АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 657/1297/14-ц Головуючий в І інстанції Живцова О.А.
Номер провадження 22-ц/791/790/15 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 19 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової Л.В.
Суддів:Воронцової Л.П.
Фурман Т.Г.
При секретарі:Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 січня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, зазначаючи, що 17.07.2006 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з подальшим збільшенням суми кредитних коштів до 6000 грн., зі сплатою 36 відсотків річних за користування грошовими коштами та зобов'язалася щомісячно погашати кредит, сплачувати відсотки та комісію у визначених Умовами та правилами надання банківських послуг розмірах.

Посилаючись на те, що свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_5 не виконувала, позивач просив суд стягнути з неї 4149,67 - заборгованість за кредитом, 5121,18 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування грошовими коштами, 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 463,54 грн. - штрафу (процентна складова), а всього: 10234,39 грн. та судові витрати.

Рішенням суду від 23 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ним вимог, зазначаючи, що висновки суду щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності не відповідають положенням цивільного законодавства та умовам укладеного сторонами кредитного договору.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 доводи скарги не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Однак, до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Так, судом встановлено, що 17 липня 2006 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з подальшим збільшенням суми ліміту до 6000 грн., зі сплатою 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Сторони погодили порядок погашення заборгованості, встановили базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору - 36 % із розрахунку 360 днів у році та визначили строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць та строк погашення кредиту в повному об'ємі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, що є складовою частиною кредитного договору).

Отже поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до наданої банком апеляційному суду інформації, строк дії платіжної картки за укладеним з відповідачкою кредитним договором закінчився в липні 2012 року (а.с. 87).

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених в постанові, прийнятій 19 березня 2014 року за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (справа №6-14цс14), які є обов'язковими для суду при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку що, звернувшись до суду з позовом 19 вересня 2014 року, ПАТ КБ «Приватбанк» дотримався встановленої ст. 257 ЦК України загальної позовної давності у три роки щодо стягнення заборгованості з погашення тіла кредиту в сумі 4149,67 грн., початок перебігу якої почався з серпня 2012 року та вправі вимагати стягнення заборгованості за кредитом у зазначеному розмірі.

Отже, не з'ясувавши строк дії платіжної картки та не зваживши на Умови укладеного сторонами кредитного договору щодо строків повернення кредиту, суд прийшов до неправильного висновку про наявність передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності щодо стягнення тіла кредиту, тому ухвалене ним рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 4 149,67 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачки процентів за кредитом, то вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як зазначалось вище, зазначені платежі носять характер щомісячних та підлягають сплаті в межах дії строку платіжної картки, перебіг позовної давності щодо яких починається після несплати чергового місячного платежу, останній з яких позивачка повинна була здійснити у липні 2012 року.

Із розрахунку заборгованості відповідачки за укладеним з нею кредитним договором вбачається, що станом на липень 2012 року розмір її боргу зі сплати процентів складав 1840,90 грн., після чого нею в період з 07.09.2012 року по 23.05.2014 року було сплачено в рахунок погашення заборгованості зі сплати процентів 2175,96 грн. (300 + 300 + 300 + 300 + 975,96), що перевищує суму заборгованості, яка виникла в межах строку дії платіжної картки, тому проценти за користування грошовими коштами з відповідачки стягненню не підлягають за відсутністю боргу (а.с. 9).

Не підлягають задоволенню і вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення штрафу, оскільки аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Отже, враховуючи, що умовами кредитного договору остаточний строк виконання зобов'язань визначено сторонами в останній день місяця, вказаного на платіжній картці (31 липня 2012 року) і наведена обставина відповідачкою не спростована, починаючи з кінця листопада 2012 року - початок грудня 2012 року (31.07.2012 року + 120 днів) у позивача виникло право вимагати стягнення з позичальника штрафу у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову, а тому встановлена ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік щодо наведеної вимоги закінчилася в грудні 2013 року.

Звернувшись до суду у вересні 2014 року, позивач пропустив встановлену законом спеціальну позовну давність в один рік і не вправі вимагати стягнення з відповідачки, яка заявила про застосування позовної давності, штрафу.

Доводи апеляційної скарги в наведеній частині не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

З огляду на наведене, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, колегія суддів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 146 грн. 16 коп.(4149,67 : 10234,39 = 146,16 від 365,40 (243,60 + 121,80) (а.с. 1,89).

На підставі викладеного, ст.ст. 257, 258, 261, 267, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 303,307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» частково задовольнити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредиту в розмірі 4149 грн. 67 коп. (чотири тисячі сто сорок дев'ять гривень 67 коп.) та судові витрати у розмірі 146 грн. 16 коп. (сто сорок шість гривень 16 коп.).

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: