Справа № № 576/508/15-ц,
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.15 місто Глухів

Глухівський міськрайсуд Сумської області в особі судді ДЕМЧЕНКА О.С., при секретарі Бірюк О.І., з участю відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в.

За змістом позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», яка надійшла до Глухівського міськрайсуду поштою 04 березня 2015 року, сторона позивача за первісним позовом просить суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_3 (на час розгляду справи ОСОБА_1) ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7383 грн. 29 коп., як суму наявної у відповідачки станом на 31 січня 2015 року заборгованості за укладеним між нею і ПАТ КБ «ПриватБанк» договору без номеру від 14 вересня 2011 року, посилаючись при цьому на те, що за цим договором (надалі Договір) ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, але протягом дії цього договору, в порушення взятих на себе зобовязань, своєчасно не виплачувала банку кошти на погашення кредиту, а за змістом поданого до Глухівського міськрайсуду 08 липня 2015 року зустрічного позову уповноваженого представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, його пояснень в суді і заперечень на первісний позов сторона ОСОБА_1, не визнаючи первісного позову, просить суд визнати недійсним Договір, посилаючись при цьому на те, що Договір (як правочин) суперечить положенням Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та іншим актам цивільного законодавства і моральним засадам суспільства. Обґрунтовуючи ці свої доводи, сторона позивачки за зустрічним позовом посилається, зокрема, на наступне.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 № 15-рп/2011 зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень ЦК України. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у ч. 3 ст. 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Станом на 14.09.2011 року ні якого кредитного договору б/н чи з № SAMDN9395 з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_3 не підписувала, і заяви на його оформлення не подавала, а подала і підписала тільки (мовою оригіналу) «АНКЕТУ-ЗАЯВЛЕНИЕ о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке» № 243877502, для обслуговування картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на яку в подальшому повинна була б перераховуватись стипендія, та підписала (мовою оригіналу) «СПРАВКУ ОБ УСЛОВИЯХ КРЕДИТОВАНИЯ С ИСПОЛЬЗОВАНИЕМ КРЕДИТКИ «УНИВЕРСАЛЬНАЯ, 55 ДНЕЙ ЛЬГОТНОГО ПЕРИОДА» № 236012501…».

Таким чином, ні станом на 01.09.2011 року, ні станом на 14.09.2011 року ніякого кредитного договору, відповідно до якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язувався би та надавав би грошові кошти (кредит) ОСОБА_3, як позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а ОСОБА_3, як позичальник, зобов'язувалась би повернути кредит та сплатити проценти, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3О, не було укладено.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позовній заяві посилається на те, що при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярі або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.634 ЦК України:

1. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

2. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

3. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред'явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Зазначаючи про формуляр або іншу стандартну форму, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не вказав у позовній заяві, який саме документ є таким формуляром або іншою стандартною формою чи то (мовою оригіналу) «Условия и Правила предоставления банковских услуг», чи то (мовою оригіналу) «Тарифы банка», чи то (мовою оригіналу) «Памятка клиента». Більш того, незрозуміло з яких ознак ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» визначають такий документ як формуляр або іншою стандартною формою.

Якщо припустити, що формуляром або іншою стандартною формою, в якому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановив умови Договору є (мовою оригіналу) «Условия и Правила предоставления банковских услуг», «Тарифы» та (мовою оригіналу) «Памятка клиента», то, виходячи з положень статей 626 і 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином в договорі б/н від 14.09.2011 року повинно бути зазначено:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови, визначені законодавством (графік платежів, згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо, у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Але цього не має.

Відповідно до ст.1054 ЦК України:

1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

3. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Письмова форма будь-якого договору, у тому числі кредитного, полягає у фіксації його змісту за допомогою письмового тексту і підписання цього тексту особами, які вчинили цей договір.

Зазначене у (мовою оригіналу) «АНКЕТА-ЗАЯВЛЕНИЮ о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке» № 243877502 письмовий текс такого змісту (мовою оригіналу): «Я согласен (-на) с тем, что данное заявление вместе с Памяткой клиента, Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляют между мною и банком ДОГОВОР о предоставлении банковских услуг», не є підтвердженням як самого договору приєднання, так і факту приєднання до нього, оскільки не додержана письмова форма, а також не відомо в якій редакції на момент підписання (мовою оригіналу) «АНКЕТЫ-ЗАЯВЛЕНИЯ о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке» № 243877502 діяли (мовою оригіналу) «Памятка клиента», «Условия и Правила предоставления банковских услуг», «Тарифы».

