У Х В А Л А

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про виділ в натурі частки із майна, вселення, стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5, зустрічні позовні вимоги задоволено, виділено в натурі ОСОБА_5 Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0801 га, яка становить 400,5 кв.м, та частину житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, згідно з варіантом № 1, запропонованим експертами КНДІСЕ у висновку від 26 лютого 2014 року; виділено в натурі ОСОБА_4 Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0801 га, яка становить 400,5 кв.м, та частину житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, згідно з варіантом № 1, запропонованим експертами КНДІСЕ у висновку від 26 лютого 2014 року. Зобов'язано ОСОБА_4 забезпечити організацію та проведення робіт стосовно переобладнання мереж газо - і водопостачання та водовідведення в окремі ізольовані мережі в зазначеному житловому будинку; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 9 637 грн у рахунок сплати компенсації за відхилення від ідеальних часток.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про покладення на нього зобов'язання щодо забезпечення організації та проведення робіт стосовно переобладнання мереж газо - і водопостачання та водовідведення в окремі ізольовані мережі в житловому будинку, а також стягнення з нього на користь ОСОБА_5 компенсації за відхилення від ідеальних часток скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Вселено ОСОБА_5 у належну їй на праві власності частку в будинку АДРЕСА_1; відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 про покладення на нього зобов'язання щодо забезпечення організації та проведення робіт стосовно переобладнання мереж газо - і водопостачання та водовідведення в окремі ізольовані мережі в житловому будинку після його поділу в натурі між співвласниками; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 106 594 грн у рахунок сплати компенсації за відхилення від ідеальних часток. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року відмовлено.

13 травня 2015 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статей 183, 317, 319, 358, 360, 364, 367, 379 ЦК України та статей 11, 214, 303, 304, 316, 328 ЦПК України.

У підтвердження неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2009 року, від 2 червня 2010 року, від 2 листопада 2010 року, від 7 грудня 2011 року, від 5 березня 2012 року, від 23 листопада 2012 року, від 8 квітня 2013 року, від 3 червня 2013 року, від 10 липня 2013 року, від 4 вересня 2013 року, від 13 січня 2014 року, від 13 лютого 2014 року, від 26 березня 2014 року й від 24 жовтня 2014 року, постанову Вищого господарського суду України від 18 січня 2011 року, а також ухвали Верховного Суду України від 2 червня 1993 року, від 3 жовтня 2008 року та від 1 квітня 2009 року, постановлені ним як судом касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ..

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судові рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а викладені в касаційній скарзі доводи були предметом перевірки під час судового засідання та висновків суду не спростовують. При цьому суд апеляційної інстанції, скасовуючи судове рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення, виходив з того, що ОСОБА_5 доведено небажання ОСОБА_4 в добровільному порядку вселити її в спірний будинок і чинення їй перешкод у користуванні своєю власністю, у зв'язку з чим наявні підстави для її вселення у виділену в натурі частину в будинку. Запропонований ОСОБА_4 спосіб компенсації зменшення частки ОСОБА_5 у спірному будинку не є належним та таким, що відповідає вимогам законодавства.

Порівняння змісту ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2009 року, від 5 березня 2012 року, від 23 листопада 2012 року і від 13 лютого 2014 року, постанови Вищого господарського суду України від 18 січня 2011 року та ухвал Верховного Суду України від 2 червня 1993 року, від 3 жовтня 2008 року та від 1 квітня 2009 року, постановлених ним як судом касаційної інстанції, наданих заявником як приклад, та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2015 року, яка є предметом перегляду, дає підстави для висновку про те, що в судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, встановлені інші фактичні обставини справи, ніж у справі, яка переглядається, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Зміст зазначених ухвал не свідчить і про неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, оскільки в них не міститься висновок, що судами касаційної інстанції переглядались судові рішення, які перешкоджають подальшому провадженню у справі або які прийняті з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ. При цьому судове рішення суду касаційної інстанції, яке переглядається, не перешкоджає провадженню у справі, спір вирішено відповідно до правил підсудності, визначених у Главі 1 Розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України, та компетентним судом.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2010 року, від 10 липня 2013 року, від 4 вересня 2013 року, від 26 березня 2014 року, від 10 грудня 2014 року та від 10 грудня 2014 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування норм матеріального та процесуального права, оскільки в ніх не міститься правової позиції щодо спірних правовідносин, а постановлені вони за результатами розгляду справ касаційним судом у зв'язку з порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також не можуть бути прикладами наявності підстав для перегляду судового рішення судом касаційної інстанції, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, і ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2010 року, від 8 квітня 2013 року, від 3 червня 2013 року, від 13 січня 2014 року та від 24 жовтня 2014 року, оскільки вони постановлені судом касаційної інстанції за результатами вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справах, а не за результатами розгляду касаційних скарг.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про виділ в натурі частки із майна, вселення, стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема