Ухвала іменем україни
21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір «Автопакет» № 6/27/2008/840-АП/14, згідно з умовами якого останньому надано кредитні кошти для придбання автотранспортного засобу та його реєстрація у МРЕВ при та УДАI УМВС України зі сплатою відсотків за користування кредитом 13,9 % річних.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором до нього внесено умови розділу 3 щодо застави автомобіля марки ВАЗ-11193, вартістю 60 тис. грн, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язалася відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_4 прийнятих на себе зобов'язань.

У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, станом

на 05 вересня 2013 року утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 143 795 грн 75 коп.

06 березня 2008 року ОСОБА_4 звернувся до банку із заявою щодо відкриття карткового рахунку, і цього ж дня банком було надано відповідний дозвіл на його відкриття у гривні. Ліміт кредитування встановлено у розмірі 5 тис. грн, відсоткова ставка визначена у розмірі 26,76 % річних. Станом на 02 вересня 2013 року за кредитною карткою НОМЕР_1 утворилась заборгованість у розмірі 9 018 грн 41 коп.

ОСОБА_5 не виконала умови поруки, грошові кошти, надані у кредит, відсотки за користування ними, а також штрафні санкції не сплатила.

На підставі наведеного, ПАТ «КБ «Надра» просило суд у солідарному порядку стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року

№ 6/27/2008/840-АП/І4 у розмірі 143 795 грн 75 коп.; стягнути з

ОСОБА_4 на користь банку суму заборгованості за кредитною карткою НОМЕР_1 у розмірі 9 018 грн 41 коп., стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова

від 05 лютого 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором

від 05 березня 2008 року № 6/27/2008/840-AП/14 у розмірі

143 795 грн 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості за кредитною карткою НОМЕР_1 у розмірі 9 018 грн 41 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 серпня

2014 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова

від 05 лютого 2014 року змінено, зменшено суму заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року № 6/27/2008/840-AП/14 з 143 795 грн 75 коп. до 96 067 грн 44 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача заборгованість за кредитною карткою, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, виходив із того, що зазначений розмір заборгованості підтверджується належними та допустимими доказами у справі.

Крім того, суди дійшли висновку про те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку.

Проте погодитись із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення судів не відповідають.

Судом встановлено, що 05 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») та ОСОБА_4 (позичальником) і ОСОБА_5 (поручителем) було укладено договір «Автопакет» № 6/27/2008/840-АП/14, за умовами якого позивач надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 11 881 доларів США на строк до 04 березня 2013 року зі сплатою 13,9 % на рік та відкрив кредитну лінію з лімітом 3 360 грн, відсотки за користування коштами в рамках ліміту кредитної лінії нараховуються в розмірі 1,69 % на місяць (а. с. 7-13).

За умовами зазначеного вище договору, ОСОБА_5 взяла на себе обов'язок відповідати за належне виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_4 в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 05 вересня 2013 року заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2008 року № 6/1/27/2008/840-АП/14 складає: заборгованість за кредитом - 10378,49 доларів США, що еквівалентно 82 955 грн 27 коп.; заборгованість за відсотками 35411,55 що еквівалентно 354 141 грн 55 коп.; заборгованість за пенею - 1993,30 доларів США, що еквівалентно 15 932 грн 45 коп.; заборгованість зі штрафу - 1188,10 доларів США, що еквівалентно 9 496 грн 48 грн (а. с. 15-17).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач надав відповідачу ОСОБА_4 дозвіл на відкриття рахунку кредитної картки.

Відповідно до виписки-повідомлення до договору про комплексне банківське обслуговування ВАТ «КБ «Надра» від 05 жовтня 2006 року ВАТ «КБ «Надра» підтверджує, що на підставі анкети клієнта від 06 березня 2008 року здійснено відкриття рахунку кредитної картки та встановлено ліміт кредитування у гривнях у розмірі 5 000 грн, відсоткову ставку визначено у розмірі 26,76 % річних (а. с. 19 - 20). Крім того, зазначено, що ліміт кредитування відкривається на строк, що дорівнює строку дії картки.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитною карткою, сплив.

Разом з тим доводи касаційної скарги щодо спливу строку позовної давності перевірити не вбачається можливим, оскільки в матеріалах справи відсутній договір про комплексне банківське обслуговування та анкета клієнта на оформлення кредитної картки, а тому строк дії картки встановити не можливо.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається з поточного звіту за операціями за рахунком кредитної картки (номер рахунку НОМЕР_1) останній платіж за кредитом було здійснено 20 січня 2009 року, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся у вересні 2013 року.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, ухвалив рішення про стягнення заборгованості за картковим рахунком без повного з'ясування обставин у справі, не обговорив питання щодо можливості застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Крім того, як вбачається з резолютивної частини заочного рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року № 6/27/2008/840-AП/14, суд визначив її розмір у гривневому еквіваленті, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 533 ЦК України

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 5-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями» здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, суд безпідставно визначив розмір заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справа № 6-145цс14).

За таких обставин рішення судів не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк