У х в а л а

26 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у цивільній справі від 11 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Сад Поділля» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу багаторічних насаджень - яблунь у кількості 476 штук, укладений 17 березня 2011 року у АДРЕСА_1 між нею та сільськогосподарським відкритим акціонерним товариством «Сад Поділля» (далі СВАТ «Сад Поділля»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сад Поділля» (далі ПАТ «Сад Поділля»), а також стягнути з відповідача на її користь 7 854 грн, сплачених на виконання договору купівлі-продажу.

Позов мотивовано тим, що 17 березня 2011 року між позивачем та СВАТ «Сад Поділля», був укладений договір купівлі-продажу 476 штук плодових дерев - яблунь, які росли на належній їй на праві власності земельній ділянці площею 0,7447 га, розташованій на території Пеньківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. На виконання умов даного договору позивач внесла у касу відповідача грошові кошти у розмірі 7 854 грн. Разом з тим вважає вказаний договір недійсним, оскільки він суперечить нормам ст. 373 ЦК України, ст.79 ЗК України. Посилаючись на наявність у неї права власності на земельну ділянку, на якій ростуть дерева та положення ч. 2 ст. 79 ЗК України, ч. 3 ст. 373 ЦК України, відповідно до яких право власності на земельну ділянку поширюється на поверховий шар цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також посилаючись на норми ч.2 ст.183, ст. 187 ЦК України про неподільність речі, позивач просила задовольнити позов.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 4 червня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу багаторічних насаджень - яблунь у кількості 476 штук, укладений 17 березня 2011 року СВАТ «Сад Поділля», правонаступником якого є ПАТ «Сад Поділля», та ОСОБА_1 Cтягнуто з відповідача на користь позивача 7 854 грн, сплачених на виконання вказаного договору купівлі-продажу. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 14 липня 2014 року апеляційну скаргу відповідача задоволено. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою на вказане рішення апеляційного суду з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд даного рішення суду касаційної інстанції в порядку, визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ч.2 ст.79 ЗК України, ч.3 ст.373 ЦК України, що в свою чергу, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Дослідивши подані заявником матеріали колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що заяву про перегляд рішення слід задовольнити, справу допусти до провадження Верховного Суду України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2014 року, про перегляд якої ставиться питання, та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Сад Поділля» про визнання недійсним договору та стягнення коштів.

Зі змісту зазначених судових рішень вбачається, що вони ухвалені у подібних правовідносинах, оскільки є тотожними предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами обставини та має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу багаторічних насаджень - дерев яблунь, які знаходяться на належній позивачу земельній ділянці та стягнення коштів, сплачених за вказаним договором.

Розглядаючи даний спір та задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що після реорганізації та приватизації земель сільскогосподарського відкритого акціонерного товариства «Сад Поділля», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сад Поділля», ОСОБА_1 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,7447 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч.2 ст.79 ЗК України, ч.3 ст.373 ЦК України, земельна ділянка з розміщеними на ній насадженнями, отримана позивачем у власність, належить їй, як один цілий об'єкт, є невід`ємними частинами одного цілого.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд не погодився з такими висновками та виходив з того, що відповідно до ст. 181 ЦК України дерева не відносяться до об'єктів нерухомого майна, у зв'язку із чим, правові підстави для визнання недійсним правочину щодо їх відчуження відсутні.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду з підстав, передбачених п.5 ч.4 ст.328 ЦПК України суд касаційної інстанції фактично погодився з висновками останнього і залишив без змін ухвалене апеляційним судом рішення.

За результатами розгляду іншої аналогічної справи, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалою від 19 червня 2014 року, відмовив ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 6 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 2 червня 2014 року з підстав, передбачених п.5 ч.4 ст.328 ЦПК України.

Так, розглядаючи вказану справу та ухвалюючи рішення про задоволення позову, залишене без змін ухвалою апеляційного суду, та з якими погодився суд касаційної інстанції, місцевий суд виходив з того, що у відносинах, які складаються між реорганізованим сільськогосподарським підприємством та громадянином, багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об'єкт відносин права власності на земельну ділянку, оскільки насадження та земельна ділянка під ними є одним цілим об'єктом - земельною ділянкою, яка у відповідності до ст.ст. 19, 22 ЗК України має назву - багаторічні насадження. На момент укладення договору купівлі-продажу власником майна, яке купувалось (багаторічні насадження - яблуні), була сама ж покупець ОСОБА_1, а відповідач ПАТ «Сад Поділля» не мав права вчиняти жодних дій щодо цього майна, а тому зміст оспорюваного правочину суперечить вимогам ч.2 ст.79 ЗК України, ч.3 ст.373 ЦК України, що тягне за собою визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.215 та ч.1 ст.203 ЦК України із застосуванням реституції - стягнення сплачених за договором коштів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені в заяві доводи вказують на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зокрема .2 ст.79 ЗК України, ч.3 ст.373 ЦК України, яке потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що відповідно до вимог ст.335 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Допустити справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Сад Поділля» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору, за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у цивільній справі від 11 серпня 2014 року до провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами направити до Верховного Суду України протягом п'яти днів з дня її постановлення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова