливе продовження його дії на невизначений строк.

Частиною 2 ст.14 ЦК України визначено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковими для неї.

Постановлення судом рішення, яким зобов"язано начальника відділу освіти ОСОБА_3 перевести позивача на посаду соціального працівника в період її перебування у відпустці по догляду за дитиною є порушенням норм цієї статті та ст. 39-КЗпП України і зобов"язанням до вчинення дій, не передбачених законом. Так як ОСОБА_1 є матір"ю, яка виховує дитину до трьох років, а також, як вона стверджує, одинокою матір"ю, тому лише у разі звільнення її у зв"язку з закінченням строкового трудового договору, її трудові права підлягають захисту передбаченим ст.184 КЗпП України способом - шляхом обов"язкового працевлаштування.

Щодо покликань позивача на порушення начальником відділу освіти вимог ст. 15, 19 Закону слід зазначити наступне.

У ст. 3 Закону звернення громадян визначено як викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав райдержадміністрації як працівник ,що перебуває в трудових відносинах. Тобто, ці заяви не відповідають поняттю «звернення» у розумінні указаного Закону та підлягають вирішенню в порядку, визначеному трудовим законодавством.

Заяви позивача були розглянуті, за наслідком розгляду у їх задоволенні відмовлено, про що повідомлено ОСОБА_1 на особистому прийомі та у телефонному режимі, про що остання не заперечувала. Такі дії відповідача не суперечать ст. 184 КЗпП України, якою передбачено, що у письмовій формі власник або уповноважений орган надає відповідь працівнику лише у разу відмови у працевлаштуванні. В даному ж випадку, працівник ОСОБА_1 є працевлаштованою.

Згідно зі статтями 4, 12 Закону до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать у сфері управлінської діяльності такі, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством і законодавством про захист економічної конкуренції.

Заяви ОСОБА_1 підлягали розгляду і були розглянути у порядку, встановленому трудовим законодавством, тому вимога про визнання дій начальника відділу освіти такими, що не відповідають Закону України "Про звернення громадян" є безпідставною.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ст.14 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із змісту позовної заяви вбачається, що вимог про визнання незаконним наказу про прийняття ОСОБА_5 на роботу позивач не заявляла, однак, суд, вийшов за межі цих вимог і визнав названий наказ незаконним. Також постановляючи це рішення суд залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_5 вимоги про звільнення якої заявлено, та ОСОБА_3, дії якого суд визнав незаконними , не брали у справі участі як відповідачі, що не відповідає ст.30 ЦПК України.

Виходячи з положень ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів лише у разі їх порушення, невизнання або оспорення.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивач не подала суду доказів, які указують про порушення її прав, тому заявлені ОСОБА_1 вимоги до задоволення не підлягають.

Вимога позивача про зобов"язання відповідача звільнити працівницю ОСОБА_5 не відповідає передбаченим ст. 232 КЗпП України способам захисту трудових прав, тому не може бути задоволена і з цих підстав.

Оскільки при ухваленні рішення суд дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, рішення підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги відповідачів відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації та третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ратнівського районого суду від 13 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до відділу освіти Ратнівської районної державної адміністрації, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення порушень вимог трудового законодавства та Закону України "Про звернення громадян".

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді