Справа № 368/889/15 Головуючий у І інстанції Шевченко І.І.
Провадження № 22-ц/780/4827/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 19.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Мельника Я.С., Олійника В.І.

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Переможець про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобовязання повернути земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до СГ ТОВ „Переможець про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобовязання повернути земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він 25 листопада 2004 року, згідно розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області від 17 серпня 2004 року № 462, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №152627, площею 3,5600 га на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 261, з кадастровим номером 0:07:003:0014.

Позивач вказував, що 10 березня 2009 року передав відповідачу, згідно договору оренди №29, у тимчасове оплатне строкове користування дану земельну ділянку.

Позивач зазначав, що відповідач, отримавши в оренду земельну ділянку, орендну плату виплачував в порядку та розмірах встановлених на свій розсуд, який не відповідав законодавству України.

В п. 4.4. договору оренди визначено, що орендна плата не може бути меншою від розміру встановленого законодавством, зокрема Указом Президента України № 92/2002 від 02 лютого 2002 року. Розмір орендної плати переглядається по потребі сторін, але не частіше ніж один раз на рік, у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Позивач зазначав, що з часу укладення договору оренди земельної ділянки 10 березня 2009 року по час пред'явлення позову відповідачем в порушення п. 4.4. даного договору розмір орендної плати не переглядався, тим самим порушувались його права.

Так, з часу укладення договору оренди індекси інфляції змінювались, а саме: за 2009 рік + 12,3%; за 2010 рік. 9,1%; за 2011 рік 4,6%; за 2012 рік - 0,2% (від'ємне значення); за 2013 рік + 0,5%; 2014 рік + 24,9%. Тобто, за вказаний період кожні 2 роки поспіль (крім сумарної інфляції за 2011-2012 та 2012-2013 роки)індекс сумарної інфляції стабільно перевищував 5%, тим самим збільшувались ціни та тарифи, а також розмір земельного податку на коефіцієнт індексації.

Відповідно ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із п.4.1 договору оренди землі орендна плата сплачується в натуральній формі, можливо в грошовій формі.

Розміри орендної плати не переглядались, так як ніяких додаткових угод укладено між сторонами не було.

Приймаючи до уваги збільшення індексу інфляції, цін та тарифів, перегляд розміру орендної плати мав відбуватися виключно вбік збільшення.

Позивач вважав, що у порушення передбачених договором оренди землі зобов'язань орендарем не були укладені додаткові угоди, не було переглянуто розмір орендної плати за користування земельними ділянками у 2010-2014 роках, тобто протягом строку дії договору оренди землі, відбувалася систематична несплата орендної плати (з урахуванням її своєчасного перегляду), яка мала сплачуватися орендодавцю у відповідності із умовами укладеного договору оренди земельної ділянки.

Крім того, відповідачем в порушення п.4.3. договору оренди землі не проводилась індексація орендної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що «орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця», але відповідач не отримавши від нього письмової згоди, не повідомивши його письмово, передав земельну ділянку інший юридичний особі в суборенду.

Позивач зазначав, що відповідач передавши земельну ділянку в суборенду, її державну реєстрацію не провів, тим самим порушив права договору оренди та його право власності на земельну ділянку.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору оренди землі та повернення йому земельної ділянки, однак відповідач відмовився особисто прийняти від нього дану заяву.

Позивач вважав, що по вині відповідача, який сплачував орендну плату в розмірі, меншому встановленого пунктом 1 Указу Президента України №92/2002 від 02 лютого 2002 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)", завищував ціни на сільськогосподарську продукцію, яка передавалась в якості орендної плати, не здійснював перегляд розміру орендної плати один раз на два роки, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, інфляції; передав земельну ділянку в суборенду без його згоди, був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, що згідно з ч.2 ст.651 ЦК України є підставою для розірвання договорів за рішенням суду.

Позивач просив, розірвати договір оренди земельної ділянки № 29, укладений 10 березня 2009 року між ОСОБА_2, та СГ ТОВ «Переможець», зареєстрованого 10 березня 2009 року у Кагарлицькому районному відділі КРФ Центру ДЗК за № 47. Зобов'язати СГ ТОВ «Переможець» передати ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 3,5600 га, кадастровий номер 0:07:003:0014, яка належить останньому на підставі державного акту серії ЯБ № 152627. розташовану на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, у стані, придатному для цільового використання. Судові витрати стягнути з СГ ТОВ «Переможець» на його користь.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 18 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, що суд не взяв до уваги його пояснення та доводи.

Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ № 152627 від 25.11.2004 р. є власником земельної ділянки площею 3,5600 га, яка знаходиться на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області. (а.с. 8).

10 березня 2009 року між позивачем ОСОБА_2 та СТОВ «Переможець» було укладено договір № 29 оренди земельної ділянки строком на десять років, зареєстрований відповідно до вимог законодавства у Кагарлицькому районному відділі КРФ "Центр ДЗК", про що в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок вчинено запис від 10.03.2009 року за № 47. (а.с. 9-12).

Актом приймання - передачі земельної ділянки від 10.03.2009 року відповідно договору ОСОБА_2 передав, а СТОВ «Переможець» отримав земельну ділянку. Земельна ділянка передана в належному стані придатному для її цільового використання відповідно до Договору оренди земельної ділянки. (а.с. 13).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладання договору згідно п. 2.1.2 становила 56 036,10 грн.

Згідно із п. 4.1 договору оренди землі за домовленістю сторін орендна плата сплачується в натуральній формі, а саме: зерно в кількості 1 500 кг., цукру в кількості - 100 кг, олії в кількості 6 л та крупи в кількості 6 кг, а за бажанням однієї із сторін може здійснюватись в грошовій формі.

Згідно п. 4.4 розмір орендної плати не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством, зокрема, Указом Президента України від 02.02.2002 р. № 92/2002. Розмір середньої орендної плати переглядається по потребі сторін, але не частіше ніж 1 раз на рік, у разі:

зміни умов господарювання, передбачених договором;

погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 4.5 договору оренди землі орендар виплачує орендну плату один раз на рік після збирання врожаю, а саме: з 01 вересня по 31 грудня в рік збирання врожаю. Орендна плата сплачується орендарем лише за періоди користування, які починаються з весняними польовими роботами та закінчуються збиранням врожаю орендарем. За погодженням сторін строки виплати орендної плати можуть бути змінені.

Згідно із п. 4.3 договору оренди земельної ділянки орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації у відповідності з положенням затвердженим Постановою КМУ від 12.05.2000 р. №783 „Про проведення індексації грошової оцінки земель.

Як видно із листа управління Держземагентства у Кагарлицькому районі вартість земельної частки (паю) за даними технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) на території Кагарлицького району Київської області з урахуванням коефіцієнтів індексації по Кадомській сільській раді становить: станом на 2009 рік - 55 087,11 грн.; станом на 2010 рік - 58 338,35 грн.; станом на 2011 рік - 58 338,35 грн. станом на 2012 рік - 102 442,14 грн. станом на 2013 рік - 102 442,14 грн. станом на 2014 рік - 102 442,14 грн. (а.с. 39).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана чинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 627 ЦПК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням положень цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі, при цьому він не наділений правом втручатися у господарську діяльність орендаря.

Судом встановлено, що сторонами договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі, він пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладання договорів оренди.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 01 січня уточняється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 783 (яка діяла на час укладення договору оренди), грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт, за результатами якого проводиться індексація.

Відповідно до п. 1 ОСОБА_1 нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 р. № 213, нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до ОСОБА_1 нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» від 31.10.2011 р. № 1185 пункт 5 ОСОБА_1 доповнено новим абзацом такого змісту: «Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 року (з .урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756» та доповнено пункт 19-1 змісту: «Показники нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 1 липня 1995 року, застосовуються із коефіцієнтом, що визначений абзацом другим п. 5 цієї ОСОБА_1».

Судом встановлено, що збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивача з 01.01.2012 р. до 102 442,14 грн. сталося у зв'язку з перерахуванням нормативної грошової оцінки.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В матеріалах справи присутні розрахунки за земельний пай згідно договору оренди земельної ділянки за період 2009 - 2014 роки, де також додано відомості про отримання продуктів та платіжні відомості про сплату СТОВ «Переможець» орендної плати за оренду землі за 2009-2014 роки відповідно до яких, ОСОБА_2 отримував орендну плату, розмір якої відповідає п. 4.1 договору оренди у натуральній формі та грошовому виразі.( а.с. 41-64).

Розрахункові відомості підтверджують факт отримання позивачем орендної плати за 2009 - 2014 роки відповідно до умов договору оренди землі від 10 березня 2009 року, що засвідчено його особистим підписом. (а.с. 41-64).

Крім того, позивачем було підтверджено, що він отримував все те, що зазначено у відомостях наданих представником відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Статтею 25 Закону України "Про оренду землі" на орендаря покладено обов'язки приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби.

За умовами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що розмір орендної плати не переглядався, оскільки від відповідача не надходило такої пропозиції, так як відповідно п. 4.4 договору оренди земельної ділянки вказане питання урегульовано. Крім того, сам позивач не звертався до відповідача з пропозицією щодо перегляду розміру орендної плати та внесення змін до договору оренди, а тому не можливо погодитись із доводами позивача та його про порушення відповідачем умов укладеного договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

За умовами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однією з істотних умов договору оренди землі (ст. 15 Закону України «Про оренду землі») є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 2 Закону України „Про плату за землю (в редакціїї чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 01 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Судом встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, належної позивачеві, на 2009 рік визначена в сумі 55 087 грн. 11 коп., на 2010-2011 р.р. визначена 58 338,35 грн. та за 2012-2014 p.p. - становить 102 442,14 грн.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з заявою про зміну умов договору оренди в частині способу проведення виплати орендної плати. Додаткової угоди до договору оренди землі про зміну порядку виплати орендної плати між сторонами укладено не було.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач передав земельну ділянку іншій юридичній особі в суборенду.

Суд першої інстанції, вірно дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в порушення договірних зобов'язань, а також в порушення відповідачем земельного законодавства, і відповідно до ст.ст. 21-25, 27, 32 Закону України Про оренду землі", ст.ст. 651, 652 ЦК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позові, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: