Провадження № 2/522/8355/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Одеського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2, та просить визнати договір поруки №07-15/1238 від 18 листопада 2005 року, укладений між нею та АКБ «Укрсоцбанк» припиненим з 20 жовтня 2008 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що 18 листопада 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2005/08/994. В якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» та позивачкою 18 листопада 2005 року був укладений договір поруки №07-15/1238, за яким остання зобовязалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Також вказує, що 20 жовтня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку за користування кредитом з 13 % на 13, 5 % річних. ОСОБА_3, без згоди на те позивачки, як поручителя за кредитним договором, збільшив обсяг її відповідальності, що є підставою для припинення поруки з 20 жовтня 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 та вказала, що договір поруки №07-15/1238 від 18 листопада 2005 року був підписаний позивачкою та вона погодилась з всіма його умовами. Також зазначила, що позивальник ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про підвищення відсоткової ставки.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення їй судової повістки.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Судом встановлено, що 18 листопада 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2005/08/994, відповідно до якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 у тимчасове користування та на умовах повернення грошові кошти у сумі 32 620, 00 дол. США зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення до 17 листопада 2020 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 18 листопада 2005 року був укладений договір поруки №07-15/1238, за яким позивачка зобовязалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 2.6.1 кредитного договору про намір змінити розмір процентів кредитор зобовязаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

Згідно п. 2.1.2 договору поруки, зміст забезпеченого порукою зобовязання, зокрема, складає сплата визначених згідно п. 1.1 договору кредиту процентів, тобто процентів за користування кредитом у розмірі 13 % річних.

Відповідно до п. 3.3.2 договору поруки відповідач зобовязаний до моменту виконання забезпеченого порукою зобовязання, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя.

Також судом встановлено, що 20 жовтня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку за користування кредитом з 13 % на 13, 5 % річних, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. ОСОБА_3, без згоди на те позивачки, як поручителя за кредитним договором, збільшив обсяг її відповідальності.

Про зміну відсоткової ставки ОСОБА_1 не була повідомлена Банком, як того передбачає п. 3.3.2 договору поруки №07-15/1238 від 18 листопада 2005 року. Жодних листів на її адресу з цього приводу не надходило. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» надала до суду копію конверта з листом адресованим ОСОБА_2 про підвищення розміру процентної ставки на 13, 5 %, чим збільшувався обсяг її відповідальності, та відповідальності поручителя. Однак, до суду не був наданий доказ того, що вказаний лист був отриманий поручителем.

В липні місяці 2015 року, після звернення до позичальника ОСОБА_2, позивачці стало відомо про вищевказане підвищення Банком відсоткової ставки, про що свідчить також лист ПАТ «Укрсоцбанк» адресований ОСОБА_2 №17-290/96-10823 від 18 червня 2015 року.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Частинами 1 та 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Таким чином, з аналізу норм чинного законодавства та судової практики слідує, що у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банка і боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у «Висновках ВСУ, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2013 року», а також в п. 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Таким чином, оскільки підвищення процентної ставки за основним зобовязанням відбулось без відповідного повідомлення про це позивачки, як поручителя за кредитним договором, то у суду є підстави для визнання поруки №07-15/1238 від 18 листопада 2005 року припиненою від 20 жовтня 2008 року.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Ураховуючи викладене, твердження представник ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що договір поруки №07-15/1238 від 18 листопада 2005 року був підписаний позивачкою та вона погодилась з всіма його умовами, є безпідставним, оскільки п. 3.3.2 договору поруки чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, унаслідок яких збільшується відповідальність останнього. Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки.

У звязку з несплатою позивачкою судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись вимогами п. 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 525, 526, 553, 554, 559, 598, 651, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79, 88, 209-210, 213-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Одеського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, - задовольнити.

Визнати договір поруки №07-15/1238 від 18 листопада 2005 року, укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 припиненим з 20 жовтня 2008 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Одеського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» в дохід держави судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.Б. Свячена