Справа № 654/3859/14-ц
Провадження № 2/654/22/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2015 року м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Ширінської О.Х.,

при секретарі - Слюсар О.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, про визнання прав власності на причеп, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася із вище вказаним позовом, який в судовому засіданні підтримала і просила задовольнити.

Зокрема у позові ОСОБА_1 зазначила, що на підставі свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_2 від 12.07.2011 року їй на праві власності належить причеп «САНТЕЙ» 750-211, державний номерний знак НОМЕР_1. Даний причеп купила 29.06.2011 р. у товаристві з обмеженою відповідальністю «САНТЕ» і його вартість становить 18.400 грн., що підтверджується довідкою № 065 від 18.08.2014 року.

Відповідач по справі є колишнім чоловіком рідної сестри. Оскільки на той час між нею та відповідачем були добрі стосунки, у жовтні 2013 року на його прохання дала йому у користування свій причеп для вивезення та продажу сільгосппродукції. У липні 2014 року подзвонила відповідачу з вимогою повернути причеп, але він сказав, що його не поверне, оскільки причеп належить йому.

У зв'язку із тим, що домовленість з відповідачем була лише про надання причепу у тимчасове користування, звернулась за допомогою про повернення причепу у Голопристанський райвідділ міліції. Постановою слідчого СВ Голопристанського РВ УМВС в Херсонській області від 26.07.2014 р., кримінальне провадження по даному факту закрито у зв'язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення. Однак, якщо до цього причеп знаходився у дворі будинку відповідача, то після винесення вказаної постанови, він з двору зник.

Вважає, що діями відповідача порушено її право власності на причеп, тому просить зобов'язати ОСОБА_4 повернути належний їй на праві власності причеп «САНТЕЙ» 750-211, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідач звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на причеп, в якому зазначив, що у квітні 2013 року між ним та чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_5 було укладено усний договір купівлі-продажу причепу «САНТЕЙ» 750-211, державний номер НОМЕР_1. Оскільки зазначений причеп було придбано подружжям ОСОБА_5 під час перебування у зареєстрованому шлюбі у червні 2011 року, цей причіп відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, належав останнім на праві спільної сумісної власності подружжя, частки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були рівними та дорівнювали по ? кожному.

Пунктом 2 ст. 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 369 ЦК України). Частиною 3 ст. 205 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. На виконання умов договору ОСОБА_5, який діяв у своїх інтересах, як співвласник цього майна та в інтересах іншого співвласника - ОСОБА_1, діючи за її усним дорученням та з її мовчазної згоди, передав зазначений причеп, а він сплатив останнім за нього обумовлену ціну, яка дорівнювала 10 000 грн. На підтвердження умов договору купівлі-продажу ОСОБА_5 особисто склав розписку. Крім того він та його дружина на виконання умов укладеного договору передали свідоцтво про реєстрацію причепу та сам причеп. Таким чином у квітні 2013 року відповідно до ст.ст. 11, 328, 334, 655 ЦК України він набув право власності на вказаний причеп. Просить визнати за ним право власності на причеп «САНТЕЙ» 750-211, державний номер НОМЕР_1.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлений позов і просили його задовольнити з підстав, зазначених у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, оскільки договір купівлі-продажу причепу з ОСОБА_4 не укладався, а якщо його укладав колишній чоловік, то позивачу про це не відомо. Крім того, гроші, які відповідач нібито передав за причеп, позивач не бачила та не отримувала. Також є незрозумілим чому ОСОБА_4 придбавши у квітні 2013 року причеп не забрав його, а у жовтні 2013 року попросив його у позивача у тимчасове користування? Також згідно п.2.3 шлюбного договору, який було укладено 02.12.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, майно, в даному випадку причеп, належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1. Вважають зустрічний позов безпідставним, просять у його задоволенні відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги по первісному позову не визнав, просив у його задоволенні відмовити, а зустрічні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Третя особа ОСОБА_5 в даний час відбуває покарання у Крюковській виправній колонії УДПтСУ Полтавської області (№ 29), відоконференцзв'язок здійснити з колонією не надалось можливим. З урахуванням заяви ОСОБА_5, яку передано до суду представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в підтвердження зустрічних позовних вимог, яка посвідчена начальником даної установи, суд вважає можливим слухати справу без участі третьої особи.

Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Так, судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є власником транспортного причепу «САНТЕЙ» 750-211 державний номерний знак НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_2 від 12.07.2011 року.

Факт належності даного причепу позивачу підтверджується довідкою Центра надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Голопристанського району при УДАІ УМВС України в Херсонській області за № 6/41 2014

Згідно довідки № 065 від 18.08.2014 року вказаний причеп було придбано позивачем 29.06.2011 р. у товаристві з обмеженою відповідальністю «САНТЕ» і його вартість становила 18.400 грн.

Те що причеп в даний час перебуває у відповідача визнано самим відповідачем у зустрічному позові та його представником в судовому засіданні.

У підтвердження зустрічних позовних вимог представником ОСОБА_4 надано заяву ОСОБА_5, посвідчену начальником Крюковської виправної колонії УДПтСУ Полтавської області (№ 29), в якій ОСОБА_5 повідомив, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1, придбав причеп «САНТЕЙ» модель 750-211, державний номер НОМЕР_1, рік випуску 2011. Причеп оформлено на ОСОБА_1 За обоюдною з нею згодою цей причеп продали за 10 000 грн. ОСОБА_4 20.06.2012 році.

Відповідно до п. 2.3 шлюбного договору від 02.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, майно, придбане кожним з подружжя за час шлюбу, належатиме як за час шлюбу так і у випадку його розірвання на праві особистої приватної власності тому, ким це майно буде придбане або на кого воно буде зареєстроване чи оформлене.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України У письмовій формі належить вчиняти правочини, між іншим, фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 Цивільного Кодексу.

Таким чином, договір купівлі-продажу зазначеного причепу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повинен бути укладений у письмовій формі, оскільки вартість причепу значно перевищує двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Однак письмовий договір відсутній.

Суд не може прийняти як належний доказ укладення правочину письмові пояснення ОСОБА_5 про продаж вказаного причепу.

При цьому, вразі укладення такого договору, не була отримана згода другого подружжя, в даному випадку - дружини, яка є позивачем по первісному позову. Нічим також не доведено, що даний договір був укладений в інтересах сім'ї.

Крім того, не зрозумілим є дата укладення правочину. Як слідує із зустрічної позовної заяви договір було укладено у квітні 2013 року. У заяві, написаної ОСОБА_5, договір купівлі-продажу укладався 20.06.2012 року. Але при цьому відповідач за первісним позовом та його представник ніяким чином не спростовують той факт, що сам причеп потрапив до ОСОБА_4 лише у жовтні 2013 року.

Суд вважає, що відсутні будь-які правові підстави для визнання права власності на спірний причеп за ОСОБА_4

З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 утримує у себе причеп без будь-яких на те правових підстав, тому причеп підлягає поверненню його власнику - ОСОБА_1

В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 179, 209, 212, 213, 215, 217 ЦПК України, ст.ст. 203, 208, 328, 387, 1212 ЦК України, ст. 65 СК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 причеп «Сантей» 750-211, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить їй на прав власності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, про визнання прав власності на причеп - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, шляхом подачі апеляційного скарги через районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги

Суддя О. Х. Ширінська