Справа №333/2527/15-ц
Провадження № 2/333/1551/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Ярошенко А.Г., при секретарі Демченко В.В., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що 14.02.2004 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №59.

Від даного шлюбу у сторін народилось двоє синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинились з початку з січня 2015 року, вони стали проживати окремо в одному будинку та перестали вести спільне господарство. По домовленості між сторонами, старший син ОСОБА_6 залишився проживати із батьком та знаходиться на утриманні позивача, а молодший син ОСОБА_7, залишився проживати разом із матірю ОСОБА_3

Позивач з відповідачкою та синами зареєстровані та проживають за одною адресою: 69027, м. Запоріжжя, вул. Вахтова, буд.21. Житловий будинок, загальною площею 55,3 кв.м., що належить відповідачці ОСОБА_3, має дві відокремлені житлові кімнати, по домовленості між сторонами - одна кімната виділена для позивача та старшого сина ОСОБА_6, друга кімната для відповідачки та молодшого сина ОСОБА_7 Кімната, площею 8,5 кв.м., яку займає позивач з сином ОСОБА_6 обладнана усім потрібним для проживання (меблі, побутова техніка), в якій створено належні умови для гармонійного проживання, відпочинку та розвитку дитини, є місце для заняття дитиною уроками.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 повідомила позивача про свій намір виїхати із України на постійне місце проживання до родичів в Російську Федерацію, Новосибірської області, м. Бердськ разом із обома синами в травні 2015 року.

З цього приводу між Позивачем та Відповідачкою виникли сучечки. Старший син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 категорично відмовився від переїзду із матірю та братом, побажав залишитись разом зі батьком.

Позивач ОСОБА_1 має самостійний постійний дохід що складає 13 000 грн. на місяць, так як працює на посаді заступника директора з комерційної діяльності адміністрації Запорізького філіалу в ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш». Позивач за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно.

ОСОБА_6 має повні 10 років, між ним та позивачем існує високий рівень емоційної близькості як між батьком та сином. Костянтин виявляє більшу особисту прихильність до батька, ніж до матері. У звязку з народженням ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідачка ОСОБА_8 більш займалась вихованням та доглядом за молодшим сином. Через те, вихованням ОСОБА_9 займається батько, який разом із дитиною вчить уроки, у них є спільні інтереси: грають у футбол, шахи, також ходять у цирк, дитячий театр та на інші дитячі заходи.

Окрім цього, дитина ОСОБА_6 навчається у 5 А класі в загальноосвітній школі I-III ст. №70 м. Запоріжжя, до цієї школи він ходить з 1-го класу з вересня 2010 року, має шкільних друзів, з якими проводить вільний час від занять та не хоче навчатись в іншій школі.

Вважає, що в інтересах сина ОСОБА_6 його місце проживання необхідно визначити разом з батьком позивачем ОСОБА_1, оскільки з січня 2015 року дитина проживає разом з батьком, повністю знаходить на його утриманні, дитина бажає проживати із батьком, ОСОБА_1 створені належні умови для гармонійного розвитку дитини та він спроможній забезпечити дитину усім необхідним, у звязку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1Є, та його представник ОСОБА_2, посилаючись на обставини, викладені у позові, на позовних вимогах наполягають і просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, проти визначення місця проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 не заперечувала.

Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засіданні, на підставі висновку щодо розв'язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та правовідносини.

З матеріалів вбачається, що 14.02.2004 року сторони одружилися, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції в книзі актів про одруження зроблено актовий запис №59, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-ЖС №0112783 виданого 14.02.2004 року.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖС №051734, виданого 03.04.2007 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис за №895, складений 11.11.2004 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час розгляду цивільної справи №333/794/15-ц (Пр. №2/333/990/15) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу не вирішувалось питання щодо місця проживання їх дітей.

Відповідно довідки голови квартального комітету №8 Комунарського району м. Запоріжжя за №31 від 24.03.2015 року, ОСОБА_10, ОСОБА_3 та їх сини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані та проживають за одною адресою: 69027, м. Запоріжжя, вул. Вахтова, буд.21.

Відповідно технічного паспорту на житловий будинок №21 по вул. Вахтова у м. Запоріжжі, вказаний житловий будинок, загальною площею 55,3 кв.м., має дві відокремлені житлові кімнати: житлова кімната №1-4 площею 17,2 кв.м. та житлова кімната №1-5 площею 8,5 кв.м.

ОСОБА_11 з 01.12.2014 року працює на посаді заступника директора з комерційної діяльності адміністрації Запорізького філіалу ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» та має місячний оклад 13 000, 00 грн., що підтверджується витягом із трудової книжки та довідкою ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» від 09.04.2015 року за №04/00-005785/2.

Відповідно довідки голови квартального комітету №8 Комунарського району м. Запоріжжя за №37 від 10.04.2015 року та довідки ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» від 09.04.2015 року за №04/00-005785/3, ОСОБА_11 за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно довідки Запорізького навчально-виховного комплексу технічного профілю Запорізької міської ради Запорізької області від 03.04.2015 року за №100/01-22, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається в загальноосвітній школі I-III ст. №70 м. Запоріжжя в 5А класі (з 1-го класу з вересня 2010 року).

З пояснень відповідачки ОСОБА_3 наданих в судовому засіданні вбачається, що житловий будинок №21 по вул. Вахтова у м. Запоріжжі, в якому зареєстровані та проживають вона, позивач та сини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, належить їх на праві приватної власності, вона планує виїхати на постійне місце проживання до родичів в Російську Федерацію, Новосибірської області, м. Бердськ разом із молодшим сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, не заперечує проти встановлення місця проживання старшого сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем.

Згідно висновку наданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування від 26 серпня 2015 року є за доцільним визначити місцем проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховною Ради від 27.02.1991 року, передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, із наведеного слідує, що перевага матері перед батьком не може й не повинна бути пріоритетом у цьому спорі.

Згідно ст.33 Конституції України, кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

До малолітніх дітей належать діти, які не досягли чотирнадцяти років, ст. 31 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 2 ст.160 Сімейного кодексу України , місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі, житловому будинку), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з установленої ст. 141 СК України рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більше уваги дітям і піклується про них, їх вік і прихильність до кожного з батьків, про особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Суд може взяти до уваги бажання дитини, так, відповідно до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо в одному житловому будинку, про те, з ким із них залишається проживати малолітня дитина, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо дитини, враховуючи обставини справи та інтереси малолітньої дитини, яка з січня 2015 року проживає разом з батьком, повністю знаходиться на його утриманні, дитина бажає проживати із батьком, який опікується дитиною, батьком створені належні умови для гармонійного розвитку дитини та він спроможній забезпечити дитину усім необхідним, а також те, що відповідач визнав позов повністю, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, ст.ст. 29,31 ЦК України, ст.ст. 141, 150,155, 160, 161, 171 СК України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», ст.ст. 10,11,57,60,174,208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визначення місця проживання малолітньої дитини, - задовольнити повністю.

Визначити місцем проживання дитиниОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області, через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя: ОСОБА_12