Ухвала

іменем україни

14 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» про визнання договору оренди землі недійсним, за касаційною скаргою Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила розірвати договір оренди землі, укладений між нею та Іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» (далі - ІП «Агро-Вільд Україна»).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14 червня 2011 року між нею та ІП «Агро-Вільд Україна» було укладено договір оренди належної їй земельної ділянки, який зареєстрований 10 травня 2012 року у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України (далі -ЧРФ ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України») за № 01727.

Посилаючись на те, що даний договір вона не підписувала та не уповноважувала іншу особу на його укладення від її імені, просила задовольнити позов.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 30 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 14 червня 2011 року між ОСОБА_3 та ІП «Агро-Вільд Україна» на земельну ділянку площею 2,2201 га терміном на п'ять років, зареєстрований в Жашківському районному відділі ЧРФ ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України 10 травня 2012 року за № 01727.

Зобов'язано Реєстраційну службу Жашківського районного управління юстиції у Черкаській області скасувати реєстрацію вищевказаного договору оренди.

Повернуто ОСОБА_3, як законному власнику, належну їй на підставі державного акта на право власності серії ЯЛ №405996 земельну ділянку (пай) площею 2,2201 га, яка розташована на території Королівської сільської ради Жашківського району, по закінченню збору урожаю у 2014 році.

У касаційній скарзі ІП «Агро-Вільд Україна» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в позові, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки (паю) площею 2,2201 га, розташованої на території Королівської сільської ради Жашківського району, на підставі державного акта серії ЯЛ № 405996.

14 червня 2011 року між ОСОБА_3 та ІП «Агро-Вільд Україна» укладено договір оренди зазначеної вище земельної ділянки строком на 5 років зі сплатою орендної плати в грошовій формі в розмірі 4,5 % у сумі 1762, 61 грн, який зареєстровано у Державному реєстрі земель 10 травня 2012 року за № 01727.

20 грудня 2011 року укладено додаткову угоду до вказаного вище договору щодо виплати орендної плати.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 23 травня 2014 року № 1555/1556/14-32 підпис від імені ОСОБА_3 у графі «орендодавець» в оспорюваному договорі та додатковій угоді виконані не ОСОБА_3 з умисною змін нею ознак свого почерку, а іншою особою з наслідуванням загального вигляду підписів ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що договір оренди та додаткову угоду до нього позивач особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на їх укладення.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» тощо.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі, ст. 18 зазначеного Закону встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, виконувався позивачкою, останній відповідачем нараховувалась та видавалась орендна плата, зокрема, за 2013 рік ОСОБА_3 отримала орендну плату у вигляді 500 кг кукурудзи, 50 кг цукру, 500 кг ячменю та 600 кг пшениці (а. с. 109).

Втім, вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував лише один доказ - висновок комплексної судово-почеркознавчої експертизи від 23 травня 2014 року, залишивши поза увагою той факт, що такий висновок є одним із доказів і не має пріоритету перед іншими видами доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив в достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував обставини справи та не надав їм належної оцінки, ухвалив судове рішення, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

В.І. Мартинюк