АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 5350 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Марцинкевич В.А.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Птуха Є.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ПОБУТУ» про визнання права ОСОБА_2 не виконувати вимоги договору та визнання договору недійсним;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 лютого 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 20.02.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Світ побуту» про визнання права ОСОБА_2 не виконувати вимоги договору та визнання договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення безпідставно обґрунтовано тим, що є судове рішення по іншій справі, в якому на підставі спірного договору з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість за договором.

Проте, позивач звертаючись із позовом до суду просила визнати договір недійсний, та визнати за нею право не виконувати договір.

Позовні вимоги було обґрунтовано неналежною стороною договору ТОВ «Світ Побуту», який не мав право (в силу закону) укладати цей договір, так як не був балансоутримувачем будинку.

Проте, судом не дано оцінки тій обставині, що ТОВ «Світ побуту» не був балансоутримувачем будинку, більш того в порушення норм процесуального права ця обставина навіть не відображена в судовому рішенні, а так само не зроблено висновок, то чи має право особа, яка не є балансоутримувачем укладати відповідний договір.

За таких обставин вважає, що є всі підстави для скасування судового рішення, та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_2, її представник ОСОБА_3 підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник відповідача ТОВ «Світ Побуту» Птуха Є.Л. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Світ побуту» було укладено договір «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до якого виконавець ТОВ «Світ побуту» зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за затвердженими тарифами, у строки і на умовах, що передбачені договором.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено загальні умови виконання зобов'язання, зокрема зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Як встановлено рішенням господарського суду м. Києва від 29.01.2014 року яке набрало законної сили (а.с. 15-21, 22) балансоутримувачем будинку № 15/17 по вул. Краківській в м. Києві було ТОВ «Інтер-ВВ», ТОВ «Світ побуту» фактично було управителем будинку відповідно до акта від 22.12.2008 року, складеного з ТОВ «Інтер-ВВ».

Зазначеним рішенням суду також встановлено, що між ТОВ «Інтер-ВВ» та ТОВ «Світ побуту» було укладено договір № 22/12-К управління житловим комплексом. Відповідно до п.1.1 Договору ТОВ «Інтер-ВВ» зобов'язалось передати житловий комплекс по вул. Краківській 15/17 в управління для здійснення функцій з утримання та експлуатації, а також функції з надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками квартир ТОВ «Світ побуту», а ТОВ «Світ побуту» зобов'язалось прийняти на себе вищеозначені функції. На виконання умов Договору ТОВ «Інтер-ВВ» та ТОВ «Світ побуту» було оформлено та підписано 22.12.2008 року Акт приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу в управління, з якого вбачається, що житловий комплекс було передано в управління, а не на баланс.

Таким чином балансоутримувач будинку ТОВ «Інтер-ВВ» 22.12.2008 року передав житловий комплекс по вул. Краківській 15/17 в управління для здійснення функцій з утримання та експлуатації, а також функції з надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками квартир ТОВ «Світ побуту».

Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Таким чином, управитель може бути виконавцем послуг, а відповідно він має право укладати договір зі споживачем про надання цих послуг.

За таких обставин, ТОВ «Світ побуту» мало право укладати договори з власниками (наймачами) квартир про надання певних послуг і ця обставина не суперечить вимогам ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої в багатоквартирному будинку договір укладається між споживачем та балансоутримувачем будинку. В даному випадку балансоутримувач будинку - ТОВ «Інтер-ВВ» передав такі свої повноваження ТОВ «Світ побуту» у зазначений вище спосіб (передавши будинок в управління ТОВ «Світ побуту»).

Судом встановлено, що відповідачем надавались послуги позивачці саме на підставі договору який нею оспорюється. Оскільки послуги надавались, їх вартість повинна бути сплачена споживачем цих послуг, а тому відсутні підстави для визнання за позивачкою права не виконувати зобов'язання прийняті на себе за зазначеним вище договором.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: