САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1939/15-ц
Провадження №2/726/463/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між сторонами в березні 2014 року був укладений в усній формі договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2. отримала 21000 грн., які зобов'язалась повернути до 01.09.2015 року. Вказує, що відповідачка лише частково виконала свої зобов'язання за договором позики, заборгованість складає 12000 грн., що вбачається з розписки, в якій позикодавцем зафіксовано часткове погашення суми боргу.

На основі зазначеного, просить, суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 12000 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному об'ємі і дав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на письмові заперечення відповідачки, в яких остання визнала, що в березні 2014 року позичила у ОСОБА_1 21000 грн., про що власноруч написала розписку. В той час її молодший син потребував лікування та реабілітації, оскільки хворіє на астму, з його батьком вона розлучена, в нього грошей не було, планувала, що зможе розрахуватись з боргом до вересня 2015 року. З 2012 року працює медичною сестрою в Чернівецькому обласному ендокринологічному диспансері, ОСОБА_1 є керівником вказаної лікувальної установи, яка погодилась її виручити та позичити гроші за умови погашення боргу із заробітної плати. Вважає, що борг складає не 12000 грн., як-то вказує позивачка, а 7400 грн., ОСОБА_1 не зафіксувала в розписці всі отримані гроші, зокрема, відповідачка давала ОСОБА_1 платіжну картку Приватбанку, на яку їй нараховувалась заробітна плата, ОСОБА_1 отримувала гроші по картці з банкомату Приватбанку, але чомусь не врахувала та не записала всі отримані суми в розписці.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судом встановлено, що 19.03.2014 року ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримала в борг 21000 гривен, які зобов'язалась повернути до 01.09.2015 року, що підтверджується розпискою відповідачки від 19.03.2014 року.

Судом встановлено, що в розписці від 19.03.2014 року, кредитором зроблені записи щодо повернення грошей в сумах - 2000 грн., 3000 грн., 4000 грн., всього на 9000 грн. Залишок неповернутої суми становить 12000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13.

Суд, застосовуючи норми статей 1046 - 1047 ЦК України, вважає, що розписка від 19.03.2014 року є підтвердженням укладання договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а останній є укладеним з моменту фактичного передання грошей.

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦКУ позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦКУ якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписці визначений 01 вересня 2015 року, зобов'язання в повному обсязі відповідачкою не виконано.

Твердження відповідачки ОСОБА_2 про те, що борг складає не 12000 грн., , а 7400 грн., суд вважає безпідставним, оскільки останньою не надано належних доказів - письмового документу, який посвідчує передання відповідачкою позикодавцю більше, ніж 9000 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст..ст. 258,267, 625,1046-1047, 1049 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_4, виданий 24.10.2009р. Садгірським РВ УМВС України в Чернівецькій області, ідентифікаційний код НОМЕР_1), що проживає за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ( паспорт НОМЕР_5 № виданий Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 18.05.1998 р., ідентифікаційний код НОМЕР_3) що проживає АДРЕСА_2 заборгованість в розмірі 12000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 487,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С. А. Асташев