Дата документу 16.01.2015
Справа № 334/7692/14-ц
Провадження № 2/334/102/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Вєтлугіній Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Галичина» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Галичина» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що 05.05.2010 р. його було прийнято на роботу до ЗАТ «ГАЛИЧИНА» на посаду керівника районного структурного підрозділу ЗАТ «Галичина» у м. Запоріжжя (підстава наказ №05/05/10 від 05.05.2010 р).

31.08.2011 р. в зв'язку із перейменуванням ЗАТ «Галичина» на ПрАТ «Галичина» позивач переведений на ту ж посаду до ПрАТ «Галичина» (підстава наказ №051/08-02 від 31.08.2011 р.).

20.01.2014 р. позивач переведений на посаду керівника філії ПрАТ «Галичина» (підстава наказ №01/04к від 01.04.2014 р.).

16.07.2014 р. позивача було звільнено з посади керівника філії м. Запоріжжя ПрАТ «Галичина» за прогул, згідно п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (підстава наказ №16/07-к від 16.07.2014 р.) Позивач вважає звільнення незаконним з наступних обставин. Копія наказу про звільнення була надіслана на адресу позивача 17.07.2014 р. та отримана ним поштою 25.07.2014 р.

Під час роботи у вищезазначеному підприємстві він добросовісно виконував всі покладені на нього трудові обов'язки. Зауважень та дисциплінарних стягнень із боку керівництва ПрАТ «Галичина» не мав.

09.06.2014 р. позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням, в якій просив звільнити його з 10.06.2014 р., у зв'язку з переїздом на постійне місце перебування в іншу область. Заява була надана співробітнику ПрАТ «Галичина» ОСОБА_3, яка працювала на посаді офіс-менеджера у ПрАТ «Галичина». Підтвердженням того, що заява була прийнята відповідачем є той факт, що позивачу було видано обхідний лист, який було підписано певними посадовими особами підприємства відповідача. Окрім того, згідно витягу з журналу, який вівся на філії підприємства відповідача, щодо поданих працівниками документів, крім позивача заяву про звільнення подало ще 18 працівників.

Позивач зазначає, що з 09.06.2014 р. по 16.06.2014 р. він знаходився на робочому місці. При цьому позивачем через електронну пошту була направлена заява про видачу йому трудової книжки, яка була залишена керівництвом без належного реагування.

В свою чергу, зважаючи, що його звільнення було пов'язано з переїздом в іншу місцевість позивач з 17.06.2014 р. на роботу вже не вийшов попередивши про це відділ кадрів. Майже два тижні позивачу повідомляли, що питання його звільнення розглядається, так як керівництво має свій погляд щодо причин звільнення позивача.

Відповідач, незаконно звільнивши його за прогул, грубо порушуючи вимоги діючого законодавства України, надіслав йому наказ про звільнення без трудової книжки.

Таким чином, позивач вважає, що з вини відповідача його незаконно звільнено, йому не видано трудову книжку, що також є порушенням його прав і охоронюваних законом інтересів. За таких підстав вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити йому середній заробіток в сумі 15 900 грн. за час його вимушеного прогулу, пов'язаного із незаконним звільненням і невидачею трудової книжки за період з 16.06.2014 р. по 07.08.2014 р. Також, в повному обсязі не виплачена заробітна плата за травень та червень 2014 р., та компенсація за невикористану відпустку протягом останнього календарного року. Розмір невиплаченої заробітної плати за травень складає - 9000 грн. за 16 днів червня 2014 р. - 4800 грн.

Крім того, позивач зазначає, що на його утриманні троє малолітніх дітей, дружина. Окрім того, весь цей час, він позбавлений можливості офіційно працевлаштуватися, так як йому не видано трудову книжку, та внесено запис про звільнення за прогул, що не відповідає дійсності та відповідно впливає на його репутацію. Також, завдана йому моральна шкода полягає у тому, що весь цей час позивач знаходиться у нервовому стані з приводу розуміння цілковитої незаконності дій відповідача, позивачем витрачається багато часу для того щоб знайти роботу та забезпечити родину, крім того, навіть той факт, що за довгий проміжок часу роботи на підприємстві відповідача, де він себе зарекомендував як дисциплінований працівник, його звільняють за прогул, справив на нього досить сильне емоційне враження, що відповідно вплинуло на його загальний психоемоційний стан, що відповідно створило також певний психологічний дискомфорт як для нього так і для його родини. Завдану відповідачем моральну шкоду він оцінює в 10000 грн.

Позивач просить визнати незаконним наказ про його звільнення № 16/07-к від 16.07.2014р. з посади керівника філії м. Запоріжжя ПрАТ «Галичина» за прогул, п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, 16.07.2014р.; змінити формулювання причин звільнення із звільнення за прогул без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України на звільнення за власним бажанням на підставі п.4 ст.36 КЗпП України. Також позивач просить стягнути з відповідача ПрАТ «Галичина» на свою користь грошові кошти, а саме середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного з незаконним звільненням та затримкою у видачі трудової книжки за період з 16.06.2014 р. по 07.08.2014 р.; заборгованість по заробітній платі у розмірі 13800 грн. та заборгованість за невикористану відпустку за травень-червень 2014 р.; середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку за період з 16.06,2014 р. по 07.08.2014 р. у розмірі 15900 грн.; та відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

Під час розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги та просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення №16/07-к від 16.07.2014р. з посади керівника філії м. Запоріжжя ПрАТ «Галичина» за прогул, п.4 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_1, 16.07.2014р.; визнати неправильним формулювання причин звільнення ОСОБА_1 та зобов'язати ПрАТ «Галичина» змінити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 із формулювання причини звільнення із «звільнення за прогул без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнення за власним бажанням, ч.1 ст.38 КЗпП України», зазначивши дату звільнення 10.06.2014 р. Інші позовні вимоги просила залишити без розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду від 09.12.2014 р. позовні вимоги в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Галичина» на користь ОСОБА_1 грошових коштів, а саме середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного з незаконним звільненням та затримкою у видачі трудової книжки за період з 16.06.2014 р. по 07.08.2014 р.; стягнення з Приватного акціонерного товариства «Галичина» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 13800 грн. та заборгованості за невикористану відпустку за травень-червень 2014 року; стягнення з Приватного акціонерного товариства «Галичина» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку за період з 16.06.2014 р. по 07.08.2014 р. у розмірі 15900 грн. - залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, також суду пояснили, що позивачу не було доведено,

що йому надана відпустка та на який саме термін. Тому в своїй заяві про звільнення позивач просив звільнити його з 10.06.2014 р. Всі заяви до відділу кадрів на філії сканувалися та передавали електронною поштою, а оригінали заяв та вся документація передавалася інкасаторською сумкою з водіями, які привозили продукцію. Така форма документообігу була встановлена на ПрАТ «Галичина», для цього на філії вівся журнал обліку документів, які саме документи, в якій сумці та якого саме числа філія передавала до головного офісу. Тому оригінали двох його заяв на відпустку і на звільнення були відправлені до головного офісу тільки 13.06.2014 р., а на всі його телефонні дзвінки повідомляли, що питання про звільнення розглядається. Тому він був вимушений звернутися до територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області та до прокуратури Львівської області і прокуратури Радехівського району, і тільки після таких звернень відповідач вирішив звільнити його за прогул заднім числом.

Ухвалою суду від 25.12.2014 р. явка представника відповідача в судове засідання була визнана обов'язковою, для дачі особистих пояснень, однак представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову. Посилаючись в запереченнях, що твердження позивача про те, що ним 09.06.2014 р. було подано заяву про звільнення за власним бажанням з 10.06.2014 р. у зв'язку з переїздом на постійне перебування в іншу область, не відповідає дійсності, не доведено жодними доказами і спростовується наступним. ОСОБА_1 посилається на те, що названа заява була надана співробітниці ОСОБА_3, яка начебто працювала на посаді офіс-менеджера у ПрАТ «Галичина». Проте, ОСОБА_3 працювала офіс-менеджером філії з 13.03.2012 р. до 02.02.2014 р., а з 02.02.2014 р. працювала обліковцем з реєстрації бухгалтерських даних Запорізької філії і була звільнена з роботи за власним бажанням з 10.06.2014 р. за поданою Заявою від 09.06.2014 р. Отже, ОСОБА_3 на 09.06.2014 р. за своїми посадовими обов'язками не мала ніякого відношення до кадрових питань чи питань працівника канцелярії (офісу).

Позивачем не підтверджено факт подання ним заяви про звільнення за власним бажанням саме власнику або уповноваженому ним органу; позивач сам відзначає, що заяву від 09.06.2014р. року він начебто написав і подав співробітнику філії у м. Запоріжжі. За умови подання заяви про звільнення за власним бажанням, позивач мав би відпрацювати два тижні, тобто з 09 червня по 23 червня 2014 року, проте, позивач залишив роботу з 16 червня і не з'являвся на робочому місці з 16 червня по сьогоднішній день. Підстава - переїзд на нове місце проживання, має бути чимось підтверджена. Проте, позивачем не надано таких підтверджень. Більш того, зміна постійного місця перебування у позивача не відбулася, й вірогідно, й не планувалася. Усі листи відповідачем до позивача, лист позивача до відповідача направлялися за попереднім місцем проживання позивача і за цим місцем ним отримувались.

У Журналі реєстрації вхідних заяв на прийом, звільнення 2014 року, (який ведеться на підприємстві у формі єдиного документа для усіх працівників, включаючи й працюючих у структурних підрозділах), ніяка заява про звільнення позивача, в тому числі й від 09.06.2014 р., не зареєстрована. Відповідно - ніяка відмітка (підпис, штамп, печатка) про отримання генеральним директором, працівником канцелярії чи начальником відділу кадрів товариства будь-якого документа від ОСОБА_1, в тому числі й на копії заяви від 09.06.2014 р. - не проставлялася. Водночас, позивачем не надано доказів надіслання заяви власнику або уповноваженому органу /посадовій особі поштою.

Не заслуговують на увагу, на думку відповідача, посилання позивача, як на безперечний доказ, на витяг з журналу, якій вівся на філії підприємства та обхідний лист, який начебто було підписано певними посадовими особами підприємства відповідача. Про існування такого Журналу на філії відповідачу невідомо, жодним локальним Положенням Товариства не передбачено ведення такого журналу у структурному підрозділі. Обхідний лист позивачу не видавався.

Ствердження позивача про те, що він попередив відділ кадрів про свій невихід на роботу з причин переїзду з 17.06.2014 року в іншу місцевість; та про те, що йому начебто майже два тижні повідомляли, що питання його звільнення розглядається керівництвом, - так само є неправдивими і недоведеним жодним доказом.

У зв'язку з виявленням службою безпеки товариства фактів зловживань у проведенні

операцій з товарно-матеріальними цінностями та готівковими коштами внаслідок протиправних дій працівників Запорізької філії, в тому числі й в основному її керівником - ОСОБА_1, згідно з наказом № 06/06-01 від 06.06.2014 року на ПрАТ «Галичина» була створена інвентаризаційна комісія в складі: голови - ОСОБА_4 - керівника Дніпропетровського регіонального управління, членів: ОСОБА_5 - керівника групи обліку Дніпропетровського регіонального управління, ОСОБА_6 - керівника групи обліку філії м. Запоріжжя.

В період з 09 червня до 04 липня 2014 року було проведено службове розслідування фактів порушень комерційної та фінансової діяльності Запорізької філії, а також інвентаризація залишків готової продукції, товарно-матеріальних цінностей, основних фондів, грошових коштів в касі, дебіторської та кредиторської заборгованості, перевірка правильності проведення розрахунків станом на 16.06.2014 р. За результатами вказаних перевірок та інвентаризації встановлено заподіяння майнової шкоди товариству внаслідок злочинних дій працівників філії на загальну суму 3 917 913,11 грн. Так, ОСОБА_1 не повернуто отримані під звіт готівкові кошти в сумі 1 400 600,0 грн., нестача продукції на складі склала на суму 2 447 411,43 грн. Також ОСОБА_1 проведено безтоварні операції з метою списання продукції на суму більш як 1 млн. 300 тис. гривень. Таким чином, позивач, перебуваючи на посаді керівника філії, створив і очолив злочинне угрупування, діями якого систематично протягом тривалого часу вчиняв розтрату продукції, привласнював грошові кошти та товарно-матеріальні цінності, використовуючи злочинні схеми, пов'язані з незаконним переміщенням товарів по контрагентах та складах. Щодо встановлених фактів товариством «Галичина» 21.08.2014 р. було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за номером 473-14/08 до УМВС України в Запорізькій області, яка переадресована до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України, За цією заявою відкрито досудове розслідування злочинних дій згрупування осіб, в тому числі й позивача. Взнавши про перевірку, уникаючи неминучої відповідальності та не бажаючи брати участь в проведенні інвентаризації, позивач без дозволу генерального директора, не повідомивши адміністрацію та голову інвентаризаційної комісії, не пояснюючи причин, 16.06.2014 р. залишив місце праці і більше не з'являвся на роботі. Перевірка та інвентаризація складу і каси проводилися комісією без участі ОСОБА_1, про що складені відповідні Акти. Саме головою комісії з інвентаризації під час перевірки було повідомлено генерального директора, начальників відділу кадрів та юридичного відділу товариства про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 16.06.2014 р. і про подальший його невихід на роботу.

Отримавши повідомлення про відсутність позивача на роботі, відповідач намагався зв'язатися з ОСОБА_1 і взнати про причини його відсутності на роботі по телефону. Однак, позивач на телефонні дзвінки не відповідав.

07.07.2014 р. відповідачем на адресу ОСОБА_1 цінним листом з описом була скерована письмова Вимога про надання пояснення про причини його відсутності на роботі з 16 червня по 07 липня 2014 р. та невиконання у цей час своїх посадових обов'язків з поданням оригіналів документів, які б підтверджували поважність причин невиконання ним обов'язків за трудовим договором. Не отримавши ні письмового, ні телефонного, ні електронного повідомлення, генеральним директором 16.07.2014 р. був виданий наказ про звільнення позивача на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Факти відсутності ОСОБА_1 на роботі з 16 червня по 16 липня 2014 року засвідчені Актами про відсутність працівника на роботі. Факти не з'явлення на роботі ОСОБА_1 зафіксовані у Табелях обліку використання робочого часу в червні та липні 2014 року. Наступного дня за днем звільнення - 17.07.2014 р. відповідачем було направлено позивачу Повідомлення про його звільнення, до якого була додана копія Наказу про звільнення. Названий лист відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення було отримано позивачем 25.07.2014 р. На отриману від позивача відповідь на вимогу, відповідачем 28.07.2014 р. цінним листом з описом була надана відповідь, у якій позивача було повідомлено про відсутність його заяви про звільнення та було запропоновано надати належні докази в підтвердження подання такої заяви у встановленому порядку. Названий лист залишений позивачем без відповіді.

В тому, що ОСОБА_1 в день звільнення не було виплачено розрахункових коштів і не

було видано трудову книжку відсутня вина відповідача. Позивач був відсутній на роботі не тільки в день звільнення, він не був на роботі і не повідомляв про себе протягом місяця до звільнення і не з'явився на роботі для отримання трудової книжки протягом майже двох місяців після звільнення. Про трудову книжку він згадує лише у листі, отриманому відповідачем 26.07.2014 р.

У повідомленні від 17.07.2014 р., надсилаючи позивачу копію наказу про звільнення, відповідач за власною ініціативою письмово звернувся до позивача з проханням з'явитися до відділу кадрів ПрАТ «Галичина» для отримання трудової книжки та розрахункових коштів. У відповіді від 28.07. 2014 р. відповідач повторно запропонував позивачу отримати трудову книжку і розрахункові кошти. Незважаючи на викладене, позивач не з'являвся до роботодавця, щоб отримати трудову книжку, натомість звернувся до суду, свідомо і штучно збільшуючи період часу затримки видачі трудової книжки. Відповідач вже після неотримання відповіді на лист від 28.07.2014 р. відправив позивачу 06.08.2014 р. трудову книжку цінним листом з описом.

Позивач не звертався до відповідача із заявою про надання довідки про розмір середньомісячного заробітку. Відповідно до довідки про доходи від 05.09.2014 року місячна заробітна плата позивача складала у 2014 році: в січні у розмірі 1052, 06 грн. з лютого по травень - 1218 грн., у червні - 550,16 грн., у липні - 678, 14 грн. Згідно з Довідкою про доходи від 09.09.2014 року середньоденна заробітна плата позивача складає 64,11 грн., відповідно середньомісячна заробітна плата 1410,32 грн.

ОСОБА_1 було нараховані при звільненні і підготовлено до видачі через касу підприємства згідно з Відомістю розрахунку заробітної плати 719,55 грн., які складають компенсацію за невикористану відпуску. Заробітна плата усім працівникам ПрАТ «Галичина» виплачується виключно шляхом перерахування належних сум до Банку. Обслуговуючий банк ці кошти за відомостями, оформленими бухгалтером центрального офісу у м. Львові, перераховує на зарплатні банківські картки працівників. Будь-які інші документи щодо зарплати, в тому числі складені і підписані регіональними керівниками та засвідчені неосновною печаткою ПрАТ «Галичина», у товаристві не діють і у законний спосіб не використовується. Оскільки позивач не з'являвся на ПрАТ «Галичина» і не отримав розрахункові кошти в касі підприємства, ці гроші в числі зарплати працівників товариства за липень 2014 року були у встановленому порядку 27.08.2014 р. перераховані на рахунок Банку, а потім - на його банківську картку, що підтверджується копією платіжного доручення №7002 від 27.08.2014 р. та оригіналом платіжної відомості №04.239 від 27.08.2014 р.

За платіжним дорученням №7002 від 27.08.2014 року товариством було перераховано банку грошові кошти на зарплату у загальній сумі 436 617,33 грн., що складає загальну суму платіжної відомості зарплати частини працівників товариства за липень, у якій за номером 183 значиться ОСОБА_1 і нарахована на його картку сума 719,55 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати, розрахункових коштів та компенсації за невикористану відпустку відсутня.

Позивач вчинив протиправний проступок (прогули, факт яких доведений відповідачем достатніми і належними доказами), а звільнення у зв'язку з допущеним прогулом об'єктивно не може спричиняти моральну шкоду порушникові трудової дисципліни. Вина відповідача відсутня, оскільки звільнення позивача проведено правомірно. За названих обставин відповідачем не могла бути спричинена моральна шкода позивачу. У зв'язку з викладеним відповідач просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, заслухавши свідка ОСОБА_9, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

На підставі ст. 43 Конституції України гарантується кожному право на працю, яке включає до себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку добровільно дає згоду.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АЖ №969576 станом на 26.02.2014 р. місцезнаходження юридичної особи Приватного акціонерного товариства «Галичина»: 80200, Львівська обл., Радехівський район,

місто Радехів, вул. Б. Хмельницького, будинок 120; керівник - ОСОБА_10.(а.с.79-80).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АЖ №969577 відомості про перебування юридичної особи ПрАТ «Галичина» у процесі припинення відсутні.(а.с.81-82).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АЖ №969799 станом на 20.06.2014 р. місцезнаходження юридичної особи Приватного акціонерного товариства «Галичина»: 80200, Львівська обл., Радехівський район, місто Радехів, вул. Б. Хмельницького, будинок 120; керівник - ОСОБА_11.(а.с.49-50).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АЖ №969800 відомості про дані про відокремлені підрозділи юридичної особи ПрАТ «Галичина» відсутні.(а.с.51-52).

Відповідно до п. 12.10.9 витягу з нової редакції Статуту Приватного акціонерного товариства «Галичина», генеральний директор приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Товариства, філій, представництв, керівників дочірніх підприємств, застосовує до працівників Товариства заходи заохочення і накладає на них стягнення.(а.с.54-58).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 05.05.2010 р. був прийнятий на посаду керівника регіонального структурного підрозділу ЗАТ «Галичина» відповідно до наказу №05/05/10 від 05.05.2010 р., що підтверджується копією трудової книжки (а.с.151-159).

31.08.2011 р. ЗАТ «Галичина» перейменовано на ПрАТ «Галичина» відповідно до наказу №051/08-02 від 31.08.2011 р.

20.01.2014 р. позивач переведений на посаду керівника філії ПрАТ «Галичина» відповідно до наказу №01/04к від 01.04.2014 р.

Відповідно до наказу ПрАТ «Галичина» №16/07-к від 16.07.2014 р. ОСОБА_1 звільнено з посади керівника філії м. Запоріжжя ПрАТ «Галичина» з 16 липня 2014 року за прогул, пункт 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією наказу. (а.с.16, 44).

Копія наказу про звільнення була надіслана на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом, який був отриманий позивачем 25.07.2014 р. що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.45)

Судом встановлено, що 04.06.2014 р. ОСОБА_1 написав заяву на чергову тарифну відпустку з 05.06.2014 р. тривалістю 14 календарних днів. Копія заяви ОСОБА_1 на відпустку надана відповідачем, на даній заяві, є відмітка вх. №77 від 05.06.2014 р., та міститься резолюція, що дозволено надати відпустку всього на 10 днів. (а.с. 190)

Відповідно до копії журналу реєстрації вхідних заяв на відпустки, що була надана відповідачем, заява ОСОБА_1 зареєстрована під номером 76, а не 77, який стоїть на заяві. (а.с. 195)

У Наказі №ГАП0212485 №15/06-к про надання відпустки ОСОБА_1 зазначено період надання йому відпустки з 05.06.2014 р. по 15.06.2014 р., тобто надано відпустку на 11 календарних днів, більше резолюції керівника. Крім того на ньому відсутній підпис ОСОБА_1, що він ознайомлений з даним наказом про відпустку, та ознайомлений, що відпустку надано саме на 11 днів. (а.с. 191)

Відповідно до наданої особової картки працівника ОСОБА_1 в 5 розділі відпустки зазначені всі надані йому відпустки, дослідивши їх, було встановлено, що номер наказу по відділу кадрів, складається із дати та місяця видачі наказу. Враховуючи, що наказ про надання відпустки ОСОБА_1 №ГАП0212485 №15/06-к, тобто дата 15 число, місяць 6, отже по відділу кадрів він зареєстрований тільки 15.06.2014 р. (а.с.188-189)

Судом, за клопотанням позивача, було витребувано у відповідача підтвердження, що ОСОБА_1 був ознайомлений з наданою відпусткою та її розміром, однак відповідач не надав суду таких підтверджень, та не надав суду будь-яких пояснень, щодо цього запиту, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з наказом про надання йому відпустки та що вона надана тільки на 10 днів. Тому в заяві про звільнення позивач просив відповідача звільнити його з 10.06.2014 р.

Відповідно до ст..3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Згідно до ст..11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році.

09.06.2014 р. позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням, в якій просив звільнити його з 10.06.2014 р., у зв'язку з переїздом на постійне місце перебування в іншу область. (а.с.17).

Заява була передана співробітнику ПрАТ «Галичина» ОСОБА_3, яка за своїми посадовими обов'язками, збирала документи на філії, які підлягали передачі на головний офіс, формувала інкасаторську сумку, яку згодом передавала на головне підприємство через водіїв, що привозили продукцію, тому на філії вівся журнал прийняття та передачі таких документів з філії на головний офіс. Відповідач не надав суду будь-яких пояснень, щодо документообігу на підприємстві та його філіях.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що документи, в тому числі і заяви до відділу кадрів на філії сканувалися та передавали електронною поштою, а оригінали заяв та вся документація, збиралася, формувалася інкасаторська сумка, яка передавалася на ПрАТ «Галичина», з водіями, які привозили продукцію. У них на філії відповідальною за відправку всієї документації була ОСОБА_3, яка вела журнал обліку всіх документів, які передавалися інкасаторською сумкою, для того, щоб знати які саме документи, в якій сумці та якого саме числа філія передавала до головного офісу ПрАТ «Галичина». 09.06.2014 р. багато працівників філії написали заяви на відпустку з 10.06.2014 р. на 14 днів і одночасно заяви на звільнення, оскільки стало відомо, що звільняється їх керівник ОСОБА_1 В тому числі була її заява, заява її сестри ОСОБА_3 та інших. Всі заяви були вкладені в інкасаторську сумка, яка була передана на ПрАТ «Галичина». Звільнили її та її сестру ОСОБА_3, з 10.06.2014 р., однак тільки через місяць 10.07.2014 р., після звернення до суду їй видали трудову книжку, яку вона отримала на філії у Запоріжжі.

Підтвердженням того, що заява була прийнята співробітником ПрАТ «Галичина» ОСОБА_3, є її підпис на копії заяви про звільнення. (а.с.17)

Відповідно до журналу, який вела ОСОБА_3, на головний офіс ПрАТ «Галичина», 13.06.2014 р. передавалася сумка кадри №1, в якій передавалися заяви про відпустки щодо 13 працівників та 18 заяв на звільнення від працівників одночасно з обхідними листами, особові карти на 12 працівників, трудова книжка Протасова та інші його документи для відділу кадрів, в тому числі заява на посаду з 02.06.2014 р. Відповідно у списку всіх заяв на відпустку є запис про передачу заяви ОСОБА_1 на відпустку з 05.06.2014 р. на 14 днів, заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_9, а в списку заява на звільнення, є запис про передачу заяви ОСОБА_1 про звільнення з 09.06.14 р. та обхідний лист від 09.06.2014 р., а також заяви на звільнення ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.17, 18, 27-28).

ОСОБА_3 працювала офіс-менеджером філії з 13.03.2012 р. до 02.02.2014 р., а з 02.02.2014 р. працювала обліковцем з реєстрації бухгалтерських даних Запорізької філії і була звільнена з роботи за власним бажанням з 10.06.2014 р. за поданою заявою від 09.06.2014 р., що підтверджується заявою ОСОБА_3 про звільнення від 09.06.2014 р., на якій стоїть відмітка вхід. №441 від 01.07.2014 р. та наказом (розпорядженням) №10/06-к від 10.06.2014р. про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_3 (а.с.46-48).

Згідно витягу з Журналу реєстрації вхідних заяв на прийом та звільнення 2014 року, що був наданий ПрАТ «Галичина», будь яка заява на відпустку та на звільнення від 09.06.2014 р. надіслана із Запоріжжя, в тому числі заява про звільнення ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_9,

не зареєстрована. Тобто, заяви ОСОБА_3, ОСОБА_9 на звільнення, що надсилалися одночасно із заявою ОСОБА_1 також не зареєстровані у Журналу реєстрації вхідних заяв на прийом та звільнення, однак дані особи звільнені з підприємства 10.06.2014 р., та їх заяви є у наявності у відповідача. Крім того, дослідивши надану копію журналу, встановлено, що в період з 02.06.2014 р. по 16.06.2014 р. реєстрація заяв відсутня. З наданої відповідачем копії заяви ОСОБА_3 про звільнення від 09.06.2014 р., встановлено, що на ній стоїть вхід. №441 від 01.07.2014 р. (а.с.48, 60-63, ).

Суд приходить до висновку, що всі заяви які надсилалися до ПрАТ «Галичина» не були там вчасно зареєстровані, тому суд критично відноситься до заперечень відповідача, що заява ОСОБА_1 на звільнення не надходила до ПрАТ «Галичина», оскільки вона не зареєстрована в журналі. Будь-яких пояснень, чому в цьому журналі відсутні заяви на звільнення ОСОБА_3, ОСОБА_9, які надсилалися одночасно із заявою ОСОБА_1, однак які є у наявності у відповідача, та які були звільнені з підприємства 10.06.2014 р., відповідачем суду не було надано.

Також, суд критично оцінює заперечення відповідача, що ведення такого журналу не передбачено локальним положенням Товариства, оскільки будь-яких пояснень, щодо відправки документів з філії на головний офіс, відповідач не надав суду.

Крім того, заява ОСОБА_1 на відпустку та заява на звільнення від 09.06.2014 р. надсилалися до ПрАТ «Галичина» в одній сумці від 13.06.2014 р., однак відповідач не надав суду будь яких пояснень, яким чином одна із заяв написана позивачем 04.06.2014 р. та надіслана до головного офісу була вже отримана ПрАТ «Галичина» 05.06.2014 р., та чому зареєстрована та має два різних вхідних номера, а інша заява про звільнення відсутня у відповідача, так як не зареєстрована у журналі.

В той же час судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався в різни органи, щодо порушень ПрАТ «Галичина» законодавства про працю, та ці звернення передували до його звільнення за прогул, та до витребування від нього пояснень, щодо його прогулу. Так, в листі територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області №02-3731/07 від 07.08.2014 р., інспекція дає відповідь на звернення ОСОБА_1 від 27.06.2014 р., 07.07.2014 р. та 25.07.2014 р., які надійшли до них від ОСОБА_1, прокуратури Львівської області і прокуратури Радехівського району, щодо порушень законодавства про працю адміністрацією ПрАТ «Галичина». (а.с.202)

Відповідно ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сімї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно Актів про відсутність працівника на роботі від 16.06.2014 р., 17.06.2014 р., 18-19.06.2014 р., затверджених генеральним директором ПрАТ «Галичина» ОСОБА_10, керівник філії у м. Запоріжжя ОСОБА_13 був відсутній на робочому місці в філії ПрАТ «Галичина» у м. Запоріжжя: м. Запоріжжя, вул. К.Карого, 47, 16 червня 2014 року з 09-00 год. до 18-00 год.; 17 червня 2014 року з 09-00 год. до 18-00 год.; 18.06.2014 р. з 11-10 год. до 18-00 год. та 19.06.2014р. з 11-40 год. до 18-00 год. Будь-які пояснення від ОСОБА_1 не витребували. (а.с.73-75).

Відповідно до Актів про відсутність працівника на роботі від 20, 23-27.06.2014 р.; 30.06, 1-4.07.2014р.; 07.07-11.07.2014р., 14-16.07.2014р., затверджених в.о. генерального директора ПрАТ «Галичина» ОСОБА_11, керівник філії у м. Запоріжжя ОСОБА_13 був відсутній на робочому місці в Запорізькій філії ПрАТ «Галичина» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенко Карого, 47, 20.06.2014 р. з 09-00 год. до 18-00 год.,

23.06.2014 р. з 09-00 год. до 18-00 год., 27.06.2014 р. з 09-00 год. до 18-00 год.; 30.06.2014р., 01.07.2014р., 04.07.2014р. з 09-00 год. до 18-00 год.; 07.07-11.07.2014р. 14-16.07.2014р. з 11-00 год. до 18-00 год. Будь-які пояснення від ОСОБА_1 не витребували. (а.с.76-78).

Та тільки 07.07.2014 р. відповідачем на адресу ОСОБА_1 цінним листом з описом була направлена письмова Вимога про надання пояснення про причини його відсутності на роботі з 16 червня по 07 липня 2014 р. та невиконання у цей час своїх посадових обов'язків з поданням оригіналів документів, які б підтверджували поважність причин невиконання ним обов'язківза трудовим договором.(а.с.70-72).

Коли саме даний лист було вручено позивачу, відповідачем суду не надано будь-яких пояснень та підтверджень. Зі слів позивача він його отримав не раніше 14.07.2014 р., оскільки вже протягом 2 днів надіслав відповідь.

Факти неявки на роботі ОСОБА_1 зафіксовані відповідачем також у Табелях обліку використання робочого часу в червні та липні 2014 року. Так у червні ОСОБА_1 мав 3 робочих дні, з 2 по 4 червня, з 5 червня по 15 червня відпустка, з 16 червня по 16 липня неявка. (а.с.84-85).

17.07.2014 р. ОСОБА_1 надіслав на адресу ПрАТ «Галичина» Відповідь на Вимогу про надання пояснення про причини відсутності позивача на роботі з 16 червня по 07 липня, де зазначив, що ним 09.06.2014 р. подано заяву про звільнення з посади керівника Запорізької філії ПрАТ «Галичина», у зв'язку з переїздом на постійне місце перебування в іншу область. Зйого боку у повному обсязі дотримано усі вимоги попередження посадових осіб про звільнення з урахуванням приписів трудового законодавства. Також у відповіді позивачем зазначено, що досить дивним є той факт, що вимогу про надання пояснень відповідач відправляє на його адресу поштою лише 07.07.2014р., а саме після його звернення до правоохоронних органів та інших установ щодо порушення його трудових прав посадовими особами ПрАТ «Галичина». Даний лист ПрАТ «Галичина» отримали 21.07.2014р., про що євідмітка вх..№757 від 21.07.2014 р. (а.с.88).

17.07.2014 р. ПрАТ «Галичина» направило позивачу Повідомлення про його звільнення, до якого була додана копія Наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи 16.07.2014р. на підставі п.4.ст.40 КЗпП України, та зазначалось прохання з'явитись у відділ кадрів ПрАТ «Галичина» для отримання трудової книжки та розрахункових коштів.(а.с.86-87).

Зазначене повідомлення та копію наказу про звільнення з роботи з 16.07.2014 р. ОСОБА_1 отримав тільки 25.07.2014 р.(а.с.45).

28.07.2014 р. ПрАТ «Галичина», повідомило ОСОБА_1 що його заява відсутня у них, та крім того він не надав виправдовувальних документів, тому він може отримати трудову книжку і розрахункові кошти. (а.с.89-91).

В своїх запереченнях відповідач посилається, що з 09.06.2014 р. по 04.07.2014 р. проходила службова перевірка, інвентаризувалися залишки готової продукції, товарно-матеріальні цінності, грошові кошти станом на 16.06.2014 р., тому було виявлено та складено Акти про відсутність позивача на робочому місці. Однак, відповідач не надав суду будь-яких пояснень, чому перевірка проводилася без ОСОБА_1, чому на час інвентаризації не відкликали ОСОБА_1 з відпустки та чи був він присутній на філії до 16.06.2014 р., чому у цей період не витребували у ОСОБА_1 будь-яких пояснень, в тому числі щодо відсутності його на роботі, у зв'язку з чим суд критично оцінює дані заперечення та складені акти.

Згідно з довідкою про доходи від 09.09.2014 р. середньоденна заробітна плата позивача складає 64,11 грн., середньомісячна заробітна плата 1410,32 грн. (а.с.92-93).

Відповідно до Відомості розрахунку заробітної плати за липень 2014 р. ОСОБА_1 було нараховані 719,55 грн. (а.с.94).

Платіжним дорученням №7002 від 27.08.2014 р. ПрАТ «Галичина» перераховано банку грошові кошти на зарплату за липень 2014 р. у загальній сумі 436 617,33 грн., що складає загальну суму платіжної відомості зарплати частини працівників товариства за липень, у якій за номером 183 значиться ОСОБА_1 і нарахована на його картку сума 719,55 грн. (а.с.95-104).

Відповідно до довідки ПрАТ «Галичина» від 28.11.2014р. керівнику філії м. Запоріжжя ОСОБА_1 станом на 16.07.2014 р. нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі - 878,14 грн. (а.с.139).

ОСОБА_1 звернувся з заявою до прокуратури Шевченківського району м. Львова про вчинення кримінального правопорушення з приводу невиплати керівництвом ПрАТ «Галичина» заробітної плати, яка була 23.07.2014 р. зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. (а.с. 110)

06.08.2014 р. ПрАТ «Галичина» надіслало позивачу трудову книжку цінним листом з описом. (а.с.96).

21.08.2014 р. ПрАТ «Галичина» подало заяву про вчинення кримінального правопорушення до УМВС України в Запорізькій області, щодо дій керівника філії підприємства ОСОБА_1 та його підлеглих, а саме завідуючого складом ОСОБА_14, касира ОСОБА_15, супервайзера ОСОБА_16, яка переадресована до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. (а.с.64-67, 69).

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і у порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу, у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин.

Для визнання прогулом відсутність на робочому місці, крім установлення факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, суду слід з'ясувати поважність причини його відсутності.

Відповідно до ч.1ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40, і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та у порядку встановленими статтями 148-149 КЗпП України.

Відповідно до ст..148 КзпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з ст.. 149 КзпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р. роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КзпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КзпП України, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У випадку незаконності звільнення, коли працівник не бажає перебувати з відповідачем у трудових відносинах, таке може бути підставою для зміни формулювання звільнення із зазначеної власником чи уповноваженим ним органом підстави, яка визнана незаконною, на звільнення працівника за власним бажанням останнього та зміни дати звільнення, якою є час ухвалення відповідного рішення.

Зміна формулювання причин звільнення за власним бажанням з передбаченої ч. 3 ст.38

КЗпП України підстави за цих обставин можлива у випадку, коли така заява була подана працівником до проведення його звільнення.

Відповідно до норм трудового законодавства, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано достовірних та належних доказів того, що звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст.40 КЗпП проведено у відповідності до вимог закону. Так звільнення позивача відбулось без дотримання вимог статей 148, 149 КЗпП України, адже вимога надати пояснення щодо відсутності на робочому місці йому надіслана тільки 07.07.2014 року, та не отримавши не тільки пояснення позивача, а й підтвердження, що вимога вже отримана позивачем, видано наказ про звільнення від 16.07.2014 р. Крім того, відповідачем не враховано, що позивач подав заяву про розірвання трудового договору на підставі ст. 38 КЗпП України, та просив його звільнити з 10.06.2014 р.

Відповідно до ч.3 ст..40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно до ст.. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Оскільки ОСОБА_1 подав заяву про звільнення та перебував у відпустці включно 15.06.2014 р., то відповідно до ст..3 Закону України «Про відпустки», датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки, тобто дата звільнення ОСОБА_1 за ст..38 КЗпП України має бути змінена на 15.06.2014 року.

Відповідно до ст.. ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженого ним органу моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У роз'ясненнях Верховного Суду України, що містяться у п. 13 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року наголошується, що судам треба врахувати, що відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум,

виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивач має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 08.08.2008р.(а.с.24); ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 07.05.2008 р.(а.с.26); ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 від 05.10.2011р.(а.с.25).

Оскільки, судом встановлено, що звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України проведено ПрАТ «Галичина» з порушенням законодавства України про працю, що призвело до необхідності звернення позивача за захистом своїх прав до суду.

Порушення законних прав ОСОБА_1 призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації життя. Втім, заявлену суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд вважає значно завищеною, та такою, що не відповідає тяжкості заподіяних моральних страждань, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, заявлена позивачем сума підлягає зменшенню до 1 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з ПрАТ «Галичина» підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст.38, 40, 41, 43, 147-149, 235, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про відпустки», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р., Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Галичина» - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ №16/07-к від 16.07.2014р. про звільнення з посади керівника філії м. Запоріжжя ПрАТ «Галичина» ОСОБА_1 з 16 липня 2014 р. за прогул, п.4 ст. 40 КЗпП України.

Зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Галичина» змінити формулювання причини звільнення з посади ОСОБА_1 «з 16.07.2014 р. за прогул, п.4 ст. 40 КЗпП України», на звільнення «за власним бажанням, ч.1 ст.38 КЗпП України», зазначивши дату звільнення 15.06.2014 р., та зробити відповідний запис у трудовій книжці.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галичина» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. (одна тисяча гривень).

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галичина» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривни 60 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.Є. Баруліна