АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/321/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2014 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

09 грудня 2013 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 23 лютого 2007 року ОСОБА_6 уклала з ПАТ «Сведбанк» кредитний договір № 0101/0207/88-020.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 50 000 доларів США, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, що підтверджується відповідними документами.

28 листопада 2012 року ПАТ «Омега Банк» відступила ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 свої права вимоги та зобов'язаннями відповідача по кредитному договору.

Станом на 11 листопада 2013 року заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором становила 68 669, 48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку складає 617 544,63 грн., а саме: 34 243,18 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту, що за курсом НБУ складає 273 705,74 грн.; 4 847,60 доларів США - заборгованість за відсотками, що за офіційним курсом НБУ складає 38 746,87 грн.; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованою комісією; 29 578,70 доларів США - нарахована пеня, що за офіційним курсом НБУ складає 236 422,55 грн..

На виконання умов кредитного договору та вимог чинного законодавства для позасудового врегулювання відносин, які склалися в зв'язку з невиконанням зобов'язань по кредитному договору відповідачу було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви зазначена вимога виконана не була.

Таким чином позивач вважає, що зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту вправі вимагати стягнення з ОСОБА_6 заборгованості по кредиту; процентів, нарахованих банком за користування кредитом; комісії; штрафних санкцій та інших можливих платежів.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором № 0101/0207/88-020 у розмірі 68 669,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку складає 617 544,63 грн., а саме: 34 243,18 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту, що за курсом НБУ складає 273 705,74 грн.; 4 847,60 доларів США - заборгованість за відсотками, що за офіційним курсом НБУ складає 38 746,87 грн.; 29 578,70 доларів США - нарахована пеня, що за офіційним курсом НБУ складає 236 422,55 грн.. Також, просив стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 3 441 грн., сплачений ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за подачу позовної заяви.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2014 року позов ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 0101/0207/88-020 у розмірі 68 669,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку складає 617 544,63 грн., а саме: 34 243,18 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту, що за курсом НБУ складає 273 705,74 грн.; 4 847,60 доларів США - заборгованість за відсотками, що за офіційним курсом НБУ складає 38 746,87 грн.; 29 578,70 доларів США - нарахована пеня, що за офіційним курсом НБУ складає 236 422,55 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» судовий збір у розмірі 3 441 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 23 лютого 2007 року ОСОБА_6 уклала з ПАТ «Сведбанк» кредитний договір № 0101/0207/88-020 (а.с. 6-7). Даний договір є дійсним на час розгляду даної справи.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 50 000 доларів США, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року (а.с. 14-17) ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги та зобов'язаннями відповідача по кредитному договору № 0101/02097/88-020.

Сторони не заперечили тієї обставини, що договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року є дійсним на час розгляду даної справи та ніким не оскаржений.

Звертаючись до суду з позовом (а.с. 3-5), позивач вказав, що оскільки він є правонаступником кредитора у кредитних відносинах, що виникли між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6, а відповідач умови договору належним чином не виконує, тому просив стягнути з відповідача заборгованість по поверненню кредитних коштів у зв'язку з переходом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» прав кредитора відповідно до договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року та стягнути 3441 грн. судового збору, що був сплачений під час подачі позовної заяви та підтверджений платіжним дорученням № 551 від 18 листопада 2013 року (а.с. 2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачем наведено належні докази в підтвердження своїх позовних вимог, в матеріалах справи наявні всі підтверджуючі матеріали, які дають підстави для задоволення позову.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як вже зазначалося вище, судом достовірно встановлено і дана обставина підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» являється кредитором (сингулярним правонаступником первісного кредитора ПАТ «Сведбанк») по відношенню до ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особо внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за право чином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільний Кодекс України (ст. 512) визначає відступлення права вимоги одним із способів заміни кредитора у зобов'язанні. Відступлення права вимоги за ЦК України виступає способам зміни кредитора у зобов'язанні (загальне), а факторинг - цілісний самостійний вид договору (спеціальне).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення правильно було взято до уваги, що не кожна оплатна цесія може визнаватись факторингом, хоча кожний договір факторингу містить умову відступлення права вимоги.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.3 кредитного договору № 0101/02097/88-020 банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 50 000 доларів США на строк з 23 лютого 2007 року по 20 лютого 2017 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Договором визначено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Згідно п. 3.1.-3.3. кредитного договору позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу банку, згідно додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п. 3.8., 3.9. та 5.1.4 даного договору.

Відповідно до п. 5.1.1 договору позичальник зобов'язується забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків.

Згідно до п.п. 8.1., 8.2. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначено в п. 1.3. договору, від суми простроченої заборгованості.

Судом першої інстанції встановлено і дана обставина сторонами не спростована, що ОСОБА_6 належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання по договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказала, що вона не отримувала будь-яких листів, повідомлень чи вимог про відступлення ПАТ «Сведбанк» права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Факторингової компанії «Вектор Плюс», а тому вважає, що позивач взагалі не має права пред'являти до неї будь-яких вимог в розумінні ст. 1082 ЦК України, в зв'язку із чим вважає, що позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є безпідставними та необґрунтованими і районним судом ці обставини були залишені поза увагою.

Колегія суддів вважає, що такі обгрунтування апеляційної скарги є невмотивованими з слідуючих підстав.

П. 2.5. Договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передбачено, що фактор зобов'язується протягом двадцяти робочих днів, наступних за розрахунковою датою надіслати письмові повідомлення боржникам про відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості, підготовлені за формою, встановленою в додатку № 3 до цього договору. В матеріалах справи (а.с. 166, 167) знаходяться повідомлення про відступлення права грошової вимоги, які направлялися на дві відомі адреси ОСОБА_6 та список згрупованих рекомендованих відправлень, в якому зазначено також адресата ОСОБА_6, що свідчить про направлення їй вказаних вимог. Цивільно-правові норми в даному випадку містять обов'язок письмово повідомити про відступлення права вимоги, проте не встановлюють обов'язку направлення рекомендованого повідомлення саме з додатковою опцією - повідомлення про вручення.

Крім того, відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі вказувала, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не може звертатись до неї з позовом через відсутність доказів того, що дана юридична особа має право грошової вимоги до неї.

Такі доводи спростовуються наявним в матеріалах справи актом № 11 прийому-передачі документації за договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року (а.с. 194-197) за яким, ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали даний акт прийому-передачі про те, що на виконання п. 4.4 договору факторингу, банк передав, а фактор прийняв документи, якими підтверджено дійсність та наявність прав грошових вимог до боржників (з переліком боржників, серед яких є боржник ОСОБА_6 із зазначенням номера та дати кредитного договору).

Також, ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі вказує на те, що відповідно до п. 2.1. кредитного договору передбачено, що забезпечення виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом виступає іпотека: вбудовані нежитлові приміщення в житловому будинку, що знаходиться за адресою вул. Келецька, № 105. Зазначила, що вказане іпотечне майно було реалізовано з прилюдних торгів та кошти отримані від даної реалізації були направлені на погашення заборгованості по кредитним договорам, в тому числі і по кредитному договору № 0101/0207/88-020 від 23 лютого 2007 року. На підтвердження даної обставини до апеляційної скарги було долучено рішення Господарського суду Вінницької області від 03 грудня 2013 року (а.с. 230-239).

Колегія суддів не може визнати такі обставини обгрунтованими, оскільки іпотечне майно було реалізовано по зведеним виконавчим провадження в забезпечення декількох кредитних договорів і достовірних доказів того, що кошти по погашенню заборгованості по договору № 0101/0207/88-020 від 23 лютого 2007 року матеріали справи не містять. Крім того, як вбачається з рішення Господарського суду Вінницької області від 03 грудня 2013 року (а.с. 235 зв.сторона) зазначено, що прилюдні торги з приводу реалізації майна відбулись 27 квітня 2011 року, а договір факторингу укладений 28 листопада 2012 року і заборгованість на момент укладення договору факторингу, ОСОБА_6 по кредитному договору № 0101/0207/88-020 від 23 лютого 2007 року погашена не була, що підтверджується витягом з реєстру заборгованостей боржників № 1-Б від 28 листопада 2012 року (а.с. 18).

Як вбачається з матеріалів справи, з метою врегулювання спору, в листопаді 2013 року позивачем на адресу відповідача було надіслано досудову вимогу про повернення заборгованості.

Під час розгляду справи позивачем надано суду розрахунок заборгованості, який на думку апелянта є помилковим. В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 вважає, що даний розрахунок не дає уяви про те, як розраховувалась сума заборгованості чи сплачувались відповідачем платежі попередньому кредитору згідно графіку погашення кредиту та в якій сумі, за який період нараховувалася пеня та чи сплачувалась відповідно до договору кредиту.

Такі доводи апелянта суттєвими не являються, оскільки наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_6 був наданий позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, приєднаний до матеріалів справи, був досліджений та перевірений колегією суддів та визнаний правильним і таким, що розроблений у відповідності до вимог укладеного між сторонами договору.

Проте, вказана вимога відповідачем виконана не була, заборгованість по кредиту не погашена, тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та задовольнив позовні вимоги шляхом стягнення суми заборгованості з відповідача на користь позивача.

Вірним є також висновок суду в частині відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, пов'язаних з поданням позовної, оскільки позов було задоволено, а згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув позовні вимоги належним чином, всім дослідженим доказам дана належна правова оцінка і підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2014 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :