АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1327/15 Справа № 203/1567/14 Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

19 січня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Порубай М.Л. ,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самовільно збудованих споруд,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самовільно збудованих споруд.

Вимоги обгрунтував тим, що є власником домоволодіння АДРЕСА_1. Земельна ділянка, якою він користується, не приватизована. Відповідачі є власниками суміжного домоволодіння АДРЕСА_2. Земельна ділянка, якою вони користуються також не приватизована. Протягом експлуатації домоволодінням відповідачі самовільно заволоділи частиною земельної ділянки позивача, побудували на ній самочинні сараї "К" та "З" та незаконно встановили між ділянками паркан. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно збудованих сараїв та паркану (а.с.а.с. 2-5, 26).

Відповідачі позов не визнали.

3 особа-представник виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради до суду не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та про цесуального права, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 вересня 2012 р., виданого П'ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, є власником домоволодіння АДРЕСА_1. Земельна ділянка, якою він користується, ним не приватизована, межі не визначено (а.с. 6- 14, 76, 78).

Відповідачам належить по 29/100 часток суміжного домоволодіння АДРЕСА_2. Земельна ділянка, якою вони користуються також не приватизована, межі не визначено (а.с.а.с. 8- 14, 74 - 76, 78).

Предметом спору позивач визначив самовільне заволодіння відповідачами частиною земельної ділянки, якою він користується, побудуву на ній самочинних сараїв "К" та "З", та незаконного встановлення між ділянками паркану.

Відповідно до ст.ст 158, 159 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користування громадян. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з їх рішенням спір вирішується судом.

П.25 Постанови № 2 від 19 березня 2010 року Пленуму Верховного Суду України "Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку сторони зобов'язані подати свої докази -документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце;

Відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При відмові в позові суд посилався на недоведеність позивачем порушень його прав відповідачами.За договором купівлі-продажу від 31 серпня 1979 р. площа земельної ділянки відповідача ОСОБА_4 складає 534,0 м2 (а.с.а.с. 74, 75).Цей показник відповідає технічним паспортам, що складалися протягом експлуатації домоволодіння (а.с. 76, 78, 105, 115).Позивач, як на доказ, посилався на кресленням ТОВ "Основа", доданим до позовної заяви. Вказаний доказ, як неналежний та допустимий, у розумінні приведених вище норм, судом не був прийнятий, оскільки за показаннями представника ТОВ "Основа", допитаного судом в якості свідка, ці креслення с приблизними.

Посилання позивача на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2013 р., яке встановило порушення відповідачами прав позивача, також не прийнято судом оскільки при ухваленні рішення не вирішувалось питання меж земельних ділянок сторін, з зазначенням цифрових показників порушень.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та наданим доказам, ст 212 ЦПК України і колегія суддів з ними погоджується.

Стосовно висновків недоведеності порушення прав позивача спорудженням відповідачами паркану та сараїв "К" та "З" з посиланням на їх побудову до 1992 року і відповідність вимогам Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. № 127, то такі висновки є передчасними.

Позивач зазначав, що паркан побудовано відповідачами в 2004 році, спірні сараї були тимчасовими спорудами, в 1995 році був побудований сарай "З", а сарай "К" будували на протязі 1995-2007 років. Суд вказані обставини не перевіряв.

Ст.12 Земельного кодексу України визначає повноваження міських рад у галузі земельних відносин , зокрема, надання земельних ділянок в користування.

Ст. 12 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає компетенцію міських рад та їх виконавчих органів у сфері містобудування, яка передбачає, зокрема, визначення територій для містобудівних потреб.

Однак виконавчий комітет Дніпропетровської міськради залучено до участі в справі в якості 3 особи.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним нормам, суд роз'яснень позивачу про залучення в справу, як співвідповідача, виконавчого комітету Дніпропетровської міськради не надав, не визначив правове положення учасників судового розгляду, складу правовідносин, належно не перевірив чи є споруди, які просив знести позивач, самовільними та передчасно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

У звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального закону, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду в частині відмови в знесенні паркану та сараїв скасувати, як передчасне, та ухвалити нове, яким частково задовольнити апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самовільно збудованих споруд скасувати в частині відмови в знесенні паркану та сараїв та в позові відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.