При видачі кредитної картки (мовою оригіналу) «УНИВЕРСАЛЬНАЯ, 55 ДНЕЙ ЛЬГОТНОГО ПЕРИОДА» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виконані обов'язки, покладені на нього п.п.14.8, 14.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.п.2.3-2.6, 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України 30.04.2010 № 223, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2010 року за № 474/17769, без виконання яких неможливе укладання кредитного договору, а саме:

«14.8. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

14.9. Банк зобов'язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу».

«2.3. Спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб (далі - договір).

2.4. Договір укладається в письмовій формі.

Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за домовленістю емітента та клієнта відповідно до законодавства України.

Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов'язаний надати клієнту під підпис.

Емітент зобов'язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

2.5. Емітент зобов'язаний забезпечити наявність у договорі таких умов:

тип спеціального платіжного засобу;

види платіжних операцій, які клієнт має право здійснювати з використанням спеціального платіжного засобу, правила та максимальний строк їх виконання;

порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування клієнта, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо);

тарифи банку на обслуговування операцій з використанням спеціального

платіжного засобу на момент укладення договору та порядок повідомлення клієнта про їх зміну;

ліміти та/або обмеження за операціями з використанням спеціального платіжного засобу або платіжних додатків, реалізованих у спеціальному платіжному засобі (за наявності);

право клієнта на одержання виписок про рух коштів за його

рахунком та порядок їх отримання;

порядок забезпечення емітентом та клієнтом безпеки під час

користування спеціальним платіжним засобом;

порядок розгляду спорів;

відповідальність емітента та клієнта тощо.

2.6. Емітент перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити клієнта з умовами одержання спеціального платіжного засобу, переліком необхідних документів, тарифами на обслуговування та правилами користування спеціальним платіжним засобом. Ця інформація має бути викладена в доступній формі й розміщуватися в доступному для клієнтів місці в банку та на офіційному сайті емітента в мережі Інтернет, а також надаватися клієнтам на їх вимогу в письмовій або електронній формі.

3.3.Емітент визначає у внутрішньобанківських правилах та в договорах порядок кредитування користувачів у межах обраної кредитної схеми.

Кредитування користувачів для здійснення платіжних операцій з

використанням спеціальних платіжних засобів проводиться шляхом

зарахування коштів на їх банківські рахунки. Емітент, якщо це передбачено кредитним договором, має право здійснювати кредитування споживачів у гривнях для здійснення платіжних операцій з використанням спеціальних платіжних засобів без

зарахування коштів на їх банківські рахунки, відображаючи такі операції за рахунками банку для обліку кредитів.

Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором.

Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов'язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором».

Закон України «Про захист прав споживачів», як зазначено в його преамбулі, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Оскільки надання коштів за вказаним у позовній заяві ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договором б/н від 14.09.2011 року відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: Відповідач є банком; ОСОБА_3 є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбаває продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція що набувається, тобто кредит, який є предметом спірного договору б/н від 14.09.2011 року, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів», то правовідносини, породження яких було метою спірного договору б/н від 14.09.2011 року, повинні регулюватися Законом «Про захист прав споживачів».

Зміст спірного договору б/н від 14.09.2011 року суперечить ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед нібито укладенням договору б/н від 14.09.2011 року, ні протягом його дії, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повідомив ОСОБА_3 у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон. Зокрема ОСОБА_3 не була повідомлена про:

існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача;

тип процентної ставки;

орієнтовна сукупна вартість кредиту й вартість послуги з оформлення кредитного договору (перелік всіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і поверненням; наприклад, таких, як: адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення й т.д.);

строк, на який кредит може бути отриманий;

варіанти повернення кредиту і його умови;

необхідність здійснення оцінки майна й, якщо оцінка необхідна, ким вона здійснюється;

податковий режим сплати відсотків і державні субсидії, на які споживач має право, або вказівка, від кого споживач може одержати докладну інформацію;

позитивні й негативні аспекти пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов'язаний надати споживачеві оригінал кредитного договору, що містить усі додатки та умови, згідно яких виконуватиметься кредитне зобов'язання. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. ПАТ «Приватбанк» цього не довід.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до п. 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 № 168, і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808), кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

З наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості за Договором не можливо встановити методику, алгоритм або формулу визначення заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, суми штрафу (фіксованої частини), суми штрафу (процентної складової). В даному Розрахунку не зазначені суми та дати погашення по кредиту, а ці обставини прямо впливають на можливість проведення такого розрахунку.

Відповідно до ст. 21 Закону «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

а) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції (в супереч ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед нібито укладенням спірного Договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було повідомлено ОСОБА_3 ні у письмовій, ні в усній формі про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, чим було порушене право споживача на свободу вибору продукції);

б) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (правовий аналіз (мовою оригіналу) «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг, утвержденных приказом от 06.03.2010 г. № СП-2010-256» свідчить про порушення принципу рівності сторін на шкоду споживачу);

в) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» обмежено право ОСОБА_3 як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кредит, так як ним не повідомлено про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.);

ґ) ціну продукції визначено неналежним чином (вартість кредиту визначено в супереч «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 № 168, і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»:

1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

- встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає грошові кошти тільки за власним розсудом);

- встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (Заборгованість за кредитом складає 4870,64 грн., в той час коли сума за не виконання зобовязань за договором б/н від 14.09.2011 року складають 2512,65 грн., що вже більше 50%);

- установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (ОСОБА_3 не мала реальної можливості перед ознайомитись з документами (мовою оригіналу) «Памятка клиента», «Условия и Правила предоставления банковских услуг», «Тарифы»;

- надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право в односторонньому порядку змінювати документи (мовою оригіналу) «Памятка клиента», «Условия и Правила предоставления банковских услуг», «Тарифы»;

4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

6. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:

1) такі положення також підлягають зміні; або

2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»:

1. Нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає:

1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

2. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно:

- основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання;

- потреби у послугах.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав ОСОБА_3 інформацію, необхідну для здійснення її свідомого вибору, а саме про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування).

ОСОБА_3 не просила кредит у ПАТ «Приватбанк», але останній його надав, а також при збільшенні заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» тільки збільшував ліміт, а це спонукало ОСОБА_3 на здійснення правочину.

6. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З урахуванням наведеного кредитний договір б/н від 14.09.2011 року слід визнати недійсним у звязку з тим, що цей Договір, як правочин, суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.216 ЦКУ, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Сторона ПАТ КБ «Приватанк» будь-яких заперечень (і взагалі своєї правової позиції) на зустрічний позов суду не надала.

Проаналізувавши доводи сторін в контексті змісту Договору та положень законодавства, на які представники сторін у справі посилаються як на правове обґрунтування своїх доводів, суд дійшов висновку про слушність наведених доводів сторони ОСОБА_1 (ОСОБА_3О.) щодо підстав для визнання недійсним Договору. При цьому, окрім наведених у доводах представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, положень діючого законодавства, суд враховує й положення ст. 13 ЦК України, за змістом якої (статті): 1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; 2. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; 3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; 4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; 5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція ; 6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Похідно від наведених положень ст. 13 ЦК України суд враховує й положення абзацу другого частини 3 ст. 6 ЦК України, за змістом якої сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами, а також положення ч. 3 ст. 16 ЦК України, за змістом якої суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

При наявності підстав для визнання недійсним Договору позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволенню не підлягають, оскільки за змістом ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами понесених судових витрат, суд виходить з положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) за змістом якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 21, 42, 55, 92 та 129 Конституції України, ст.ст. 1-6, 11, 13, 15, 16, 92, 202, 203, 207, 208, 215, 216, 236, 238, 256-261, 524, 533 та 1054 і 1055 ЦК України, а також ст.ст. 1-5, 8, 10, 11, 30, 60, 61, 79, 88, 212-214 та 292-296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір без номера від 14 вересня 2011 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у справі у розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на рішення.

Така апеляція може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутніми при проголошенні рішення, мають право подати апеляцію на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду. У разі ненадходження апеляцій рішення суду набере законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Глухівського міськрайсуду ОСОБА_5

Повний текст рішення суду виконаний суддею 04 листопада 2015 року.