Справа № 733/1796/14-ц Провадження № 22-ц/795/120/2015 Головуючий у I інстанції: Овчарик В. М.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

22 січня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Вінгаль В.М., Зінченко С.П.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача Дубіни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ічнянського районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства „Ічнярайагролісництво" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за вимушений прогул та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до дочірнього підприємства „Ічнярайагролісництво" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за вимушений прогул та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та передати справу до суду першої інстанції для повторного розгляду в іншому складі суду, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з'ясування обставин справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на те, що на час його звільнення з роботи 29.04.2014 року відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України не було попередньої згоди профспілкової організації ДП „Ічнярайагролісництво", а тому наказ № 20 від 29.04.2014 року „Про звільнення помічника лісничого ДП „Ічнярайагролісництво" ОСОБА_1" має бути скасований. Зазначає, що надання згоди профспілкової організації ДП „Ічнярайагролісництво" відбулося лише 14.11.2014 року, а отже вважає, що має право на відшкодування матеріальних та моральних збитків за цей період.

Апелянт вказує на те, що відповідачем не було пред'явлено до суду першої інстанції документів, що підтверджують заплановані зміни в організації виробництва та праці, що є основною підставою його звільнення.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що мав переважне право на залишення на роботі у порівнянні з працівником ОСОБА_3, який займає посаду інженера лісового господарства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача Дубіни В.І., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення відповідно до правил ст. 303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за вимушений прогул та моральної шкоди, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено у відповідності до трудового законодавства, що також підтверджується копією постанови Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2014 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч. 1 КУпАП, згідно якої провадження у справі було закрите за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення (а.с. 32), а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягали.

З такими висновками суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають матеріалам справи і вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді помічника лісничого ДП „Ічнярайагролісництво" з 06.12.2001 року по 29.04.2014 року (а.с. 43).

Листом від 07 жовтня 2013 року лісничий ОСОБА_4 звернувся до голови первинної профспілкової організації ДП „Ічнярайагролісництво" ОСОБА_5 з питанням погодження скорочення штату, а саме посади помічника лісничого, як більш обтяжливої у фінансовому плані в порівнянні з посадою інженера лісового господарства, з метою збереження економії підприємства (а.с.76).

Відповідно до протоколу № 2 загальних зборів профспілкової організації ДП „Ічнярайагролісництво" від 29 листопада 2013 року було погоджено скорочення штату: посади помічника лісничого, як більш обтяжливої у фінансовому плані в порівнянні з посадою „інженера лісового господарства" (а.с.14).

Наказом № 9 ДП „Ічнярайагролісництво" від 13 січня 2014 року було внесено зміни у структуру та штатний розпис підприємства шляхом скорочення посади помічника лісничого ДП „Ічнярайагролісництво" (а.с. 11, 74).

14 січня 2014 року видано наказ № 10 про попередження щодо скорочення посади з 20 березня 2014 року помічника лісничого ДП „Ічнярайагролісництво" - ОСОБА_1, з яким останній особисто був ознайомлений у той же день (а.с.12), при цьому ОСОБА_1 14 січня 2014 року було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України 20 березня 2014 року (а.с.73).

Як вбачається з копії штатного розпису для ДП «Ічнярайагролісництво» (який вводиться у дію з 01 березня 2014 року), останній був затверджений директором КП „Чернігівоблагроліс", з якого вбачається, що посада помічника лісничого відсутня (а.с.55).

Наказом № 20 від 29 квітня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено з посади помічника лісничого ДП „Ічнярайагролісництво" на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату (а.с.4).

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 19 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу в тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як було встановлено в суді першої інстанції, при звільненні ОСОБА_1 ДП „Ічнярайагролісництво" не було запитано попередньої згоди профспілкової організації на звільнення позивача, відповідно до ст. 43 КЗпП України. В зв'язку з відсутністю вказаної згоди, районним судом було запитано згоду виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача і така згода була одержана 14.11.2014 року (а.с.103-104), а тому доводи апеляційної скарги стосовно неотримання згоди профспілкової організації не можуть бути враховані апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, тобто при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП.

З матеріалів справи вбачається, що посада помічника лісничого була скорочена у зв'язку з тяжким фінансовим становищем підприємства, оскільки посада «помічник лісничого» у фінансовому плані в порівнянні з посадою «інженер лісового господарства» є більш обтяжливою (а.с. 14, 48, 112). Згідно наявних даних у справі інженер лісового господарства ОСОБА_3 володіє навиками роботи з комп'ютером (а.с. 116), що є вкрай необхідним на підприємстві, в той час як позивач, з його слів, взагалі такими навиками не володіє. Також, у 2013 році ОСОБА_3, згідно наказу, виконував обов'язки лісничого (а.с. 113), останній молодший за позивача на 26 років, що також впливає на продуктивність праці, так як робота інженера лісового господарства та помічника лісничого передбачає перебування у лісі досить тривалий час. При цьому у ОСОБА_3 відповідно до п. 5 ст.14 Закону України "Про зайнятість населення" є додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Крім того, до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки ті, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, а тому при вирішенні питання про звільнення позивача не були порушені вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП України, в зв'язку з чим твердження апелянта про те, що він мав переважне право на залишення на роботі у порівнянні з працівником ОСОБА_3, який займає посаду інженера лісового господарства, є необґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності документів, що підтверджують заплановані зміни в організації виробництва та праці не відповідають матеріалам справи, оскільки, в матеріалах справи міститься штатний розпис, який був затверджений директором КП „Чернігівоблагроліс" до звільнення ОСОБА_1 з посади, тобто Засновник погодився з таким штатом, крім того КП „Чернігівоблагроліс" листом від 07.11.2014 року підтвердив повноваження лісничого в частині розроблення та внесення ним змін до штатного розпису ДП „Ічнярайагролісництво" (а.с. 75).

Враховуючи вказане, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за вимушений прогул та моральної шкоди правильним та обґрунтованим.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог закону, підстав для його зміни або скасування, передбачених ст. 309 ЦПК України, за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду та є необґрунтованими, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Судді: