Категорія: 39 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Веремчук Л.М., Овсієнка А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

перекладача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання спадкового договору недійсним, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання спадкового договору недійсним. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі акту про придбання майна з публічних торгів від 09.07.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу 12.07.2013 року, зареєстрованого в Державному реєстрі майнових прав є власником квартири АДРЕСА_1

На пропозицію відповідача домовитись укласти спадковий договір, за умовами якого у разі її смерті ОСОБА_6 набуває право власності на 2/3 частини належної їй на праві власності квартири. Спадковий договір був укладений та посвідчений нотаріусом 25.05.2013 року. Незважаючи, що вона є громадянкою Російської Федерації нотаріус не з'ясувала чи розуміє вона українську мову, не роз'яснила їй право подати заяву про переклад тексту договору на російську мову.

Умови зазначені в спадковому договорі щодо набуття права власності після її смерті на всю квартиру не відповідають її волевиявленню, свідчать про вчинення нею правочину під впливом обману зі сторони відповідача та недотримання вимог закону нотаріусом при складанні тексту договору та його посвідчення.

У зв'язку з вищезазначеними обставинами просила визнати спадковий договір від 25.09.2013 року недійсним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2015 року позов в даній справі задоволено частково.

Спадковий договір від 25.09.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Зубенко Т.І., в частині, що ОСОБА_1 після своєї смерті передає у власність ОСОБА_6 1/3 частину АДРЕСА_1 визнано недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, покликаючись на незаконність рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, апеляційну скаргу позивача та її представника заперечили.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу позивача, апеляційну скаргу відповідача просили відхилити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 підлягає до задоволення повністю, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, що на підставі акту про придбання майна з публічних торгів, затвердженого начальником Другого ВДВС Луцького МУЮ від 09.07.2013 року, позивач придбала за 260 412 грн. квартиру АДРЕСА_1 яка складається з трьох кімнат загальною площею 65,2 кв.м., житловою - 39 кв.м. На підставі цього акта 12.07.2013 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу видано ОСОБА_1 свідоцтво за НОМЕР_1 про право власності на зазначену квартиру та здійснена реєстрація в Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №01 (а.с. 15,16).

Судом першої інстанції встановлено, що 25.09.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено спадковий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 після своєї смерті передала у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, а набувач квартири в свою чергу зобов'язувався виконувати зазначені в договорі розпорядження відчужувача.

Спадковий договір підписаний сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Зубенко Т.І., зареєстрований в реєстрі за № 1209 (а.с. 8-9).

Задовольняючи частково позовні вимоги про визнання спадкового договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення спірного правочину волевиявлення ОСОБА_1 було вільним, однак не відповідало її внутрішній волі у зв'язку з тим, що між сторонами була домовленість про набуття відповідачем права власності на 2/3 частини квартири після її смерті, а не на всю квартиру.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 1302 ЦК України визначає, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Правочин вважається таким, що виконаний у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Також ч. 1 ст. 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Правочин відповідно до ч. 1 ст. 215, ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України може бути визнано недійсним лише з підстав передбачених законом, у випадках якщо зміст правочину суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідає його внутрішній волі, правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Як вбачається зі змісту укладених між сторонами оспорюваного правочину, договір відповідає нормам цивільного законодавства, так як містить усі істотні умови які є необхідними відповідно до закону для договорів даного виду, підписаний сторонами, що ними не заперечується.

В договорі зазначені обов'язки набувача майна-відповідача у справі ОСОБА_6, яка зобов'язувалась забезпечувати ОСОБА_1 медикаментами, лікарськими засобами, сплачувати щомісяця грошові кошти в розмірі мінімальної заробітної плати, сплачувати щорічно вартість відпочинку, нести витрати по похованню позивача.

Обсяг обов'язків відповідача, визначених у договорі, спростовують доводи позивача про вчинення правочину на вкрай невигідних умовах для неї.

Наявні в матеріалах медичні довідки про стан здоров'я ОСОБА_1 не свідчить, що у позивача є розлади здоров'я, які впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків цього договору, оскільки у своїх поясненнях позивач не заперечує укладення між сторонами саме оскаржуваного договору.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що зі слів позивача їй відомо, що відповідач не виконувала умов договору та не забезпечувала позивача медикаментами під час її лікування.

Доводи ОСОБА_1 про її волевиявлення на передачу у власність ОСОБА_6 2/3 частини квартири жодними доказами не підтверджені.

Не підтвердили зазначених обставин допитані в суді апеляційної інстанції по клопотанню позивача свідки ОСОБА_10, ОСОБА_9

Крім того, в п. 13 оскаржуваного договору сторони підтвердили, що договір відповідає їх дійсним намірам, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності до їх волі, без застосування обману або приховування фактів, які мають істотне значення, сторонам зрозумілі умови договору, про що свідчить їх підпис у договорі.

Наведені позивачем доводи не свідчать про вчинення правочину під впливом обману.

Не є підставою для визнання договору недійсним зазначені позивачем обставини про не надання їй нотаріусом тексту договору в перекладі на російську мову.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про нотаріат» мова нотаріального діловодства визначається ст. 16 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Статтею 16 цього закону передбачено, що нотаріальне діловодство в Україні здійснюється державною мовою. Якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не володіє державною мовою, за її заявою тексти оформлюваних документів мають бути перекладені нотаріусом або перекладачем мовою, якою вона володіє.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вона не зазначала нотаріусу про те, що текст договору є для неї незрозумілим і не зверталась до нотаріуса про переклад спадкового договору на російську мову.

Враховуючи вищезазначені встановлені в судовому засіданні обставини та норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини, колегія судді приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та визнання спадкового договору недійсним.

Рішення суду першої інстанції ухвалено на неповно з'ясованих обставинах, суперечить нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 33, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити повністю, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання спадкового договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: