У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки військовослужбовців та працівників правоохоронних органів «Офіцерська кредитна спілка» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, визнання дій незаконними, внесення змін до трудової книжки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року кредитна спілка військовослужбовців та працівників правоохоронних органів «Офіцерська кредитна спілка» (далі - КС «Офіцерська кредитна спілка») звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що згідно з протоколом від 11 лютого 2009 року № 9 ОСОБА_3 призначено на посаду голови правління КС «Офіцерська кредитна спілка» з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом - п'ять тисяч грн. Згідно з протоколом від 27 січня 2012 року № 11/2 сумісного засідання спостережної ради та ревізійної комісії офіцерської кредитної спілки ОСОБА_3 звільнено з посади голови правління КС «Офіцерська кредитна спілка» відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України. З моменту прийняття рішення про його звільнення від 27 січня 2012 року відповідач безпідставно отримував заробітну плату та сплачував на неї податки, а також неправильно зазначив дату свого звільнення. Також за час виконання своїх обов'язків не перераховував виконавчий збір в сумі 256 395 грн 45 коп. З урахуванням уточнень позивач просив визнати дії відповідача за період з 27 січня 2012 року по 26 липня 2013 року незаконними, самовільно присвоєними владні повноваження голови правління та їх запланований заздалегідь прямий умисел використання, стягнути з відповідача в рахунок відшкодування безпідставно отриманої заробітної плати 142 470 грн 43 коп., визнати дії відповідача незаконними щодо оплати єдиного соціального внеску цільового фонду за зайву нараховану заробітну плату в сумі 52 429 грн 12 коп., також визнати незаконними дії ОСОБА_3 щодо винесення наказів від 2 липня 2013 року № 11-к від та від 12 липня 2013 року № 12-к та недійсною дату запису у трудовій книжці відповідача про звільнення, зобов'язавши його повернути трудову книжку для внесення змін щодо дати його звільнення, стягнути понесені судові витрати в сумі 1 430 грн.

Рішенням Октябрьського районного суду м. Полтави від 22 липня 2014 року позов КС «Офіцерська кредитна спілка» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Офіцерська кредитна спілка» безпідставно отриману заробітну плату у розмірі 77 174 грн 34 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 1 жовтня 2014 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Офіцерська кредитна спілка» кошти у розмірі 61 949 грн 46 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із того, що позивач звільнений з посади голови правління кредитної спілки 27 січня 2012 року, а тому мав місце факт безпідставного отримання відповідачем доходу після свого звільнення. У решті вимог відмовлено, оскільки відповідач офіційно виконував обов'язки голови правління кредитної спілки, а тому повинен був сплачувати податки та проводити обов'язкові відрахування. Вимоги про скасування наказів позивача як працедавця, є передчасними, оскільки таке скасування належить до повноважень самого позивача, даних про наявність перешкод для їх скасування не надано, тому суд дійшов висновку про відсутність спору в цій частині.

Суд апеляційної інстанції скасував рішення районного суду та ухвалив нове в частині розміру шкоди, у решті рішення залишив без змін.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що на підставі рішення спостережної ради КС «Офіцерська кредитна спілка» від 11 лютого 2009 року ОСОБА_3 призначений на посаду голови правління кредитної спілки з посадовим окладом згідно зі штатним розписом в розмірі 5 тис. грн.

Відповідно до протоколу сумісного засідання спостережної ради та ревізійної комісії спілки від 27 січня 2012 року №11/2ОСОБА_3 звільнено з посади голови правління за п. 1 ст. 41 КЗпП України. Вказана обставина встановлена також рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 травня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2013 року. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що датою звільнення відповідача є саме 27 січня 2012 року.

Встановивши вказані обставини та прийнявши до уваги як належний доказ довідку ДПІ у м. Полтаві від 21 квітня 2014 року № 4527/91, в якій зазначено, що за період з січня 2012 року по липень 2013 року на користь ОСОБА_3 кредитною спілкою проведено відрахування доходу на суму 77 174 грн 34 коп., суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки факт безпідставного отримання відповідачем доходу після свого звільнення мав місце.

Як убачається з матеріалів справи, розширеним засіданням спостережної ради кредитної спілки від 19 липня 2011 року № 8 у зв'язку з припиненням фінансової діяльності спілки було вирішено зменшити посадові оклади голові правління з 5 тис. грн до 3 тис. грн, головному бухгалтеру спілки - з 2 800 грн. до 2 тис. грн, а також вирішено зняти доплату до окладу в розмірі 1 тис. грн ОСОБА_3

На підставі вказаного рішення був складений новий штатний розпис, який запроваджено з вересня 2011 року.

Суди дійшли висновку, що у період з 29 вересня 2011 року по 29 травня 2013 року внаслідок завищення розміру посадового окладу голові правління ОСОБА_3 було зайво нараховано та безпідставно виплачено заробітну плату у розмірі 32 216 грн 65 коп., а також зайво проведено нарахування та оплату зборів до загальнообов'язкових державних цільових фондів у розмірі 11 855 грн 73 коп.

Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Разом з тим судами не було звернуто уваги, що відповідач ОСОБА_3 дізнався про своє звільнення у лютому 2013 року. З протоколом розширеного засідання спостережної ради кредитної спілки від 19 липня 2011 року № 8 ОСОБА_3 ознайомлений не був, як голову правління ОСОБА_3 запрошено не було.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Суди дійшли висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з зазначеним позовом, при цьому не звернули уваги на те, що голова спостережної ради кредитної спілки Пальцев Г.В. у 2011 році звернувся до правоохоронних органів з заявою про порушення стосовно ОСОБА_3 як посадової особи кримінальної справи за ст. ст. 185, 190, 357 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КЗпП України за шкоду, завдану кримінально караними діями, працівник несе повну матеріальну відповідальність.

До позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями, які мають ознаки кримінально-караних діянь, додаються докази, які підтверджують вчинення працівником таких діянь у порядку кримінального судочинства.

У сенсі ст. 130 КЗпП України до матеріальної шкоди, завданої кримінально караними діями працівника під час виконання трудових обов'язків, відносять, зокрема, і суми зайво сплачених грошових виплат на відшкодування шкоди третім особам.

Згідно з п. 3 ч. 10 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року № 4204-IX (далі - Положення), робітники і службовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству установі, організації, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач незаконно та безпідставно зайво отримав заробітну плату.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди» судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У матеріалах справи відсутній вирок суду, або інший документ, який би підтверджував вину ОСОБА_3 в отриманні зайво нарахованої заробітної плати.

Крім того, судами залишено поза увагою положення п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, відповідно до якого не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомога, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з ії боку і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки суди не звернули належної уваги на вказані обставини, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахували норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко