У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-плюс-інформ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-плюс» про захист прав споживачів, визнання правочинів нікчемними, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Володарського районного суду Донецької області від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-плюс-інформ» (далі - ТОВ «Гарант-плюс-інформ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-плюс» (далі - ТОВ «Гарант-плюс») про захист прав споживачів, визнання правочинів нікчемними, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 30 жовтня 2013 року він уклав з ТОВ «Гарант-плюс-інформ» договори про надання інформаційних, консультативних послуг щодо можливості придбання товару, роз'яснення з питань виконання умов та порядку діяльності ТОВ «Гарант-плюс».

У цей же день він уклав договір з ТОВ «Гарант-плюс» про надання послуг, спрямованих на придбання товару, зазначеного у договорі (нерухомімсть), на умовах діяльності ТОВ «Гарант-плюс».

На виконання умов указаних договорів позивач сплатив інформаційно-консультативні послуги на загальну суму 8 750 грн, однак до теперішнього часу не отримав будь-яких грошей від відповідача.

ОСОБА_3 зазначав про те, що угоди, укладені з відповідачами, не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є такими, що здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності, умови договорів є несправедливими, тому просив визнати їх нікчемними, застосувати до них наслідки недійсності нікчемних правочинів та стягнути з відповідача ТОВ «Гарант-плюс-інформ» на його користь 8 750 грн, які були сплачені на виконання умов нікчемних договорів.

Заочним рішенням Володарського районного суду Донецької області від 31 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 01 липня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою‒третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Установлено, що 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Гарант-плюс-інформ» було укладено договір № 240-577, відповідно до умов якого позивач як замовник доручає, а відповідач, який є виконавцем, бере на себе зобов'язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні та роз'яснювальні послуги з питань виконання умов та порядку діяльності ТОВ «Гарант-плюс», оформити договір від 30 жовтня 2013 року № 240577 та додаток до нього між замовником та ТОВ «Гарант-плюс».

Відповідно до Розділу 2 вказаного договору вартість плати за надання послуг становить 3,5 % від вартості товару, зазначеного в додатку № 1 до договору № 240577, і складає 1 750 грн. (а. с. 9).

Згідно з квитанцією від 30 жовтня 2013 року позивачем було сплачено 1 750 грн за інформаційно-консультативні послуги відповідно до договору № 240577 (а. с. 12).

Одночасно 30 жовтня 2013 року між позивачем та ТОВ «Гарант-плюс- інформ» укладено договір № 240-578, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні та роз'яснювальні послуги з питань виконання умов та порядку діяльності ТОВ «Гарант-плюс»; оформити договір від 30 жовтня 2013 року № 240-578 та додаток до нього між замовником та ТОВ «Гарант-плюс». Вартість плати за надання послуг становить 3,5 % від вартості товару, зазначеного в додатку № 1 до договору від 30 жовтня 2013 року № 240-578 та складає 3 500 грн (а. с. 10)

Згідно з квитанцією від 30 жовтня 2013 року № 10921137 позивачем було сплачено 3 500 грн за інформаційно-консультативні послуги відповідно до договору № 240-578 (а. с. 11).

У цей же день, 30 жовтня 2013 року, між позивачем та ТОВ «Гарант-плюс» укладено договір № 240-579, відповідно до розділу І якого його предметом є надання виконавцем послуг, спрямованих на придбання замовником товару, зазначеного в даному договорі, на умовах та порядку діяльності «Гарант-плюс» ‒ додаток № 1, який є невід'ємною частиною даного договору. Вартість товару становить 100 тис грн, назва товару ‒ нерухомість, строк виконання зобов'язань ‒ 240 місяців.

Відповідно до п. 2.1.1 договору замовник зобов'язаний своєчасно, з 01 по 20 число кожного місяця, виконувати обов'язки зі сплати щомісячного платежу в сумі 716 грн 67 коп., який складається з чистого платежу ‒ 416 грн 67 коп., адміністративних витрат ‒ 300 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору він набуває чинності по закінченню одноденного терміну з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (а. с. 34).

Крім того, 30 жовтня 2013 року між позивачем та ТОВ «Гарант-плюс» укладено договір № 240-577, відповідно до розділу І цього договору його предметом є надання виконавцем послуг, спрямованих на придбання замовником товару, зазначеного в даному договорі, на умовах та порядку діяльності «Гарант-плюс» ‒ додаток № 1, який є невід'ємною частиною даного договору. Вартість товару становить 50 тис. грн, назва товару ‒ нерухомість, строк виконання зобов'язань ‒ 240 місяців.

Відповідно до п. 2.1.1 договору позивач зобов'язаний своєчасно, з 01 по 20 число кожного місяця, виконувати обов'язки зі сплати щомісячного платежу в сумі 358 грн 34 коп., який складається з чистого платежу ‒ 208 грн 34 коп., адміністративних витрат ‒ 150 грн.

Згідно з п. 3.1 договору він набуває чинності по закінченню одноденного терміну з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (а. с. 53).

31 жовтня 2013 року між позивачем та ТОВ «Гарант-плюс-інформ» підписано акти прийому-передачі наданих послуг до договорів від 30 жовтня 2013 року № № 240-577, 240-578, 240- 579 (а. с. 50‒52).

Також 30 жовтня 2013 року позивачем підписані додатки № 1 до договорів № 240-577 та № 240-579 ‒ «Умови та порядок діяльності «Гарант-плюс», згідно з якими ТОВ «Гарант-плюс» взяв на себе зобов'язання щодо надання послуг з організації та адміністрування функціонування об'єднаних замовників (а. с. 32‒33, 54‒55).

Отже, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано доказів введення його в оману, з умовами договорів позивач погодився та підписав їх. Договори між сторонами підписані повноважними особами та містять усі суттєві умови, передбачені законом для договорів, які мають істотне значення, а також, які були узгоджені сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладення договору та погодженням відповідачем на укладення такого договору.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Володарського районного суду Донецької області від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик