Провадження № 22-ц/783/6594/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Берези В.І.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 року вищезазначену справу передано за підсудністю до Яворівського районного суду Львівської області.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подали на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю безпідставно виходив з того, що після відмови від позовних вимог до одного з двох відповідачів справа повинна бути передана за підсудністю до Яворівського районного суду Львівської області.

Крім того, апелянт зазначає, що така позиція суду суперечить матеріалам справи, оскільки на час подачі позову та відкриття провадження у справі Галицьким районним судом м. Львова позовні вимоги ставилися до двох відповідачів - ОСОБА_7, який проживає в Галицькому районі м. Львова та ОСОБА_4, який проживає у Яворівському районі.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зіслався на п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України, оскільки така норма застосовується лише тоді, коли при відкритті провадження у справі суд виходив з помилкових обставин, і ця помилка була виявлена до початку розгляду справи, однак, у даному випадку жодної помилки станом на момент відкриття провадження у справі допущено не було.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Галицького районного суду м. Львова.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що Галицький районний суд м. Львова не дотримався норм процесуального права, які регулюють підстави та порядок передачі справи з одного суду до іншого (п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України).

Апелянт вважає, що суду першої інстанції необґрунтовано постановив ухвалу про направлення справи за підсудністю до іншого суду з посиланням на ст. 173 ЦПК України, помилково вважаючи, що початком судового розгляду справи є розгляд справи по суті.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити з таких підстав.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що після відкриття провадження у даній справі і до початку судового розгляду було встановлено, що позовну заяву прийнято з порушенням правил підсудності.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, оскільки до такого висновку суд дійшов з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_2 подав позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про стягнення боргу (а.с.2-4).

Зазначений вище позов подано з дотриманням вимог ч.1 ст. 109 ЦПК України, за місцем реєстрації одного з відповідачів, а саме - ОСОБА_7, що є територією Галицького району м. Львова.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2014 року у справі відкрито провадження, а справу призначено до судового розгляду (а.с. 58).

В березні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 подали зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики у формі розписки (а.с. 128-129).

27.04.2015 року ОСОБА_7 подав заяву про відмову від зустрічного позову (а.с. 139), а 28.04.2015 року ОСОБА_2 подав заяву про відмову від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_7 (а.с. 140).

04.08.2015 року Галицький районний суд м. Львова постановив оскаржену ухвалу та, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України, зробив висновок, що позовну заяву було прийнято з порушенням правил підсудності та передав справу на розгляд Яворівському районному суду Львівської області (а.с. 162).

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124)

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно з п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України, якою керувався місцевий суд, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у п. 45 Постанови Пленуму "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01.03.2013 року, якщо після відкриття провадження у справі та до початку судового розгляду (розгляду справи по суті - стаття 173 ЦПК) виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду, незалежно від волевиявлення сторін (пункт 2 частини першої статті 116 ЦПК). Відповідно до частини четвертої статті 116 ЦПК, забороняється передавати до іншого суду справу, яка розглядається судом, незалежно від зміни обставин, що впливають на визначення підсудності справи, крім випадків, установлених частиною першою цієї статті.

Матеріалами справи підтверджується, що позовну заяву було прийнято Галицьким районним судом м. Львова з дотриманням правил підсудності, оскільки на час подачі позову та на час відкриття провадження у справі місце реєстрації одного з відповідачів, а саме - ОСОБА_7 відносилося до території, що за підсудністю належить Галицькому районному суду м. Львова.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону і таку належить скасувати та направити справу для продовження розгляду до Галицького районного суду м. Львова.

Керуючись п.4 ч. 2 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді:

Крайник Н.П.

Береза В.І.