У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою

представником - ОСОБА_5, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від

19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від

9 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивувала тим, що згідно з договором купівлі-продажу частини будинку від 27 травня 1983 року вона є власником 21/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та займає квартиру

АДРЕСА_1 зазначеного будинку. Власником 29/50 частини вказаного домоволодіння, згідно з договором купівлі-продажу від 6 липня 2007 року, є ОСОБА_4, яка займає квартиру АДРЕСА_2. Будинок розташований на земельній ділянці площею 2 590 кв. м, що свідчить про спільне право користування земельною ділянкою. Зазначала, що відповідачкою проведено встановлення паркану без отримання належних дозвільних документів та погоджень, з відсутністю будівельного паспорта та погодження з нею, як співвласником домоволодіння. Просила забов'язати ОСОБА_4 знести самочинно зведений паркан та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_4 знести самочинно зведений паркан та відшкодувати судові витрати відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 9 липня

2014 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що обставини, встановлені у справі між тими самими сторонами не встановлюються, а тому не потребують встановленню.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу частини будинку від 27 травня 1983 року ОСОБА_3 є власником 21/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та займає квартиру

АДРЕСА_1 зазначеного будинку. Власником 29/50 частини зазначеного домоволодіння, згідно з договором купівлі-продажу від 6 липня 2007 року, є ОСОБА_4, яка займає квартиру АДРЕСА_2, тобто сторони є користувачами земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від

22 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2013 року ( а. с. 95-102), які залишені без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2013 року (а. с. 64-65), встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1

У користування ОСОБА_3 виділено частину земельної ділянки площею 1 190,52 кв. м згідно з варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 серпня 2010 року № 6/19-10, яка зафарбована на плані зеленим кольором.

У користування ОСОБА_4 виділено частину земельної ділянки площею 1 484,61 кв. м згідно з варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 серпня10 року № 6/19-10, яка зафарбована на плані помаранчевим кольором.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволений частково. Поділено в натурі домоволодіння АДРЕСА_1.

За ОСОБА_4 визнане право власності на квартиру АДРЕСА_2 у житловому будинку літ. АА1 загальною площею 99,7 кв. м, яка складається з кухні 1-1 площею 14,6 кв. м, нежитлового приміщення 1-2 площею 8,9 кв. м, кімнати 1-3 площею 19,9 кв. м, кімнати 1-4 площею

11,5 кв. м, кімнати 1-5 площею 27,9 кв. м, кімнати 1-6 площею 9,6 кв. м, коридора 1-7 площею 3,3 кв. м, санвузла 1-8 площею 4,0 кв. м; надвірні господарські споруди - погріб літ. «бп», вбиральня літ. «Т», гараж літ. «Л», огорожі № 1, 2. Квартира визнана окремим інвентарним об'єктом.

За ОСОБА_3 визнане право власності на квартиру АДРЕСА_1 у житловому будинку літ. АА1 загальною площею 82,4 кв. м, яка складається з тамбура 2-1 площею 0,6 кв. м, нежитлового приміщення 2-2 площею 6,6 кв. м, кладової 2-3 площею 0,6 кв. м, кімнати 2-4 площею 12,7 кв. м, кімнати 2-5 площею 13,2 кв. м, кімнати 2-6 площею 27,0 кв. м, коридора 2-7 площею 5,8 кв. м, кухні 2-8 площею 3,9 кв. м, коридора 2-9 площею 12,0 кв. м; надвірні господарські споруди - сарай літ. «В», сарай літ. «Гг», погріб літ. «Е», сарай літ. «И», літній душ-вбиральня літ. «З»

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, зазначеним рішенням встановлено, що самочинно зведений паркан з залізобетонних елементів не порушує право

ОСОБА_3 на користування тією частиною земельної ділянки, яка виділена їй в користування судом, а паркан стоїть на межі відповідного розподілу земельних ділянок.

Таким чином, встановивши відсутність доказів на підтвердження того, що паркан встановлено не на межі земельної ділянки суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, таким чином, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно з

ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель В.І. Мартинюк