22-ц/775/180/2015(м)
Категорія 25 Головуючий у 1-ій інстанції Ікорская Є.С.
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

28 січня 2015 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

Головуючого - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

При секретарі - Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про захист прав споживачів, стягнення страхової виплати за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року,

В с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» (далі АТ «СК «ТАС» (приватне)), збільшив в ході розгляду справи свої вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь страхову виплату у зв'язку з настанням страхового випадку передбаченого умовами договору страхування життя від 23 серпня 2007 року в сумі 19 904,44 грн.

В обґрунтування позову полилась на те, що 23 серпня 2007 року між відповідачем та її батьком, ОСОБА_3, було укладено договір страхування життя за програмою «ТАС-ЛАЙФ» АВ № 0024107. Відповідно до умов договору вона є вигодонабувачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, у зв'язку з чим настав страховий випадок, про що вона своєчасно повідомила відповідача. Однак у виплаті страхового відшкодування їй було відмовлено через порушення страхувальником п.6.2.3 Правил страхування життя за програмою «ТАС-ЛАЙФ», згідно з яким подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або факт настання страхового випадку є підставою для відмови страховика у здійснення страхової виплати.

Позивачка зазначає, що 31 січня 2007 року її батько звертався до лікаря із скаргами на головний біль і йому був поставлений діагноз: ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба 2 ступеню. Вважає поставлений діагноз помилковим у зв'язку з тим, що при розтині трупу експерт не встановив хворобливих змін внутрішніх органів, які б були у причинно-наслідковому зв'язку з ішемічною хворобою серця та гіпертонічною хворобою. Смерть останнього наступила у зв'язку із інтоксикацією, раком підшлункової залози.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2014 року, скасованим ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2014 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до АТ «СК «ТАС» (приватне) про захист прав споживачів, стягнення страхової виплати задоволено.

Стягнуто з АТ «СК «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_2 страхову виплату в розмірі 19 904,44 грн.

Стягнуто з АТ «СК «ТАС» (приватне) на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ «СК «ТАС» (приватне), посилаючись в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивачки ОСОБА_2 та відповідача АТ «СК «ТАС» (приватне), які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи. АТ «СК «ТАС» (приватне) звернулося з заявою про розгляд страви без участі їх представника.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та АТ «СК «ТАС» (приватне) укладено договір страхування життя за програмою «ТАС-Лайф», вигодонабувачем зазначені сам ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до заяви на страхування ОСОБА_3 обрав програму для страхування, при якій страхова сума складає - 3109,78 доларів США, початок дії програми страхування - 24 серпня 2007 року, закінчення дії програми страхування - 23 серпня 2019 року, річний внесок - 300 доларів США (а.с. 73,74).

Відповідно до додаткової угоди № 1 до полісу страхування життя серії АВ 002410.7 датованої 11 травня 2011 року, змінено валюту страхування, а саме - визначено страховий внесок в розмірі 1500 грн., страхову суму в розмірі 15548,90 грн., тариф 0,09647 (а.с.84).

Відповідно до додаткової угоди до договору страхування життя, датованої 23 серпня 2012 року, до договору застосовано ставку індексації - 14,7 %, страхову суму за ризиком смерті в розмірі 16982 грн., страховий внесок за договором з урахуванням індексації склав 1806,53 грн. (а.с.85).

За умовами договору страхування і додаткових угод ОСОБА_3 сплатив загальну суму 13 260,84 грн. (а.с.87-90).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер. Причиною його смерті визначено рак підшлункової залози, інтоксикація (а.с. 18, 23).

У зв'язку зі смертю ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулася до АТ «СК «ТАС» (приватне) з заявою про виплату страхового відшкодування, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що перед укладенням договору страхування подав свідомо неправдиві відомості про предмет договору. Неправдивими відомостями про предмет договору відповідач вказує не зазначення застрахованим відомостей про те, що він 30.01.2007 року звертався за медичною допомогою зі скаргами на головний біль, пройшов обстеження, йому було встановлено діагноз ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби 2 ст., судинного кризу; був виданий листок непрацездатності (а.с.20 -22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку про відсутність у діях страховика факту подання свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування, а тому у відповідача не було підстав для відмови у виплаті страхової суми вигодонабувачу.

Надходячи такого висновку, суд виходив з того, що твердження відповідача про те, що страхувальник не надав повну та правдиву інформацію про обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, являються безпідставними. Відмовляючи позивачу у виплаті страхового відшкодування, АТ «СК «ТАС» (приватне) безпідставно послалось на положення ст.26 ЗУ «Про страхування» і п.6.2.3 Правил страхування життя, оскільки при зверненні ОСОБА_3 вперше за медичної допомогою у січні 2007 року зі скаргами на головний біль, де йому діагностували ІХС, гіпертонічну хворобу 2 ступеню та видали лист непрацездатності на 3 дні, відомості про проходження певних обстежень відсутні. Наступне звернення до лікаря мало місце через два роки - 19.02.2009 роки, тобто вже після укладення договору страхування життя, через біль у колінних суглобах. Суттєвою обставиною є те, що ОСОБА_3 помер не внаслідок хвороби серця, а від захворювання на рак підшлункової залози.

З висновками суду про задоволення позову не можна не погодитися.

Згідно ст.8 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Стаття 16 Закону передбачає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін, наданим доказам дав належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку, що страхове відшкодування підлягає виплаті ОСОБА_2, як вигодонабувачу, оскільки його смерть є страховим випадком, який настав в період дії договору страхування, і передбачених законом підстав для відмови позивачці у виплаті страхового відшкодування немає.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі АТ «СК «ТАС» (приватне), заперечуючи проти рішення, зазначило, що ОСОБА_3 не повідомив страхову компанію про те, що до укладення договору страхування він звертався за медичною допомогою до МЛ № 3 з приводу ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу Н 1, а тому, підстав для виплати страхового відшкодування немає, оскільки в цьому випадку, смерть застрахованої особи не є страховим випадком.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону України «Про страхування», ст.991 ЦК України, підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, крім іншого, подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Колегія суддів вважає, що наведені відповідачем підстави для відмови ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування є непереконливими.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування.

У системному зв'язку з п.2 ч.1 ст.989 ЦК України, згідно з яким страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, підставою для відмови страховиком від здійснення страхової виплати є завідоме введення його в оману страхувальником шляхом умисного неповідомлення про такі відомі йому обставини, які мають істотне значення для визначення ймовірності настання страхового випадку і розміру можливих збитків від його настання (страхового ризику). Тобто, це повинні бути такі обставини, знання яких страховиком призвело б до відмови в укладанні договору або суттєво внесло зміни у тарифікацію договору страхування.

Разом з тим, неповідомлення страхувальником про відомі йому обставини, навіть необережна (халатна) непроінформованість страховика про істотні для оцінки страхового ризику обставини не звільняє його від обов'язку здійснити страхову виплату в разі настання страхового випадку.

В заяві на страхування життя № АС 039554 від 20 серпня 2007 року, ОСОБА_3 в графі «Питання до застрахованої особи», а саме: «Чи були (є) у Вас захворювання чи скарги відносно наступних органів чи систем: захворювання сердцево-судинної системи (болі в грудях, підвищення артеріального тиску, прискорене серцебиття)… та інш.» зазначено «Ні» (а.с. 8, 81).

При цьому, з відповіді головного лікаря КЗ Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м.Маріуполя» від 07.02.2014 року на запит АТ «СК «ТАС» (приватне) від 04.02.2014 року № 01-12/84-1 вбачається, що ОСОБА_3 вперше звертався за медичною допомогу в міську лікарню № 3: 30.01.2007 року з приводу головного болю, де йому встановлено ІХС, гіпертонічну хворобу 2 ст., та видано на 3 дні лист непрацездатності; 19.02.2009 року - діагноз ДОА колінного суглоба; 30.04.2009 року - ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз тощо; 01.10.2013 року - діагноз хронічний ерозивний гастрит; 21.10.2013 року - захворювання хвоста та тіла підшлункової залози (а.с.75).

З виписки з амбулаторної карти ОСОБА_3 від 19.03.2014 року вбачається, що вперше він звернувся в міську лікарню № 3 31.01.2007 року за скаргами на головний біль у зв'язку з чим йому був поставлений діагноз ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Знаходився на лікарняному 3 дні (а.с.24,76).

Відомостей про те, що ОСОБА_3 при зверненні до лікарні в січні 2007 року зі скаргами на головну біль, де йому було встановлено вищезазначений діагноз, проходив будь-які обстеження, матеріали справи не містять. Наступне його звернення до лікарні датовано 30 квітня 2009 року, а смерть страхувальника не пов'язана із захворюванням, про яке він не повідомив, і фактично до укладення договору страхування життя з відповідачем не проходив лікування.

Отже, обставини не повідомлення страхувальником про звернення в січні 2007 року до лікарні зі скаргами на головну біль та діагностування у нього захворювання, яке не явилось наслідком смерті ОСОБА_3, не могли мати істотного значення для визначення страховиком ймовірності настання страхового випадку та визначення розміру можливих збитків від його настання.

Договір страхування життя укладений між сторонами є дійсним, відповідач за таких обставин позов про визнання його недійсним не заявляв.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з урахуванням норм матеріального і процесуального права, обставин справи, обґрунтувань ОСОБА_2 своїх позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що АТ «СК «ТАС» (приватне) не представило переконливих належних та допустимих доказів, які б свідчили, що застрахована особа - ОСОБА_3 перед укладенням договору особистого страхування свідомо надав неправдиві відомості про стан свого здоров'я, завідомо ввів страховика в оману шляхом умисного неповідомлення про відомі йому обставини, а саме, що у нього було (є) захворювання серцево-судинної системи, які б мали істотне значення для визначення ймовірності настання страхового випадку і розміру можливих збитків від його настання, а тому, смерть страхувальника не є страховим випадком, який би давав підстави для відмови ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно послався в рішенні на твердження позивачки про те, що відповідач, з метою позбавлення вигодонабувача можливості отримати страхову виплату, не перевірив стан здоров'я ОСОБА_3 під час укладення договору страхування, на яке в нього було право, а вже після настання страхового випадку зайнявся пошуком даних про попередні захворювання ОСОБА_3, оскільки у страховика не було підстав для перевірки стану здоров'я страхувальника до укладення договору страхування життя, являються неістотними, та не приводять судову колегію для скасування рішення.

Визначаючи розмір страхової виплати, яка становить 19 904 грн. 44 коп., суд виходив з умов договору і відомостей, наданих відповідачем (а.с.131-132). Зазначений розмір останнім не оспорюється.

За таких обставин, рішення суду про задоволення позову постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді В.М.Барков

Є.Є.Мальцева