АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/5983/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ШереметьєваЛ.А.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Шкоріної О.І.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві,

встановила:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві при виконанні рішення Солом'янського районного суду м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_3 та скасувати постанову від 04.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження.

Скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2000 року з ОСОБА_3 стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку з 14.07.2000 року на утримання дитини. З березня 2003 року боржник аліменти на утримання сина не сплачує і відповідно до довідки-рахунку від 24.01.2014 року сума заборгованості складає 74 131 грн. 38 коп. 05.02.2015 року на її адресу надійшла постанова ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 04.12.2014 року про закінчення виконавчою провадження.

Вважає, що державний виконавець не вживав усіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», направлених на примусове виконання рішення суду. Крім того, ч. 1 ст.20 даного Закону визначено місце проведення виконавчих дій, при цьому право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії, належить стягувачу. Боржник ОСОБА_3 з моменту прийняття виконавчого документа до виконання і на даний час зареєстрований та проживає в Солом'янському районі м. Києва, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною, а бездіяльність неправомірною.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість ухвали, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з встановленням місця роботи боржника та враховуючи, що аліменти за рішенням суду стягуються у частці від заробітку платника аліментів, дії державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого документа до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві за місцем роботи боржника відповідають вимогам закону.

Суд першої інстанції вважає, що дії державного виконавця були вчинені в межах наданих йому повноважень та з дотримання вимог закону, а наявність у боржника реєстрації в Солом'янському районі м. Києва в даному випадку значення не має, і це не є порушенням вимог ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення підлягає виконанню за місцем роботи платника аліментів, а цією статтею встановлені загальні правила щодо визначення місця виконання рішення.

Крім того, суд першої інстанції посилався на те, що звернення державного виконавця з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон є його правом, а не обов'язком, а також вважав, що невиконання державним виконавцем ухвали суду про надання терміну для усунення недоліків подання про надання дозволу на проникнення до житла боржника, не може свідчити про бездіяльність державного виконавця при виконанні рішення суду та прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі неможливо, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до 74 Закону України «Про виконавче провадження», у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Частиною 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Таким чином, відповідно до вказаних вимог закону передумовою направлення виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби за місцем роботи боржника для звернення стягнення на заробітну плату є встановлення державним виконавцем тих обставин, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця.

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, наявних у матеріалах справи, виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2000 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, було відкрите 17.08.2009 року.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 23.05.2011 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

01.07.2013 року державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за ухилення від сплати аліментів .

Постановою слідчого СВ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26 вересня 2013 року кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем 17.08.2009 року та 06.06.2011 року направлялась вимога на адресу боржника з проханням з'явитись на прийом до державного виконавця.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 від 31.05.2011 року, останній зазначав, що аліменти він сплачує по можливості, на даний не має можливості сплачувати в повному обсязі, оскільки не працює. Відповідно до пояснень від 31.05.2013 року, ОСОБА_3 посилався на те, що аліменти він сплачує, квитанції приносить до державної виконавчої служби.

Крім того, державний виконавець 09.09.2013 року звертався до Солом'янського районного суду м. Києва з поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрований боржник, з метою опису та арешту даної квартири для подальшої її реалізації в рахунок погашення боргу.

Однак даних про результати розгляду такого подання матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки-розрахунку від 24.01.2014 року заборгованість боржника ОСОБА_3 по аліментам на момент досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття становить становить 74 131 грн. 38 коп.

Згідно з відповіддю від 10.07.2014 року на запит державного виконавця до Пенсійного фонду України, місце роботи боржника ОСОБА_3 - «Кайрос Керама», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 41 літера А кімн. 40, що територіально відноситься до Печерського району м. Києва.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 04.12.2014 року виконавче провадження закінчено закінчено на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено для виконання за територіальністю до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві за місцем роботи боржника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до положень ч. 1, 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист підлягає направленню по територіальності за місцем роботи боржника.

Однак судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано, що передумовою такого направлення у даному випадку є встановлення обставини, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, оскільки наявна значна сума заборгованості. Проте, матеріали справи не містять даних про належну перевірку державним виконавцем майнового стану боржника.

Крім того, відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти за рішенням суду стягуються у частці від заробітку платника аліментів. Однак поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття, проте у зв'язку з несплатою аліментів боржником протягом тривалого періоду часу, на день досягнення дитиною повноліття заборгованість боржника визначена у грошовій сумі і становить 74 131 грн. 38 коп. Отже, на даний період часу стягненню підлягають не щомісячні платежі у частці від заробітку, а заборгованість за аліментами за минулий період часу.

Відповідно до вимог п. 7.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Пунктом 7.2. вказаної Інструкції передбачено, що при виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують три мінімальні розміри заробітної плати, державний виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів на рахунках боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника.

Таким чином, судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам , що матеріали виконавчого провадження не містять жодних даних про проведення державним виконавцем дій, спрямованих на стягнення заборгованості, протягом 2014 року.

Також відсутні дані про належну перевірку майнового стану боржника, про вихід державного виконавця за місцем його проживання, про звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника з метою виявлення майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Крім того, судом першої інстанції не враховано роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до якого справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Проте судом не було залучено до участі у справі іншу сторону виконавчого провадження - боржника ОСОБА_3, який про розгляд скарги судом першої інстанції не повідомлявся.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи, що судом першої інстанції вищевказані обставини не перевірені, не надано належної правової оцінки доводам заявника, до участі у розгляді скарги не залучено боржника, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням процесуального порядку, а тому ухвалу необхідно скасувати з направленням скарги на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року - скасувати, скаргу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: