У х в а л а

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Коротуна В.М.,Парінової І.К.,
Ступак О.В., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном, визначення порядку користування спільним майном, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ІнГЗК») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном, визначення порядку користування спільним майном.

В обґрунтування позовних вимог вказували на те, що позивач та відповідач є співвласниками по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1. Зазначаючи, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні його власністю, позивач на підставі статей 317, 319, 321, 355, 358, 361, 391 ЦК України просив суд задовольнити позов.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Ухвалено усунути публічному акціонерному товариству «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» перешкоди у здійсненні права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_6 та ОСОБА_7: не чинити перешкод публічному акціонерному товариству «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» у здійсненні права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1; надати публічному акціонерному товариству «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» ключі від квартири, для можливості доступу до нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про часткове скасування рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до статтею 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено та не спростовано сторонами, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ПАТ «ІнГЗК», якому на праві власності належить 1/2 частина вказаної квартири, ОСОБА_6, якій на праві власності належить 1/4 частина вказаної квартири, ОСОБА_7, якому на праві власності належить 1/4 частина вказаної квартири (а.с. 7-16, 19-20).

Вказана квартира складається з 2 кімнат житловою площею 27,2 кв.м, з яких 1-а кімната площею 16,9 кв.м, 2-а кімната площею 10,3 кв.м., кухня площею 6,1 кв.м, вбиральня площею 2,7 кв.м, коридор площею 3,4 кв.м, вбудована шафа - 2,0 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м, балкон приєднаний до кімнати з площею 16,9 кв.м, кімната площею 16,9 кв.м є прохідною (а.с.17-18).

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України).

Згідно з частинами 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Положення щодо права спільної власності визначені главою 26 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Здійснення права спільної часткової власності визначено положеннями статті 358 ЦК України, відповідно до яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, вірно виходив з того, що право власності ПАТ «ІнГЗК» на 1/2 частину спільної квартири є непорушним, а тому позов підлягає частковому задоволенню шляхом зобов'язання відповідачів усунути позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності на спірне майно. Відмовляючи у позові в частині вимог ПАТ «ІнГЗК» про визначення порядку користування вказаним майном, суди виходили з того, що задоволення цих вимог призведе до порушення прав відповідачів та положень статей 47, 50 ЖК України.

Відповідно до положень частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування спірним майном не оскаржується, а тому колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не переглядається.

Натомість, з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкоди у здійсненні позивачем права власності на спірне майно колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується, оскільки до зазначених висновків у справі суди дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведені в скарзі доводи, які зводяться до порушень судами положень пункту 4 частини 1 статті 201 ЦПК України, не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 вказує, що нею та її представником під час розгляду справи заявлялось клопотання про зупинення провадження у даній справі з посиланням на те, що в провадженні Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу перебуває цивільна справа № 213/1938/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «ІнГЗК», ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання договору міни удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину.

Однак доказів на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано та матеріалами справи ці обставини не підтверджені.

Крім того, ухвала про відкриття провадження у справі № 213/1938/14-ц (копія якої надана позивачем до суду касаційної інстанції) була винесена Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу 06 серпня 2014 року, тобто після ухвалення рішення суду першої інстанції у даній справі, що спростовує доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про порушення судом положень пункту 4 частини 1 статті 201 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судові рішення в частині задоволення позовних вимог відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун
І.К. Парінова
О.В. Ступак
С.П. Штелик