Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року публічне акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2007 року між ЗАТ «Український будівельно-інвестиційний банк», правонаступником якого воно є, та ОСОБА_5 було укладено два кредитні договори. На виконання умов вказаних договорів позичальник отримав кошти на придбання житла. Позичальник зобов'язання за вказаними договорами не виконував та допустив заборгованість. Оскільки на час укладення цих договорів ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_4, і кредитні кошти використані в інтересах сім'ї, позивач, посилаючись на ч. 4 ст. 65 СК України, просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з останньої заборгованість за вказаними кредитними договорами у розмірі 7 492 149 грн 04 коп., а також 3 % річних у розмірі 1 462 183 грн 41 коп. та інфляційні втрати.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, у задоволенні позову ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи та на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що банк уже реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості (рішення Печерського районного суду м. Києва від 9 лютого 2010 року), яке виконано шляхом проведення прилюдних торгів і реалізації з них майна подружжя (придбаної квартири). При цьому згода на укладення кредитних договорів не є забезпеченням кредитних зобов'язань і заборгованість ОСОБА_5 за кредитом не є автоматично і заборгованістю відповідачки.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник