АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Ломанову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, визначення порядку користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року, -

встановила:

18 березня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним та визначити порядок користування вказаною квартирою шляхом виділу у їх користування житлової кімнати площею 12,3 кв.м., а в користування відповідача - житлової кімнати площею 17,5 кв.м., кухню площею 8,3 кв.м., вбиральню -1,2 кв.м.,ванну кімнату -2,6 кв.м., коридор -9,1 кв.м., лоджію - 4,3 кв.м. з урахуванням коефіцієнту 50% залишити у спільному користуванні.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який доводився їм відповідно чоловіком та батьком. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Вони у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини, проте отримали відмову у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідач користується кімнатою площею 17,5 кв.м., а вони - площею 12,3 кв.м. Всі інші приміщення квартири з урахуванням коефіцієнту 50% находяться у спільному користуванні. Відповідач постійно вчиняє сварки, вимагаючи від них кошти за користування зайвими 2 кв.м. квартири, погрожує змінити замок на вхідних дверях тощо. Оскільки відповідач не визнає їх право власності на 1/6 частини квартири кожному та відмовляється в подальшому визначити порядок користування нею, просили позов задовольнити.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину вказаної квартири. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: виділено у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12,3 кв.м.; виділено у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 17,5 кв.м. Кухню площею 8,3 кв.м., вбиральню -1,2 кв.м., ванну кімнату- 2,6 кв.м., коридор - 9,1 кв.м., лоджію - 4,3 кв.м. залишено у спільному користуванні сторін. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 487, 91 грн., а на користь держави - 487,20 грн. судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року в частині задоволених позовних вимог про визначення порядку користування квартирою та стягнення судових витрат, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

Посилається на те, що судове рішення ґрунтується на недоведених обставинах, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом не вирішено питання якою кімнатою мають користуватись інші зареєстровані в квартирі особи.

Свої доводи обґрунтовує тим, що в спірній квартирі зареєстровані та проживають чотири особи: вона, її чоловік, та двоє її неповнолітніх дітей. Позивачі в спірній квартирі не проживають. Спірна квартира є двокімнатною, кімнати з окремими входами але з загальною лоджією, яка ці кімнати об'єднує. Лоджія за рішенням суду залишається місцем загального користування, але користуватись нею всім мешканцям квартири неможливо, оскільки вихід на неї є тільки з більшої кімнати. Тому користуватись квартирою двом окремим власникам неможливо. В квартирі відсутні кімнати, що відповідають ідеальним часткам власників квартири. Визначений судом порядок користування квартирою, за яким їй виділено кімнату площею 17,5 кв.м., що менше належних їй 19,87 кв.м. на 2,37 кв.м., порушує її право власності. Судом не залучено до участі в справі її чоловіка та дітей, права яких також порушені рішенням суду та не враховано, що між сторонами по справі склався порядок користування квартирою, за яким кожен проживає в своїй квартирі відповідно до реєстрації, а в спірній квартирі проживає вона та її сім'я. Також судом незаконно стягнуто на користь позивачів та держави судовий збір.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Пояснила, що після смерті ОСОБА_4 за згодою сторін квартиру було передано в оренду. В подальшому, у зв'язку з виникненням суперечок, в квартирі стала проживати сім'я відповідача. На даний час відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на 1/3 частину спірної квартири.

Представники позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 13).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_8, державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є спадкоємцями 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, в рівних частинах кожних (а.с.14).

Державна реєстрація права на спадщину за законом за життя ОСОБА_4 проведена не була.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.10).

Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 51, 52, 69).

Листами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 09 липня 2013 р., 18 вересня 2013 р., 20 вересня 2013 р. ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю оригіналів документів, оформлених та зареєстрованих належним чином, що підтверджують право власності ОСОБА_4 на вищевказане спадкове майно (а.с.81, 87, 91).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав.

Задовольняючи позов в частині визнання за позивачами право власності в порядку спадкування по 1/6 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що останні є спадкоємцями ОСОБА_4 У зв'язку з відсутністю оригіналів документів, що підтверджують право власності спадкодавця, у останніх існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судове рішення в частині визнання права власності в порядку спадкування сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Задовольняючи позов в частині визначення порядку користування спірним житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що квартира має дві ізольованих кімнати, відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

За положеннями частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Задовольняючи позов в частині визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції на вказані положення закону належної уваги не звернув та залишив поза увагою те, що свідоцтво про спадщину на частки у спадковому майні у встановленому законом порядку нотаріусом не видавалося, а встановлення порядку користування квартирою на вимогу співвласника можливо лише після того, коли визначені частки кожного співвласника та не зазначив в рішенні, власником якої частини квартири є відповідач ОСОБА_3

Визнавши право власності на 1/6 частину квартири за кожним позивачем та встановивши, що спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 55,3 кв.м., що складається з двох ізольованих кімнат 12, 3 кв.м. та 17,5 кв.м., суд першої інстанції не врахував, що на 1/3 частину квартири припадає житлова плаща 9,93 кв.м., а розмір виділеної позивачам в спільне користування кімнати становить 12,3 кв.м., що перевищує розмір площі пропорційно до належної їм частки на 2,37 кв.м. та свідчить про неможливість визначити порядок користування спірною квартирою з дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою.

Крім того, виділяючи у спільне користування сторін лоджію, суд першої інстанції не врахував, що остання має вхід тільки з боку кімнати, яка виділена в одноособове користування відповідача. Питання можливості окремого користування лоджією внаслідок проведення конструктивних змін та переобладнання квартири сторони не порушували.

Допущені порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування житловим приміщенням підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з визначеної ціни позову по вимогам майнового характеру в сумі 34 181 грн., з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачені ними витрати по сплаті судового збору в сумі 170 грн. 91 коп. кожному.

Враховуючи , що по вимогам немайнового характеру судовий збір на час розгляду справи становив 243,60 грн., а позивачами при подачі позову до суду сплачено лише 146 грн., з останніх в дохід держави підлягає стягненню 97 грн. 59 коп., по 48 грн. 80 коп. з кожного.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307-309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року в частині задоволення позову про визначення порядку користування квартирою та розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 341,81 грн., по 170 грн. 91 коп. кожному.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 97 грн. 59 коп., по 48 грн. 80 коп. з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа №22-ц/796/1853/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.