Справа № 2-1241/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Савiчева В.О.

при секретарі - Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом .

В позові вказував, що він разом з ОСОБА_2 був одружений з 1978 року та спільно проживав з нею в спірному домоволодінні. Від шлюбу у них є донька ОСОБА_4, 1978 року народження. В 1990 році шлюб між позивачем та ОСОБА_2 був розірваний в судовому порядку. В 1996 році відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на виконання рішення №589 від 26.07.1990 „Про затвердження матеріалів по зносу будівель та зелених насаджень у зв'язку з будівництвом двох десятиповерхових 120-квартирних житлових будинків по АДРЕСА_1" були відселені та отримали в якості компенсації двокімнатну квартиру. З цього часу позивач відкрито, самостійно володів домоволодінням по АДРЕСА_2. На цій підставі просив суд визнати за ним право власності на спірне домоволодіння.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.03.2007 року позов було задоволено повністю. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19.03.2014 року зазначене заочне рішення було скасовано, а в позові позивачу відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.10.2014 року вказані судові рішення скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити з урахуванням уточнень поданих під час нового розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. При наданні пояснень суду позов визнавала та просила задовольнити.

Представник Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області проти задоволення позову заперечував.

Третя особа КП „Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" надало суду письмові пояснення в яких зазначило, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 33 від 06 травня 1977 року відповідачці ОСОБА_2 належало 3/5 (три п'ятих) частини домоволодіння по АДРЕСА_2. На підставі довідки №55 від 05.04.96 квартирного управління Кременчуцької міської ради Полтавської області правовстановлюючі документи відповідача на право власності 3/5 вказаного домоволодіння погашені.

Вивчивши матеріали справи та письмові докази, подані позивачем в обґрунтування власних вимог та сторонами, заслухавши представника позивача, відповідачів, представника відповідача Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, повно та всебічно оцінивши, надані докази, в сукупності із обставинами справи суд встановив наступне.

ОСОБА_2 з 1977 року була власником приватного будинку по АДРЕСА_2. З 1977 року позивач фактично перебував з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбних відносинах від яких у них в 1978 році народилася донька, ОСОБА_4, відповідач по справі. 24 червня 1978 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб в Кременчуцькому РАГСі.

З 1981 року позивач був зареєстрований в будинку по АДРЕСА_2.

В 1990 році шлюб зареєстрований між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, був розірваний в судовому порядку. Про що Кременчуцьким РАГСом було видане відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу.

26.07.1990 року Виконавчим комітетом Кременчуцької міської Ради Полтавської області постановлено рішення №589 „Про затвердження матеріалів по зносу будівель та зелених насаджень у зв'язку з будівництвом двох десятиповерхових 120-квартирних житлових будинків по АДРЕСА_1", яким передбачалось відселення жителів для будівництва Кременчуцьким нафтопереробним заводом багатоповерхових будинків.

В 1996 році відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали двокімнатну квартиру, в якості компенсації за відселення. Вказане підтверджується належними та допустимими доказами, в тому числі поясненнями самих відповідачів та показами свідків.

З моменту отримання квартири позивач залишився зареєстрованим та фактично мешкаючим в будинку. Як пояснили представник позивача, відповідачі та допитані в судовому засіданні свідки позивач проживав у спірному домоволодінні приблизно до 2008 року. Після цього, внаслідок погіршення стану здоров'я, вимушений був переїхати до колишньої дружини-відповідача ОСОБА_2, яка по цей час здійснює за ним догляд. В той же час, навіть після переїзду, позивач піклується про вказане домоволодіння.

В якості належних та допустимих доказів такого піклування, до матеріалів справи подано належні та допустимі докази, а саме Довіреність від 02.04.2007 року, від імені ОСОБА_1 на ОСОБА_3, яка посвідчена нотаріально за адресою АДРЕСА_2, заповіт ОСОБА_1 посвідчений за тією ж адресою того ж дня, розпорядження виконкому КМР №319-Р від 04.12.2013 року про присвоєння будинку ОСОБА_1 нової адреси АДРЕСА_2, геодезичні знімки земельної ділянки виготовлені на замовлення позивача, довідка УПСЗН №588 згідно з якої місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2, довідка від 04.11.2013 року Управління архітектури щодо присвоєння поштової адреси, довідка від 20.02.2013 року управління архітектури щодо самовільно збудованого сараю, лист виконкому Автозаводської райради щодо самовільно збудованого ОСОБА_1 сараю, Висновок від 07.07.2011 року щодо самовільно збудованого сараю, договори про надання комунальних послуг та квитанції про їх сплату.

Крім згаданих письмових доказів володіння, користування та розпорядження вказаним домоволодінням саме позивачем зазначене підтвердили в своїх поясненнях представник позивача ОСОБА_6, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до п. 4 Прикінцеви та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

П.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як встановлено в ході судового засідання позивач з 1996 року і до теперішнього часу самостійно та відкрито володіє домоволодінням яке раніше, на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 33 від 06 травня 1977 року, належало громадянці ОСОБА_2 Згідно наданих письмових документів КП „Кременчуцьке МБТІ" громадянка ОСОБА_2 була власником 3/5 (три п'ятих) домоволодіння по АДРЕСА_2. Іншої частиною, 2/5 (дві п'ятих) частини домоволодіння знаходилися у власності громадянина ОСОБА_7 і не переходили у користування позивача.

За таких обставин позивач, на підставі ст. 344 ЦК України, набув права власності лише на 3/5 частини домоволодіння по АДРЕСА_2, які знаходилися у власності відповідачки ОСОБА_2, на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 33 від 06 травня 1977 року.

Тому позов підлягає задоволенню частково шляхом визнання права власності за позивачем на 3/5 (три п'ятих) домоволодіння по АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

При цьому, суд виходить з того, що заперечення відповідача - виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та спростовані наявними в справі доказами.

Також, суд, під час розгляду справи та на виконання приписів ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.10.2014 року, прийшов до висновку про відсутність підстав для залучення до участі в справі ОСОБА_7 (особи, яка є власником 2/5 домоволодіння по АДРЕСА_2 та ОСОБА_8, який вказує про те, що претендує на отримання права власності на 3/5 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 в порядку ст.33 ЦПК України. При цьому суд виходив з наступного.

Так, як встановлено в ході розгляду даної справи, домоволодіння ОСОБА_7 є окремим від домоволодіння ОСОБА_1, і він не користується частиною домоволодіння ОСОБА_1 по АДРЕСА_2. Відтак, оспорювати добросовісність і відкритість володіння спірним майном ОСОБА_1 ОСОБА_7 права не має. Інших підстав для того, щоб вважати, що права чи обов'язки ОСОБА_7 зачіпає розгляд даної справи суд не знаходить.

Також, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8, оскільки рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.04.2014 року, яке набрало законної сили в цій частині-відмовлено ОСОБА_8 в задоволенні позову про визнання за ним права власності на вказану частину домоволодіння по АДРЕСА_2. Вказане підтверджено також і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.04.2015 року. Відтак, ОСОБА_8 не навів жодних підстав, які б підтверджували його доводи стосовно того, що розгляд даної справи якимось чином може вплинути на його права чи обов'язки. Проживання чи перебування вказаної особи в спірному домоволодінні не є підставою для того, щоб вважати дану справу такою, що зачіпає інтереси ОСОБА_8, оскільки останній не має права на отримання вказаного домоволодіння у власність за набувальною давністю.

Керуючись ст. 344, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 10, 14, 57 - 59, 60, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: