Провадження по справі № 2/752/1398/15
22.01.2015 року м.Київ
Голосіївський районний міста Києва
в складі: головуючого-судді Сальникової Н.М.,
секретаря Олійник А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні квартирою, -
22.10.2014 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні квартирою.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1, проте остання позбавлена безперешкодної можливості користуватись та розпоряджатись належним їй майном, оскільки рідний брат померлого батька одноособово користується квартирою, до квартири не пускає, внаслідок чого призвело до конфлікту в користуванні квартирою.
В судове представник позивача не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав до канцелярії суду письмову заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.158 ЦПК України, позовні вимоги просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач не прибув в судове засідання, повідомлений належним чином про дату і місце судового розгляду /а.с.21-22/. Про причини неявки до суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за відсутності представника співвідповідача або ж про відкладення розгляду справи не надав.
Керуючись ст.ст.224-226 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.
Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися, суд, керуючись ч.2 ст.197 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, з огляду на ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Правом власності, згідно ч.1 ст.316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
В судовому засіданні встановлено на підставі належних і допустимих доказів встановлено, що позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №827/2010 від 09.06.2011 року /а.с.3/.
Згідно керівних роз'яснень у п.14 Постанови ВСУ від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Згідно технічного паспорту №5755, квартира АДРЕСА_1 складається з кімнати площею 8,8кв.м., кімнати площею 12,7 кв.м., кімнати площею 21,2 кв.м., коридору, вбиральні, ванної кімнати і кухні /а.с.6/.
Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просить визначити за нею право користування кімнатою площею 8,8 кв.м., оскільки поділ квартири у натурі є неможливим.
Оскільки власник має право користуватись та розпоряджатись своїм майном або його частиною на свій розсуд, між сторонами наявний спір з приводу користування спільним житловим приміщенням, суд вважає можливим встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою, за яким житлові права ОСОБА_2 як співвласника нерухомого майна не будуть порушені.
Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні.
У відповідності зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.97 р., яка згідно із ст.9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги щодо вселення у спірне житлове приміщення та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні належним на праві власності майном також підлягають задоволенню.
Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати /а.с.1/.
На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.317,319 ЦК України, Постановою ВСУ від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст.212-213,215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні квартирою - задовольнити частково.
Визначити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
· кімнату площею 8,8 кв.м. виділити у користування ОСОБА_1;
· кімнати площею 12,7 кв.м. і 21,2 кв.м. виділити у користування ОСОБА_2;
· місяц загального користування кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, комора залишити у спільному користуванні.
Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні ? частини квартири АДРЕСА_1.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Н.М. Сальникова