АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Синюка Станіслава Леонідовича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені та інфляційних втрат,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11420/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (далі по тексту - ПрАТ «Просто-страхування») про стягнення страхового відшкодування, пені та інфляційних втрат.

Стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 20 492 грн. 77 коп., пеню у розмірі 750 грн. 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 379 грн. 34 коп., 3% річних у розмірі 1 130 грн. 19 коп., а всього 32 752 грн. 34 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь держави судовий збір у розмірі 327 грн. 52 коп.

Не погодившись із таким рішенням суду Синюк С.Л. в інтересах ПрАТ «Просто-страхування» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що ПрАТ «Просто-страхування» правомірно відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок керування ОСОБА_2 несправним транспортним засобом та порушення ним Правил дорожнього руху, а тому подія не може бути визнана страховим випадком. Також зазначає, що вигодонабувачем за договором добровільного страхування транспортного засобу № 217884 від 25 травня 2013 року є ПАТ «Креді Агріколь Банк», а тому позов пред'явлено неналежним позивачем. Звертає увагу на те, що сума завданих ОСОБА_2 збитків у розмірі 15 397 грн. 77 коп. не доведена належними доказами по справі.

В суді апеляційної інстанції Синюк С.Л. в інтересах ПрАТ «Просто-страхування» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 травня 2012 року між ПрАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів №217884 серії АТК, за умовами якого ОСОБА_2 застрахував належний йому автомобіль НОМЕР_1 2008 року випуску. Вигодонабувачем за вказаним договором страхування сторони зазначили ПАТ «Креді Агріколь Банк» (а.с.6-22).

Відповідно до пп. а п. 2.3.4.1 договору страхування страховими випадками за ризиками «Пошкодження» та/або «НЗ», та/або «Додаткове обладнання» не визнаються також події, які відбулись внаслідок експлуатації страхувальником (Водієм/Вигодонабувачем) застрахованого ТЗ з порушенням вимог діючих законодавчих та нормативно-правових актів щодо безпеки технічної експлуатації транспорту, в т.ч. ПДР, зокрема експлуатації ТЗ в аварійному або в технічно несправному стані.

Згідно з п. 2.8.1. договору страхування страхове відшкодування по ризиках «НЗ», «Пошкодження», «Додаткове обладнання» виплачується після надання страхувальником страховику всіх необхідних документів по страховому випадку, визначених п. 2.7. цього договору, огляду пошкодженого ТЗ страховиком і складання акту огляду, визначення обставин, причин, розміру і характеру заподіяного збитку та визнання страховиком події страховим випадком.

Підпунктом 2.8.2.3. вказаного договору визначено, що виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 20 календарних днів, починаючи з дня надання страхувальником страховику останнього із всіх необхідних документів (згідно з п. 2.7.2.5. цього договору).

27 квітня 2013 року о 13 год. 00 хв. в с. Гнідинці Варвинського р-ну Чернігівської обл. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, що призвело до пошкодження вказаного транспортного засобу (а.с.46).

Того ж дня ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Просто-страхування» з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с.23).

Відповідно до висновку по рапорту інспектора ВДАІ Варвинського PB УМВС Башегурова О.М. від 08 травня 2013 року, вказана дорожньо-транспортна пригода трапилась не з вини водія (а.с.29).

17 травня 201З року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Просто-страхування» із заявами про виплату страхового відшкодування на суму 5 095,00 грн. та 15 397,77 грн. відповідно (а.с.24, 25).

Листом від 23 травня 2013 року за вих. № 04-2548 ПрАТ «Просто-страхування» відмовило ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 27 квітня 2013 року не визнається страховим випадком відповідно до п.п. 2.3.4.1 та 2.11.3.9 договору страхування.

Відповідно до наряду-замовлення № 66 від 24 травня 2013 року та товарного чеку №08 від 24 травня 2013 року позивачем було витрачено на відновлюваний ремонт грошові кошти в розмірі 6 095,00 грн. та 15 397,77 грн. відповідно (а.с.26, 27).

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Просто-страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені та інфляційних втрат, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 20 492 грн. 77 коп., пеню в розмірі 750 грн. 04 коп., 3% річних за прострочення грошового зобов'язання у сумі 1 130 грн. 19 коп. та інфляційні втрати в розмірі 10 379 грн. 34 коп.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 991 ЦК України визначено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Як було встановлено, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «Просто-страхування» було визначено те, що ДТП сталася при використанні страхувальником технічно несправного транспортного засобу.

Разом з тим, ПрАТ «Просто-страхування» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 здійснював рух на технічно несправному автомобілі.

При цьому, відповідно до висновку по рапорту інспектора ВДАІ Варвинського PB УМВС Башегурова О.М. від 08 травня 2013 року, дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 27 квітня 2013 року трапилась не з вини водія (а.с.29).

Питання про призначення автотехнічної експертизи ПрАТ «Просто-страхування» перед судом не порушувало. Посилання ПрАТ «Просто-страхування» на акт огляду транспортного засобу, довідку № 9192266 про дорожньо-транспортну пригоду, як на докази підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху не можуть бути належними доказами того, що на момент ДТП автомобіль перебував у технічно несправному стані, оскільки, довідка № 9192266 про дорожньо-транспортну пригоду не містить остаточної інформації і не може встановлювати в діях позивача вини, а тим більше підтверджувати факт управління транспортним засобом в аварійному або технічно-несправному стані.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» визначено, що при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до пп. 2.12.1. договору страхування, за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. За несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування страховик сплачує страхувальнику пеню в розмірі 0,01 % від суми простроченої виплати страхового відшкодування за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нарахована пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність відмови ПрАТ «Просто-страхування» у виплаті страхового відшкодування та стягнув з ПрАТ «Просто-страхування» відповідно до умов договору добровільного страхування транспортних засобів №217884 серії АТК від 25 травня 2012 року на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 20 492 грн. 77 коп., пеню у розмірі 750 грн. 04 коп. за період з 08 квітня 2014 року по 08 квітня 2015 року, інфляційні втрати у розмірі 10 379 грн. 34 коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 07 червня 2013 року по 08 квітня 2015 року у розмірі 1 130 грн. 19 коп., а всього 32 752 грн. 34 коп.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було безпідставно прийнято до уваги товарний чек № 08 від 24 травня 2013 року про оплату запчастин для ремонту автомобіля на суму 15 397 грн. 77 коп.

Як вбачається з вказаного чеку при його оформлені ФОП ОСОБА_9 було допущено технічну помилку під час фіксування дати оплати товару, а саме замість 24 травня 2013 року зазначено 24 травня 2012 року.

Вказані обставини підтверджуються наступним.

У самому чеку №08 від 24 травня 2013 року, зазначено, що його було оплачено відповідно до рахунку-фактури № ОЗЧ-00029/1 від 13 травня 2013 pоку. Копія вказаного рахунку-фактури була надана ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_2, в ході апеляційного розгляду та долучена до матеріалів справи (а.с.93).

Також, з наданих суду апеляційної інстанції копій сторінок книги обліку доходів, отриманих ФОП ОСОБА_9, вбачається, що оплата запчастин за товарним чеком № 08 відбулась саме 24 травня 2013 pоку (а.с.94-99).

Колегія суддів враховує, що товар не міг бути оплачений позивачем раніше дати виставлення рахунку, а тому дата 24 травня 2012 року є лише формальним недоліком, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Посилання апелянта на те, що належним позивачем по справі є ПАТ «Креді Агріколь Банк», який відповідно до п. 1.2. договору добровільного страхування транспортного засобу № 217884 від 25 травня 2013 року був визначений сторонами як вигодонабувач є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що вигодонабувачем може бути особа, яка у результаті настання страхового випадку може зазнати збитків, які будуть компенсовані їй шляхом виплати страхового відшкодування.

ПАТ «Креді Агріколь Банк» набуло прав вигодонабувача за договором страхування з тих підстав, що відповідно до договору застави № 13182 від 27 травня 2008 року, укладеним між банком та позивачем, автомобіль позивача перебував у заставі банку до виплати кредиту.

ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 307/702287 від 27 травня 2008 року у повному обсязі, а тому дія договору застави № 13182 від 27 травня 2008 року, укладеного задля забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, припинилась.

Оскільки зобов'язання ОСОБА_2 перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» припинені в зв'язку із виплатою ОСОБА_2 кредиту за кредитним договором № 307/702287 від 27 травня 2008 року, ПАТ «Креді Агріколь Банк» втратило права вигодонабувача за договором страхування, що виключає можливість сплати страхового відшкодування на його користь. Враховуючи викладене, саме ОСОБА_2, як власник автомобіля НОМЕР_1 2008 року випуску, має право на отримання страхового відшкодування.

Крім того, ПрАТ «Просто-страхування», прийнявши спірне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування від 23 травня 2013 pоку, адресувало та направило його тільки позивачу, без повідомлення ПАТ «Креді Агріколь Банк», оскільки права останнього у зв'язку із погашенням кредиту вже порушені бути не могли.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Синюка Станіслава Леонідовича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова