Справа № 463/2012/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/654/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в розпорядженні житловим будинком, шляхом визнання за позивачем права на демонтаж, покладення на позивача обов"язків проведення розбирання цегляної кладки стін без вібраційних навантажень та з дотриманням техніки безпеки, зобов"язання відповідачки утриматися від будь-яких дій, що перешкоджають здійсненню демонтажу будинку, усунення перешкод в користуванні належною позивачеві земельною ділянкою, шляхом заборони користування вказаною земельною ділянкою відповідачкою,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 р. ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зобов'язання вчинити дії.

25 червня 2014 року позивач уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просив: зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у розпорядженні належним позивачу одноквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання за ним права на його демонтаж, поклавши на нього обов'язок проведення розбирання цегляної кладки стін без вібраційних навантажень та з дотриманням техніки безпеки, зобов'язати відповідача ОСОБА_4 утриматися від будь-яких дій, що перешкоджають у здійсненні демонтажу будинку, усунути перешкоди у користуванні належною позивачу ОСОБА_5 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0984 га, шляхом заборони користування вказаною земельною ділянкою відповідачу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить однокімнатний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Також позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0984 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Даний будинок знаходиться в аварійному стані, а тому позивачем було прийнято рішення про його демонтаж. Однак відповідач постійно вчиняє дії, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися належними йому будинком і земельною ділянкою. Відповідач використовує його земельну ділянку для проходу до свого будинку, крім того, вчиняє фізичні перешкоди у демонтажі будинку, відмовляється зробити окремий вхід до свого будинку. Враховуючи те, що відповідачем порушується його право власності, а тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року позов задоволено. Вирішено: зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у розпорядженні належним ОСОБА_5 одноквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання за ним права на його демонтаж, поклавши на нього обов'язок проведення розбирання цегляної кладки стін без вібраційних навантажень та з дотриманням техніки безпеки. Зобов'язати ОСОБА_4 утриматися від будь-яких дій, що перешкоджають у здійсненні демонтажу будинку. Усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_5 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0984 га, шляхом заборони користування вказаною земельною ділянкою ОСОБА_4. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила відповідач ОСОБА_4. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення , яким у задоволенні позову відмовити повністю. В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для розгляду справи. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у розпорядженні належним ОСОБА_5 одноквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 визнав за ним право на його демонтаж, поклавши на нього ж обов'язок проведення розбирання цегляної кладки стін без вібраційних навантажень та з дотриманням техніки безпеки. Вказаний спосіб захисту прав не передбачений ст. 16 ЦК України, більше того своїм рішенням у цій частині суд зобов'язав відповідача усунути перешкоди позивачу у розпорядженні майном шляхом визнання за позивачем права на демонтаж майна, а також покладення на позивача обов'язку вчинити дії щодо демонтажу цього майна. Жодних обов'язків в цій частині на відповідача не покладено. Задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача утриматися від будь-яких дій, що перешкоджають у здійсненні демонтажу будинку є безпідставним, оскільки питання про демонтаж будинку вирішено судом у межах розгляду цієї справи, а тому зобов'язувати відповідача не вчиняти жодних дій , які б перешкоджали позивачу у демонтажу будинку відповідач не вчиняє. Рішення суду в частині усунення перешкод у користуванні належною ОСОБА_5 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0984 га, шляхом заборони користування вказаною земельною ділянкою ОСОБА_4 також не передбачений способами захисту, які визначені ст. 16 ЦК України, відтак вказана позовна вимога також задоволенню не підлягає. Крім того, судом не взято до уваги та не надано жодної правової оцінки тим обставинам, що 04 серпня 2011 року ОСОБА_6 продав свою земельну ділянку та кімнату ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Відповідно до п. 12 вищевказаного договору визначено, що згідно довідки виданої Управлінням Держкомзему у м. Львові від 22 листопада 2010 року за № 40/01-14/10193, на даній земельній ділянці наявні обмеження: земельна ділянка площею 0,0034 га знаходиться в обмеженому користуванні для сусідньої будівлі. Згідно плану границь обмежень і сервітутів земельної ділянки на АДРЕСА_1 , вихід на АДРЕСА_2 можливий лише через земельну ділянку, яка знаходиться у спільному користуванні сторін, згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 серпня 1998 року у справі № 2-30 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про реальний розподіл будинковолодіння та до ОСОБА_4 і ОСОБА_7 про усунення перешкод і вселення. Таким чином, оскарженим рішенням, заборонивши ОСОБА_4 користуватись частиною земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні, не врахував, що іншого виходу на АДРЕСА_2 немає. У випадку демонтажу частини будинковолодіння відповідач позбавляється права на спільне користування горищем будинку, яке є спільним для обох власників. Тому , задовольнивши вимогу про усунення перешкод у користуванні належною ОСОБА_5 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0984 га. шляхом заборони користуватись земельною ділянкою ОСОБА_4, суд першої інстанції порушив ст. ст. 402, 404 ЦК України, а також не врахував перебування земельної ділянки за цією адресою площею 124, 5 кв.м. у спільному користуванні сторін.

Ухвалою судового засідання від 22 січня 2015 року постановлено прийняти відмову позивача від позовних вимог про покладення на позивача обов"язку проведення розбирання цегляної кладки стін без вібраційних навантажень та з дотриманням техніки безпеки, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року у вищезазначеній частині скасовано, апеляційне провадження у вищезазначеній частині - закрито.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскаржене рішення скасувати і ухвалити нове.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, узхвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказми, які були досліджені в судовому засіданні..

Згідно п.п. 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує , зокрема , такі питання: 1) чи мали місце обставини , якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, оскаржене рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнанихх або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статтей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного судочинства.

Захист прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способами захисту суб"єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено може скористатися не будь-яким , а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої п"ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов"язана утримуватися від дій , які могли б порушити права інших осіб, завдаати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії, особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У відповідності до ч. 2 ст. 12 ЦПК України особа не може бути примушена до дій , вчинення яких не є обов"язковим для неї.

У відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист усіх суб"єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою , може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник права якого порушені , має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до першого речення ч. 1 та ч. ч. 2, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно матеріалів справи позивач є власником будинку АДРЕСА_2 площею 17,2 кв.м. і земельної ділянки № 49в площею 0, 0984 га по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 04.08.2011 року за реєстр. № 3748, які він придбав у попереднього власника ОСОБА_6 Відповідач є власником суміжного будинку АДРЕСА_2 і користувачем суміжної земельної ділянки АДРЕСА_1.

Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 вересня 1998 року (справа № 2-30/98 а.с. 87-89) було здійснено поділ квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в результаті якого:

ОСОБА_6 було виділено приміщення житлової кімнати 2-3, площею 17,2 кв.м. (тепер будинок № 49в) та - 597,9 кв.м. земельної ділянки;

ОСОБА_4 виділено приміщення тамбуру 2-1, площею 9,8 кв.м., житлову кімнату

2-2, площею 22,0 кв.м. (тепер будинок № 49) , передбачено право прибудови при виконанні якої пропонувалось передбачити можливість виходу на горище обом співвласникам, та - 597,8 кв.м земельної ділянки;

залишено в спільному користуванні 124,5 кв.м. земельної ділянки.

Згідно довідки управління Держкомзему у місті Львові від 22 листопада 2010 року № 40/01-14/10193 на земельній ділянці площею 0,0984 га на АДРЕСА_1 , яка знаходилася у власності ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку були наявні наступні обмеження (обтяження , сервітути): земельна ділянка площею 0,0034 га знаходиться в обмеженому користуванні для сусідньої капітальної будівлі. Наявність обмежень на цю земельну ділянку підтверджується і і кадастровим планом земельної ділянки ( а.с.85,86)

Згідно технічного висновку за результатами обстеження конструкцій житлового будинку та про можливість демонтажу однокімнатного житлового будинку на АДРЕСА_1 , виконаного у 2014 році на замовлення ОСОБА_5 ( а.с. 56-42) було встановлено, що: конструкція гідроізоляційного килиму даху є незадовільною, стан дерев"яних конструкцій даху є аварійним, стан горищного перекриття аварійний, технічний стан стін будинку і димоходів незадовільний. За результатами обстеження: конструкції даху непридатні до нормальної подальшої експлуатації, горищне перекриття непридатне для нормальної подальшої експлуатації та сприйняття тимчасових навантажень -150кгс/м кв. і підлягають демонтажу. Розбирання цегляної кладки стін провести без вібраційних навантажень (демонтаж фундаментів основи можна не проводити). Можна провести демонтаж однокімнатного житлового будинку при умові підсилення фундаменту сусідського існуючого будинку.

Згідно матеріалів справи дах і горище є спільними як для будинку позивача( № 49в), так і для будинку відповідача (№ 49), а позивач не вчиняв дій, які б свідчили про те, що він погоджується провести демонтаж будинку № 49в з підсиленням фундаменту сусідського існуючого будинку ( мається на увазі будинок відповідача) та без заподіяння руйнування сусіднього будинку № 49 і тієї частини спільного для будинків №№ 49 і 49"в" горища і даху, яка знаходиться над будинком № 49, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до загальних засад цивільного судочинства, встановлених пунктами 2, 6 ст. 3 ЦК України та законодавчих положень ч. 3 ст. 16, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов"язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у розпорядженні належним позивачу одноквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання за ним права на його демонтаж, зобов"язання ОСОБА_4 утриматися від будь-яких дій, що перешкоджають у здійсненні демонтажу будинку.

За наявності рішення Личаківського районного суду від 01 вересня 1998 року (справа № 2-30/98 а.с. 87-89), яке набрало законної сили, і згідно з яким горище є спільним для будинків № 49 і 49в і в спільному користуванні власників цих будинків була земельна ділянка площею 124,5 кв.м. відповідно до додатку № 2 висновку експертизи з розмірами по периметру : 2,6; 4,00; 6,75; 2,70; 8,60; 1,90; 5,40; 11,80; 11,50; 10 30 та спільний вхід в сарай під літерою "В" , відповідно до додатку № 1 висновку експертизи, та, крім цього, за наявності земельну ділянку № 49в обмеження (обтяження , сервітути), а саме, знаходження земельної ділянки площею 0,0034 га в обмеженому користуванні для сусідньої капітальної будівлі, що не було враховано при видачі державного акту ОСОБА_6, та за обставин відсутності акту винесення меж цих земельних ділянок в натурі на місцевості , з якого можна було з"ясувати , де саме розташовані ці земельні ділянки на земельній ділянці площею 0,0984 га , колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було також підстав для задоволення позовних вимог в частині заборони відповідачеві користуватися земельною ділянкою площею загальною площею 0,0984 га.

Посилання позивача на те, що в державному акті на земельну ділянку площею 0,0984 га не зареєстровані відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру , затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051 , не можуть бути враховані, оскільки державний акт на право власності на спірну земельну ділянку було видано 14.10.2010 року, тобто на два роки раніше від прийняття вищезазначеного Порядку.

Таким чином, зважаючи на вищенаведені законодавчі положення та обставини справи в їх об"єктивній сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставами для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженого рішення в частині задоволення позовних вимог про зобов"язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у розпорядженні належним ОСОБА_5 одноквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання за ним права на його демонтаж, зобов"язання ОСОБА_4 утриматися від будь-яких дій, що перешкоджають у здійсненні демонтажу будинку, усунення перешкод у користуванні належною ОСОБА_5 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0984 га, шляхом заборони користування вказаною земельною ділянкою ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судового збору в розмірі 243 грн 60 коп і ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про зобов"язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у розпорядженні належним ОСОБА_5 одноквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання за ним права на його демонтаж, зобов"язання ОСОБА_4 утриматися від будь-яких дій, що перешкоджають у здійсненні демонтажу будинку, усунення перешкод у користуванні належною ОСОБА_5 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0984 га, шляхом заборони користування вказаною земельною ділянкою ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судового збору в розмірі 243 грн 60 коп скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в розпорядженні житловим будинком, шляхом визнання за позивачем права на демонтаж будинку АДРЕСА_1, зобов"язання відповідачки утриматися від будь-яких дій, що перешкоджають здійсненню демонтажу будинку АДРЕСА_1, усунення перешкод в користуванні належною позивачеві земельною ділянкою площею 0,0984 га по АДРЕСА_1, шляхом заборони користування вказаною земельною ділянкою відповідачкою,- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: _______________ Тропак О.В.

Судді: ________________ Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.