АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3246/15-ц 22-ц/774/1904/К/15
Справа № 215/3246/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1904/К/15 суддя Мельник Ю.П.
Категорія - 26 (IІІ) Доповідач Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобука В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Юфєрєвої Олени Миколаївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 701568,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що він працював на підприємстві відповідача в період з 1988 по 28.03.1990 року та з 30.07.1992 року по 10 квітня 2015 року по професії - водій автотранспортних засобів у кар'єрі, водій великовантажного автомобіля у кар'єрі технологічної колони автомобілів в ПАТ «ПівнГЗК». 10.04.2015 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності.

Первинно втрату працездатності в розмірі 60 % позивачу встановлено висновком МСЕК від 09.04.2015 року з наступним переоглядом 01.03.2016 року. У зв'язку з професійною хворобою йому спричинена моральна шкода, оскільки він змушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. До того ж у зв'язку з ушкодженням стану здоров'я та встановленням йому інвалідності, позивач був змушений у віці 45 років звільнитись з роботи.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто на його користь з відповідача 110000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з проведенням з цієї суми відрахування податків та обов'язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 1100,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість рішення суду, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що судом першої інстанції не обґрунтовано належним чином визначений розмір моральної шкоди, який ним стягнуто на користь позивача, вважає, що вказана сума є значно завищеною та не відповідає тим моральним стражданням, яких зазнав позивач.

Крім того, представник відповідача не погодився із стягнутим розміром судового збору та зазначив, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» повинен складати 243,60 грн.

Позивач, в свою чергу також подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального права, просив змінити рішення в частині утримання податків та обов'язкових платежів, зазначивши, що моральна шкода в сумі 110000,00 грн. стягнута на його користь з ПАТ «ПівнГЗК» без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, працюючи протягом тривалого часу, впродовж більше 24 років в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: вібраційна хвороба другого тупеня від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою другої ст. і дискуляторною енцефалопатією другої ст. у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФС першого-другого ст.), деформуючим остеоартрозом з пері артрозами ліктьових і колінних суглобів(ПФ першого ст.). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група В. ЛН першого ст. (а.с.21-23).

Висновком МСЕК первинно та втрату працездатності в розмірі 60 % позивачу встановлено 09 квітня 2015 року. (а.с.24).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 06 лютого 2015 року (а.с.17-20), причиною професійних захворювань ОСОБА_3 є стаж роботи протягом більше 24 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів виробничого середвища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача.

Так, у відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи спір, неповно дослідив обставини справи, зокрема не врахував характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, а саме суд, на думку колегії суддів, не взяв до уваги, що ОСОБА_4 втратив працездатність частково, позивачу призначено переогляд для встановлення ступеню втрати працездатності, у зв'язку з чим слід дійти висновку про те, що стан його здоров'я може покращитись в подальшому.

Таким чином, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини справи, характер, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає необхідним на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, з визначенням моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ "ПівнГЗК" на користь ОСОБА_3 у розмірі 30000,00 гривень.

Також, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо зміни рішення в частині утримання податків та обов'язкових платежів з огляду на таке.

Так, у відповідності до п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю.

Отже, суд першої інстанції не врахував наведені норми та дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди з проведенням з цієї суми відрахування податків та обов'язкових платежів. Тож, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні також і в цій частині, з вилученням з абзацу другого резолютивної частини рішення посилання щодо проведення з суми стягнутої моральної шкоди відрахування податків та обов'язкових платежів.

Крім того, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутого судового збору.

Так, згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становила 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення в частині судового збору та зменшити розмір стягнутого з ПАТ "ПівнГЗК" на користь держави судового збору з 1100,00 грн. до 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2015 року змінити в частині розміру стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 110000,00 грн. до 30000,00 грн., а також змінити рішення в частині розміру стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору, зменшивши це розмір з 1100,00 грн. до 243,60 грн.

Вилучити з абзацу другого резолютивної частини рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2015 року наступну фразу: «з проведенням з цієї суми відрахувань податків та обов'язкових платежів»

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: