Провадження 2/311/306/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді : Сидоренко Ю.В.,

при секретарі : Яблонській Я.Л.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі, про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнив, до комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі, про захист прав споживачів. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» з вимогою шляхом узгодження істотних умов виконання договірних зобов'язань у відповідності до вимог ст. ст. 3; 19; 20; 21; 26; 29; 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» укласти: обов'язковий Типовий договір, затверджений Постановою КМУ № 630 на надання житлово - комунальних послуг з централізованого опалення та обов'язковий Типовий договір, затверджений Постановою КМУ № 529 на надання житлово - комунальних послуг по утриманню будинку та прибудинкової території в частині обслуговування та поточному ремонту внутрішньбудинкових систем централізованого опалення, але неодноразово отримував від відповідача категоричні відмови. Без укладання обов'язкових вищевказаних Типових договорів, у нього відсутні будь-які зобов'язання перед відповідачем, а у відповідача відсутні будь-які законні підстави нараховувати на свій власний розсуд оплату за виконання начебто наданих, на переконання відповідача, послуг, а також відсутність права у відповідача відкривати особовий рахунок на його ім'я. Незважаючи на це, відповідач відкрив на йог ім'я особовий рахунок № 6835, і регулярно направляє на його адресу рахунки на оплату житлово - комунальних послуг з сумами заборгованості. Також, відповідач регулярно наклеює на дверях під'їздів будинку оголошення - листівки з сумами заборгованості, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом про захист прав споживача з метою вирішити два основних питання взаємовідносин з відповідачем: в межах трирічного строку позовної давності встановити фактичну суму заборгованості за дійсно надані послуги за період з 01 лютого 2012 рроку по 31 січня 2015 року та зобов'язати відповідача укласти Типові договори на надання житлово - комунальних послуг з тими істотними умовами виконання договірних зобов'язань сторонами, які встановлені діючим цивільним законодавством в сфері житлово - комунальних послуг. Також вважає, що суд повинен прийняти однозначний висновок про фальшивість документу відповідача «Технічні умови на підключення теплового лічильника...» з приєднаним тепловим навантаженням 1,178220 Гкал/годину та виключити його з розгляду при встановленні обставин по справі, прийняти до відома його докази на підставі актів цивільного законодавства - п.95 Порядку формування тарифів (Постанова КМУ №869), що в житловому будинку №19 по вул.Комсомольська нормативне приєднане теплове навантаження, встановлене по показанням теплового лічильника, становить 0.516381 Гкал/годину (600,51 КВт), і тільки ця величина, у відповідності до ч.2 ст.32 закону України «Про житлово - комунальні послуги» підлягає використанню при встановленні умовно - постійної частини оплати послуги опалення - абонентної плати за приєднане теплове навантаження. Порівнявши показник питомого теплового навантаження системи опалення будинку № 19 по вул.Комсомольській, можна зробити висновок, що система опалення будинку (квартири) відрегульована відповідачем у відповідності до СНиП 2.04.05-91 «Отопление, вентиляция, кондиционирование», тому що реальне, по даним теплового лічильника, питоме теплове навантаження (питома потужність) системи опалення будинку (квартири № 212) дорівнює 48,548 Bт/м2 та не перевищує максимально допустимого значення 50 Вт/кв.м., встановленого обов'язковим додатком № 25 для 9-ти поверхового типового житлового будинку, в якому він проживає, з граничним значенням температури теплоносія на вході в систему опалення та виході з неї Т1/Т2 = 95"С/70°С. Виконавши належну перевірку нормативно правових актів, які не мають юридичної сили актів цивільного законодавства, керуючись ч.4 ст.8 ЦПК суд зобов'язаний встановити, що у відповідності до п.95 Порядку формування тарифів (Постанова КМУ №869) при вирішенні справи можуть бути використані для споживачів житлових будинків, обладнаних лічильниками теплової енергії, виключно наступні двоставкові тарифами: умовно - змінна частина тарифу, яка визначається з розрахунку на 1 Гкал теплової енергії, умовно - постійної частини тарифу - річної (місячної) абонентської плати, яка обчислюється з урахуванням теплового навантаження об'єкта теплопостачання на 1 Гкал./годину. У відповідності до порядку розрахунку оплати за фактично надані житлово - комунальні послуги з централізованого опалення, встановленого ч.2 ст 32 закону України «Про житлово - комунальні послуги», п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення (Постанова КМУ № 630), п. 20 Правил користування тепловою енергією (Постанова КМУ № 1198 від 03.10.2007 року) оплата за спожиту теплову енергію, використану для опалення квартири АДРЕСА_1 в періоді з 01.02.2012 року по 08.04.2012 року становитиме: оплата лютий 2012 року = 0,952882 Гкал х 225,77 грн./Гкал. (тариф згідно рішення № 203) = 215,13 грн., оплата березень 2012 року = 0,8194 Гкал х 225,77 грн./Гкал.(тариф згідно рішення № 203) = 185,00грн., оплата квітень 2012 року = 0,10441 Гкал. х 225,77грн./Гкал.(тариф згідно рішення № 203) = 23,57 грн. Що стосується оплати умовно - постійної частини двоставкового тарифу, то за період з 01 лютого до 31 вересня 2012 року щомісяця абонентна плата становитиме: Абонентська плата місячна = 0,002684525 Гкал./годину (приєднане теплове навантаження кв.212) х 26525,28 грн./Гкал/годину (місячний тариф за приєднане теплове навантаження) = 71,21 грн. Платіжні документи - рахунки відповідача за вказаний в позовній заяві період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року, які повністю не відповідають ні редакції ч.4 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ні редакції п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення (Постанова КМУ №630). Рахунки відповідача є фальшивими, по змісту не відповідають вимогам актів цивільного законодавства до належного платіжного документу, так як не містять обов'язкових даних: відсутній постійно діючий тариф на теплову енергію в грн./Гкал; відсутнє значення кількості теплової енергії, використаної на опалення в розрахунковому місяці; відсутнє значення як питомого, так і повного теплового навантаження його квартири; відсутня постійно діюча місячна умовно - постійна частина двоставкового тарифу на приєднане теплове навантаження в грн./(Гкал./годину). Відповідач застосовує платіжні документи, виконані з грубим порушенням вимог діючих актів цивільного законодавства виключно для проведення забороненої ст.19 закону України «Про захист прав споживачів» нечесної підприємницької практики. Фальшивість платіжних документів відповідача очевидна за такими ознаками як: відсутність показника щомісячного кількісного споживання теплової енергії в Гкал, використаної для опалення; відсутність питомого теплового навантаження квартири №212 (будинку), тобто питомого використання теплової енергії на опалення в Вт./м2, встановленого по показанням теплового лічильника. Тому він вимушений звернутися до суду з даним поовом про захист прав споживачів, в якому просить:1) визнати платіжні документи відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» на оплату наданих житлово - комунальних послуг в періоді з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року (36 місяців) фальшивими та такими, що повністю не відповідають вимогам ч. 1, 2, 4 закону України «Про житлове - комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно'' та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, в результаті чого відповідачем необґрунтовано нарахована додаткова оплата за фактично надані житлово - комунальні послуги на суму - 3421,10 грн. за вказаний період; 2) встановити для позивача справедливу та обґрунтовану суму 3780,94 грн. боргу за фактично надані житлово - комунальні послуги з централізованого опалення, обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкозих систем опалення станом на 01 лютого 2015 року, яка повністю відповідає діючим актам цивільного законодавства, тому підлягає оплаті КП «Дніпрорудненські теплові мережі» за вказаний в позові період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року (36 місяців); 3) з метою запобігання в подальшому застосування відповідачем нечесної підприємницької практики, забороненої ст.19 закону України «Про захист прав споживачів», на підставі п. 88 Порядку формування тарифів (Постанова КМУ № 869), а також п.п.4,5,7,8 ч.1 ст.26 закону України «Про житлово-комунальні послуги» (порядок оплати, порядок перерахунків оплати, порядок контролю та звіту сторін: порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг) - зобов'язати відповідача укласти з ним два Типові договори про надання житлово - комунальних послуг з централізованого опалення та утримання будинків в частині технічного обслуговування та поточного ремонту з обов'язковим включенням в склад істотних умов виконання договірних зобов'язань сторонами наступних показників, які відповідають вимогам діючого цивільного законодавства та наявність яких повністю виключить можливість встановлення відповідачем на свій власний розсуд несправедливих для споживача договірних зобов'язань: - питоме приєднане теплове навантаження системи опалення будинку №19 по вул.Комсомольська та квартири № 212 в цьому будинку становить 0,00004175 Гкал/(годину/м2) або 48,548 Вт./м2; - приєднане теплове навантаження кв 212 в будинку № 19 по вул. Комсомольська становить 0,002684525 Гкал/годину; - нормативне споживання теплової енергії на опалення квартири № 212 в будинку по вул.Комсомольська - не менше 4,77168 Гкал в рік, що становить нормативне значення річного питомого теплоспоживання на опалення 0,0742084 Гкал/м2; - максимальний нормативний температурний режим подачі теплоносія в будинку № 19 по вул.Комсомольська у співвідношенні теплоносій / оборудка - Т1/72 дорівнює 95°С/70°С; - нормативний оптимальний погодинний розхід теплоносія через систему опалення квартири № 212 в будинку № 19 по вул Комсомольська на протязі опалювального періоду - 0,10703 м3/годину або 107,03 л/годину; 4) стягнути s відповідача на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі двох мінімальних заробітних плат, в сумі 2436,00 грн. за систематичне порушення права споживача - отримання достовірної інформації про порядок нарахування оплати послуг та про застосування пря нарахуванні оплати послуг виключно показань теплового лічильника або затверджених в установленому порядку норм споживання теплової енергії на опалення, за систематичне проведення заборонною ст.19 Законом України «Про захист прав споживачів» нечесної підприємницької діяльності з використанням платіжних документів - рахунків, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства, що призвело в заявленому періоді з 01.01.2012 року по 31.01.2015 року (36 місяців) до завищеної більш на 58% ціни продукції (вартості житлово-комунальних послуг), за публічне розповсюдження недостовірної інформації про його суми боргу, облік якої відповідач виконує по фальшивим платіжним документам, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства. Судові витрати просить стягнути з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги в редакції від 14.06.2015 року підтримав у повному обсязі та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у зазначеній уточненій позовній заяві (т.1 а.с.187-192).

Представник відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі за підставами, викладеними у письмових запереченнях (т.1 а.с.135-139) вказуючи на те, що тарифи за житлово-комунальні послуги були затверджені і введені в дію згідно рішень виконкому Дніпрорудненської міської ради (№ 203 від 17.08.2010 року, № 201 від 31.10.2012 року) і Постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (№ 650 від 06.06.2014 pоку). Вказані тарифи не були змінені або скасовані у встановленому порядку в період їх дії, тому незрозумілими є твердження позивача про те, що суд повинен встановити «наступні основні та якісні показники істотних умов виконання договірних зобов'язань відповідача у відповідності до ч.1 ст.26 закону України «Про житлово-комунальні послуги», як питоме приєднане теплове навантаження його квартири, оптимальне нормативне споживання теплової енергії, максимальний режим подачі теплоносія, нормативний погодинний розхід теплоносія. Ні один нормативний документ, в тому числі і Закон України «Про житлово-комунальні послуги», не вимагає враховувати вказані параметри при нарахуванні плати за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення і узгоджувати їх зі споживачем при укладенні договору. Посилання ОСОБА_1 на п.20 Правил користування тепловою енергією (затверджені постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198) є необгрунтованим, так як вказані Правила стосуються споживачів саме теплової енергії, а позивач отримує не теплову енергію, а послугу з централізованого опалення, що не є тотожнім. Відповідно до п.3 вказаних Правил «споживач теплової енергіїфізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору». Таким чином, ОСОБА_1 не є споживачем теплової енергії, і вказані Правила на нього не розповсюджуються. Також, є незрозумілим по якій методиці позивач ОСОБА_1 робить свій розрахунок плати за централізоване опалення і яким документом затверджена ця методика. Також позовні вимоги в частині встановлення для ОСОБА_1 суми боргу за фактично надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем опалення в розмірі 3780,94 грн. за період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року є безпідставними, оскільки рішенням Василівського районного суду від 23 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом КП «Дніпрорудненські теплові мережі» до ОСОБА_1, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 вже стягнута заборгованість за період з 01.02.2012 року по 31.05.2013 pоку (справа № 1311/915/2013) та під час розгляду справи судом встановлено, що затверджені рішеннями виконкому Дніпрорудненської міської ради № 203 від 17.08.2010 року та № 201 від 31.10.2012 року тарифи на послуги з централізованого опалення є діючими» і не надано жодних доказів про оскарження рішення щодо формування тарифів на послуги централізованого опалення та їх подальше скасування. Також вказаним судовим рішенням встановлений факт правильності врахувань плати за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період 01.02.2012 року по 31.05.2013 року. Крім того, позивач ОСОБА_1 просить зобов'язати КП Дніпрорудненські теплові мережі» укласти з ним договір про надання житлово-комунальної послуги з централізованого опалення з обов'язковим включенням в цей договір розрахованих особисто ним показників. Але у відповідності до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, який укладається виконавцем зі споживачем-фізичною особою, є договір приєднання. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого поговору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При цьому, згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», саме виконавець житлово-комунальних послуг- КП «Дніпрорудненські теплові мережі» зобов'язане підготувати договір. Крім того, ні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (стаття 26. Істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем), ні постанова КМУ від 21.07.2005 року № 630, якою затверджено типовий договір про надання житлово-комунальних послуг), не передбачають узгодження зі споживачем тих показників, на яких наполягає ОСОБА_1 (питоме приєднане теплове навантаження системи опалення будинку та квартири, приєднане теплове навантаження квартири тощо). Посилання позивача на п.88 постанови КМУ № 869 («Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги») в обгрунтування своєї позиції про обов'язкове узгодження зі споживачем питомого приєднаного теплового навантаження його квартири є безпідставним, так як вказана норма розповсюджується лише на випадки надання послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води одночасно. Так як КП «Дніпрорудненські теплові мережі» надає позивачу лише послугу з централізованого опалення, то необхідно керуватися п.п.90-96 вказаної постанови «Формування двоставкового тарифу на послуги з централізованого опалення», а ці пункти не передбачають ніяких узгоджень. Крім того, норми вищевказаної постанови КМУ №869 застосовуються лише на стадії формування тарифів - як це вбачається з самої назви постанови «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-:омунальні послуги»), а коли тариф вже сформовано, недоречно заявляти про якісь порушення при формуванні тарифів без оскарження тарифу в цілому. Також необгрунтованими та недоведеними в суді є позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь компенсації моральної шкоди в сумі 2436,00 грн. Вважає завлені ОСОБА_1 позовні вимоги необгрунтованими, надуманими та такими, що задоволенню не підлягають. Просить в задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що з 2009 року вона працює начальником планово-виробничого відділу КП «Дніпрорудненські тепломережі» та в її функціональні обов»язки входить планування, аналіз, здійснення розрахунків, у тому числі на теплову енергію та централізоване опалення. Уповноважений орган НКРЕ визначив умовно-постійну частину для всього міста Дніпрорудного для того, щоб виконати розрахунок. Сума умовно-постійної частини не розподілена для будинків, які з лічильниками та будинків, які не мають лічильників. Тому підприємство КП «Дніпрорудненські теплові мережі» виконало розрахунок в рахунку на 1м2 вивело 1,73 грн плата для всього жилого фонду міста Дніпрорудне та встановило такий тариф умовно-постійної частини, а умовно змінна частина виведена окремо для будинків з лічильниками гривня/Гкал, а для будинків без лічильників 1 грн/м2. Виходячи з цього підприємство і застосовує такий тариф. В законі України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що плата здійснюється у відповідності з затвердженими тарифами. Раніше приймалися судові рішення, якими підтверджено правильність тарифів. Затверджені рішеннями виконкому Дніпрорудненської міської ради тарифи є правильними, оскільки вони пройшли регуляторну політику.Постанова НКРЕ застосовується в обов»язковому порядку для всіх мешканців міста Дніпрорудне. В розрахунках тарифів, які є в Додатках до постанови НКРЕ №655, окремо розрахована умовно змінна частина для будинків з лічильниками та умовно-постійна для будинків без лічильників.Умовно-постійна частина тарифу розрахована на все приєднане теплове навантаження міста Дніпрорудного, а не лише будинків без лічильників. Якби вони розділили суми затрат для будинків з лічильниками та будинків без лічильників, а потім розділили на теплове навантаження будинків лише з лічильниками, то тариф міг би бути не 23422,84 грн., а зовсім інший.

Розрахунок Національна комісія виконала для всього міста Дніпрорудне. Але для того, щоб брати цю плату з будинків, які не обладнані лічильниками, вони повинні були визначити плату за 1 м2. Приєднане теплове навантаження та метри квадратні загальної житлової площі це величини практично постійні, вони змінюються, але у дуже незначних кількостях, оскільки квартири, які люди отримували, такі ж практично і залишилися, та можуть змінитися лише за рахунок перебудов, і незначно - на 0,5-1 метр. Тому, площа і приєднане теплове навантаження це ті величини, які практично не змінюються, вони є постійні, якщо не приєднуються додаткові будинки у теплосистемі. А тому тариф 1,73 грн. відповідає тарифу 23422,84 грн., який затверджений у місті Дніпрорудне.

Розрахунки виконує підприємство за тими вимогам, які пред»являє Національна комісія. Для будинків без лічильників окремого тарифу умовно-постійної частини тарифу не було. Розрахований Національною комісією, яка не передбачає якийсь інший документ для заповнення ніж той, який у неї є в провадженні. Постановою КМУ № 650 окремо для будинків без лічильників умовно-постійна частина тарифу не затверджена.

У квитанції про оплату послуг по особовому рахунку ОСОБА_1 зазначено 1,73 грн, оскільки ними був зроблений перерахунок по приєднаному тепловому навантаженню по кожному будинку, та отримали різні тарифи для кожного будинку, хоча витрати в середньому на кожній будинок одні й ті ж самі. В розрахунку для будинків без лічильника вони не можуть застосувати цей тариф, так як можуть застосувати лише на 1 м2 та у кожному будинку вийде тариф різний. Було прийнято рішення зробити тариф середній по місту, так як витрати пораховані по всьому підприємству. В розрахунку на 1 м2 адміністрація підприємства погодила це рішення з виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради та вони зробили розрахунок та отримали - 23422,84 грн., перевівши на метри квадратні. Якщо будуть застосовувати тариф 23422,84 грн., то по будинку позивача ОСОБА_1 буде тариф не 1,73 грн. як зараз, а вищий - 2,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 неправильно трактує приєднане теплове навантаження. Показання теплового лічильника не впливають на умовно-постійну частину тарифу при нарахуванні оплати використовується кількість тепла, використаного в будинку позивача. Але при нарахуванні умовно-постійної частини тарифу бере участь приєднане теплове навантаження, яке враховане при розрахунках тарифу 23422,84 грн., а не то, що показує лічильник фактично спожите тепло. Це різні цифри. То, що зазначає в своїх розрахунках позивач, не є правильним та не відповідає нормативним документа, які на сьогоднішній день існують в державі. Все, що стосується тарифі, неодноразово обговорювалося в судах різних інстанцій. Тарифи вони розраховують за постановою КМУ № 869. Якщо розрахунки неправильні, їх виправляє Національна комісія. Підприємство КП «Дніпрорудненські теплові мережі» в 2012 році затверджувало тарифи на теплову енергію, а у жовтні 2012 року виконком затверджував тариф на централізоване опалення. Безпосередньо вона не встановлює тарифи, оскільки у неї немає таких повноважень. Існують тарифи, відповідно до яких і виставляються рахунки. З 01.08.2014 року змінився розмір тарифів з 1,69 грн. до 1,73 грн. згідно постанови НКРЕ № 650 від 06.06.2014 року. Споживач повинен також бути зацікавлений в укладенні Договору між ним та підприємством. Приєднане теплове навантаження поділене на загальну площу опалювання, яку вони обслуговують це є норма, по якій розрахунковується тариф. Тепловий лічильник показує фактичні дані, але не норматив. Будинки у місті однотипні, різниця незначна. Норма тепла зазначена у технічних паспортах будинків. Абонентська плата це умовно - постійні витрати, поділені на квадратні метри усього міста, що дорівнює вартість 1 кв.м. (2,19 грн.) це затверджений тариф. Метри квадратні це постійна величина. ЇЇ плановий відділ не здійснює перерахунків. Тариф завжди залишається незмінним, він затверджений рішеннями виконкому. Прямо пропорційно змінюється тільки умовно-змінна частина тарифу. Тариф ВДО це послуга з утримання будинків внутрішньо-будинкового обслуговування, РВДС означає ремонт внутрішньо-будинкових систем теплопостачання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що з серпня 2011 року вона працює начальником відділу збуту КП «Дніпрорудненські теплові мережі», де працівники її відділу обробляють дані, які надають їм контролери. Контролери її відділу знімають показники з теплових лічильників, які встановлені в будинках та виконують розрахунок виработаного тепла. Коли прилад теплового лічильника знаходиться у робочому стані, тоді оплата здійснюється по показникам приладу, а якщо у неробочому стані тоді по нормативу нарахувань. Норматив це м 2 опалювальної площі, якщо немає показників приладу. Під нормативом мається на увазі тариф, який встановлюється: чи то вартість за Гкал, чи то за 1 м2 опалювальної площі. Вартість 1 м2 розрахована в тарифі, туди же входять і показники питомого теплового навантаження. Нею безпосередньо була виготовлена таблиця нарахувань по будинку позивача, в якій викладені нарахування за спірний період з їх детальною розшифровкою у таблиці. Починаючи з лютого 2012 року по листопад 2013 року прилад обліку (теплолічильник) знаходився у неробочому стані, тому нарахування у будинку позивача здійснювалися за 1 м2 з усіма перерахунками за цей період, які виконувало їх підприємство. Тепловий лічильник житлового будинку позивача ОСОБА_1 був введений у експлуатацію у листопаді 2013 року та саме з цього часу ведеться журнал: показання теплового лічильника множаться на тариф, діляться на метри квадратні жилого будинку позивача ОСОБА_1 та множаться на метри квадратні конкретної квартири. Показник 1,73 грн. - це абонплата за 1 м2 квартири позивача ОСОБА_1 Національна комісія встановила тариф 23422,84 грн. за 1 Гкал, але оскільки у тарифі не розраховані Гкал на кожну квартиру, а у тарифі затверджене теплове навантаження на все місто, то відповідно теплове навантаження множиться на 23422,84 грн., затвердженого тарифу та ділиться на 1 м2 всього міста Дніпрорудне та виходить 1,73 грн. за 1 м2. Відповідно, це і зазначається в рахунках. В постанові Національної комісії № 650 від 06.06.2014 року вказано, що умовно-постійна частина коштує 23422,84 грн. за 1 Гкал/год.

Оскільки прилад обліку в житловому будинку позивача ОСОБА_1 знаходиться у робочому стані, то контролер її відділу йде з представником його будинку Волощенко, знімаються показники з лічильника, заносяться до журналу обліку. Ці показники з теплового лічильника у листопаді 2014 року склали 152,84 Гкал, які помножуються на 240,39 грн. (на тариф) та діляться на 1 м2 всього будинку (загальна площа будинку позивача ОСОБА_1 складає 12396,40 м2), виходить скільки коштує 1 м2 та цей показник помножується на площу квартири позивача 64,30 м2, отримуємо суму - 191,85 грн. Це і є розрахунок.

Програма, яка існує на сьогоднішній день на підприємстві КП Дніпрорудненські теплові мережі така: бухгалтерія вводить дані в програму (Гкал), в програмі вже закладений тариф.Це внутрішня програма на підприємстві, вона розраховує, а споживачу вже видає підсумки. Роздруковувати споживачу повністю всю програму, весь розрахунок та з чого він складається, у програміста немає такої можливості. В програму вносяться дані: показання теплового лічильника, які контролери передають в бухгалтерію після зняття з журналу обліку. В програмі вже закладений тариф 240,39 та закладені квадратні метри житлового будинку, в якому мешкає позивач. При математичних підрахунках виходить скільки коштує 1 м2 та виводяться ці 2,98 грн. Вони і друкуються у корінці на оплату. У програміста немає можливості вивести на друк всі цифри, він виводить лише підсумкові цифри, оскільки програма MS-DOS не дозволяє вивести весь набір даних, але вони у програму вносяться. Якщо у споживача виникають будь-які питання, у них в відділі є працівник по роботі з населенням та будь-яка особа-споживач може підійти та кожну цифру йому пояснять, покажуть та розтлумачать. Журналів обліку вони не ховають. Про яку фальшивість корінців на оплату взагалі можна говорити? Виставлені споживачам рахунки кожний місяць розраховуються. 2,98 та 3,34 грн. - це тариф, скільки коштує 1 м2 будинку споживача ОСОБА_1 В колонку виводиться підсумкова цифра. Якщо показники по тепловому лічильнику, то робітник підприємства вводить туди дані по теплолічильнику (вартість Гкал, кількість Гкал та площу житлового будинку). Програма вираховує та в цю ячейку заносить автоматично вартість м2 . Прилад - тепловий лічильник - показує фактичне споживання тепла у конкретному періоді. Умовно-постійна частина - це абонентська плата, яка не перераховується і вона не залежить від обсягів тепла.

У місті Дніпрорудному встановлений двохставковий тариф, який говорить про те, що споживач платить за кількість тепла відповідно до показників теплового лічильника (кількість Гкал): 1) за теплову енергію; 2) абонентська плата (Гкал/год.) - це 32, які помножуються на тариф 23422,84 грн., ділиться на м2 всього міста та отримуємо 1,73 грн. / 1 м2.

Викладені ОСОБА_1 власні розрахунки є невідповідними. Абонентська плата (1,73 грн за 1 м2 ) встановлена тарифами, які затверджені рішенням виконавчого комітету у встановленому законом порядку. Існує максимальне теплове навантаження всього міста та відповідно цій величині і виконуєтся розрахунок тарифу. Теплове навантаження взято з Типових проектів будинків. У кожному конкретному підїзді, у кожній конкретній квартирі теплове навантаження різне. Теплового навантаження на кожну квартиру не існує. У типових проектах теплового навантаження немає. У розрахунках теплове навантаження не повинно зазначатися. Розрахунок ведеться по максимальному тепловому навантаженню. Нарахування здійснюються згідно корінців. Індивідуально на квартиру розрахувати неможливо, оскільки на житловому будинку лічильник.

Коли розраховується тариф для виробничої програми, береться теплове навантаження усього міста та нормативна температура 4 о С за СНІПом. Безпосередньо нею виконується перерахунок один раз на квартал. Коли же вони видають по температурному графіку теплоносій по подачі, то він видається вже згідно температури зовнішнього повітря. Населенню, які не мають приладу обліку, нарахування йде за 1 кв.м., а якщо видається менша кількість тепла, то здійснюється перерахунок. Існують 2 метода розрахунку виробничої програми: один розраховується від теплового навантаження і СНІПу температури (у даному випадку це 4 о С) та 2-й метод: коли здійснюється розрахунок по середній температурі за пять років.

Нарахування КП «Дніпрорудненські тепломережі» виконують згідно затвердженим тарифам, а економічно обґрунтовані тарифи розраховуються з нормативної температури середньорічної опалювального сезону. Всі питання, які стосувалися формуванню тарифів, були предметом інших судових розглядів. Споживач отримує реалізацію тепла та отримує послугу централізованого опалення. Підприємство виробляє теплову енергію, а до цієї теплової енергії додається послуга централізованого опалення. Існує поняття виработки та реалізації тепла. Коли населенню здійснюється перерахунок, то до уваги приймається саме реалізація тепла. Централізоване опалення це абонентський відділ, який займається нарахуванням та випискою корінців.

На підприємстві КП «Дніпрорудненські тепломережі» діє двоставочний тариф. Існує умовно-постійна та умовно-змінна частина. Теплове навантаження житлового будинку, в якому мешкає позивач, взята з технічних паспортів, які їм надано балансоутримувачем КУП «Наш дім» за підписом директора ОСОБА_5 Ні для одного розрахунку норматив їй не потрібний, тому він нею не виводиться, норма ніде не використовується, у Типовому договорі норми не відображаються.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що він працює директором КП «Дніпрорудненські теплові мережі». У 2012 році по скарзі ОСОБА_1 Держенергонагляд здійснював перевірку на підприємстві КП «Дніпрорудненські теплові мережі», по результатам проведення якої був складений акт та виданий припис: розрахувати приєднане теплове навантаження, де мешкає позивач. На виконання припису було проведено обстеження квартир даного будинку жилого фонду міста Дніпрорудне. Після цього, на підставі зібраних даних був проведений розрахунок згідно ОСОБА_5. Інспекцією Держенергонагляд розрахунк перевірені та нею було знято припис з контролю, як виконаний. Позивач ОСОБА_1 намагається дві технічні величини, які визначають різні структури тарифу, поєднати в одну, що не є правильним. Приєднане теплове навантаження визначається або проектом житлового будинку, або за заявою ОСОБА_1 перерахунком, який здійснений у 2012 році на вимогу Держенергонагляду. Цифри співпали. Прилад обліку фіксує кількість тепла, яке подається у будинок. Проте, вираховувати теплове навантаження за приладом обліку теоретично підрахувати можливо, однак це не є легітимною цифрою, оскільки є проект будинку, затверджений проектною установою та є лічильник тепла, який фіксує факт надходження тепла та по цьому факту здійснюються нарахування згідно тарифів, затверджених у встановленому порядку. Немає прямого звязку законодавчого. Стосовно договору з позивачем ОСОБА_1 наголосив, що Типовий договір, як прописав законодавець, це певний визначений обсяг інформації, яку повинен отримати споживач послуги. Сторони договору можуть щось дописати додатково, однак убирати з нього нічого не можна. Тобто в типовому договорі прописаний мінімальний обсяг інформації. Цей договір це Договір приєднання, за яким споживач повинен підкорятися цим нормам та який передбачає, що якщо споживач мешкає в багатоквартирному будинку, то немає поняття хочу підписую, хочу не підписую цей Типовий договір, він повинен підкорятися певним правилам. Якщо споживач не підписав цей Договір, то це не значить, що він звільняєшся від відповідальності за несплату цих послуг. Є Типовий договір, прописаний законодавцем. Типовий договір може доповнюватися пунктами, проте вилучати що-небудь з його змісту не можна. КП «Дніпрорудненські теплові мережі» неодноразово перевіряла інспекція по захисту прав споживачів, інспекція Держенергонагляду стосовно дотримання при укладенні Договорів пунктів Типового договору, чи немає порушень при їх укладанні. Істотні умови законодавцем не прописані. Даний договір є договором приєднання, який не передбачає згоди або незгоди споживача на то, щоб оспорити фабулу цього договору. Оспорювати фабулу Типового Договору споживач права не має. Стосовно розрахунків позивача зазначив, що ОСОБА_1, як і кожний громадянин, вправі розрахувати так, як йому захочеться. Проте це не значить, що дані розрахунки можна приймати, якщо вони суперечать ОСОБА_5 розрахунків, визначеної у постанові КМУ № 630. Відповідно до вказаної методиці, якщо лічильник виходить з ладу, то будинок автоматично переходить на розрахунок по квадратному метру. В особових рахунках споживачів зазначений саме тариф, а норматив, про який каже позивач, являється складовою частиною тарифу, який був розрахований та затверджений рішенням виконкому. При формуванні тарифів, згідно постанові КМУ № 862, який регламентує механізм їх формування, приєднане теплове навантаження це розрахункова величина, яка визначається розрахунковим шляхом. При будівництві будинку визначається маса показників, у тому числі тепла, яке необхідне подати в будинок для того, що дотримувалася друга законодавча норма санітарна норма проживання, це +18 о С та у проекті будинку прописується ця норма. Коли формувався тариф, ці дані були взяті з технічних паспортів будинків. Норма приєднаного теплового навантаження взята з проекту будинку, де прописана кількість квартир, їх квадратні метри та норма на будинок, при цьому теплове навантаження на квартиру не виділяється.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 надав суду пояснення, аналогічні поясненням позивача, викладені у заявлених ним позовних вимогах та суду пояснив, що він зареєстрований та фактично мешкає в квартирі № 212 жилого будинку №19 по вул.Комсомольська в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Будинок обладнаний приладом обліку, який використовується для опалення. Проблем не було до тих пір, поки діяв одно ставковий тариф та оплата здійснювалася по тепловому лічильнику. В подальшому, у лютому 2012 року прилад обліку вийшов з ладу та не міг бути використаний як засіб комерційного обліку та постало питання: яке теплове навантаження їх будинку? Норми були збільшені у два рази. Напочатку вересня 2012 року він звертався до інспекції Держенергонагляд, однак його вирішили усунути від перевірки, коли провели обстеження його будинку та виявилося, що згідно Акту будинок оснащений 700 секціями батарей. Майстер обійшов будинок, підрахував кількість батарей. Відповідач проігнорував припис Інспекції. Він виконав свій розрахунок, та виявилося, що відбувається службове підроблення. Температура теплоносія виявилася + 300С. Інспекція Держенергонагляду встановила, що подача теплоносія в жилий будинок становить + 950С, а обратки + 700С, різниця у перепаді температури. Інспекція ухилилася від поняття «приєднаного теплового навантаження», присвоївши термін «трати теплової енергії».

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін - позивача та представника відповідача, детальні показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1, повно та всебічно дослідивши надані сторонами документи і матеріали, ретельно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відносини з приводу надання фізичним особам житлово-комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого опалення, водопостачання регулюються положеннями ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 зі змінами та доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України №1268 від 31.10.2007 року, №933 від 03.09.2009 року, № 151 від 17.02.2010 року, № 1135 від 31.10.2011 року (далі - Правила).

Відповідно до п.1 зазначених Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання; - опалювальна площа (об'єм) квартири (будинку садибного типу) це загальна площа (об'єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг за спожиті комунальні послуги є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 20 числа наступного за рахунковим місяцем.

Згідно п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Це право не є абсолютним, воно може бути реалізоване за певних умов.

За визначенням ст.1 Закону України від 24.06.2004 року „Про житлово-комунальні послуги, житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п.2 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року №5) користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі Свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди), а згідно з пунктом 7 - власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до Типового договору та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень і прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до положень ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов'язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов'язаний забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.9 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» спори щодо формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вирішуються в судовому порядку. Проте, сторонами суду не надано жодних доказів про оскарження рішень щодо формування тарифів на послуги централізованого опалення та їх подальше скасування. Тому суд виходить з того, що затверджені тарифи на послуги з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання є діючими.

Вказані рішення є законною підставою для нарахування плати позивачем відносно споживачів за надання передбачених вказаними рішеннями послуг, розмір заборгованості визначений позивачем, виходячи з затверджених вказаними рішеннями тарифів.

Відповідно до ст.177 ЦК України речі та послуги є різними обєктами цивільних прав. Послуга, як обєкт цивільних правовідносин, є діяльністю, яка триває у часі і не має уречевленого результату або результат є невіддільним від самої діяльності.

В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований та фактично проживає позивач ОСОБА_1, що підтверджено відміткою у паспорті на імя ОСОБА_1 щодо реєстрації останнього за вищевказаною адресою (т.1 а.с.200), довідкою КУП Наш дім №560 від 06.06.2013 року та вказані обставини відповідачем не оспорюється.

Вибірка нарахувань по особовому рахунку №6835 на імя ОСОБА_1 та розшифровки до вибірки нарахувань по особовому рахунку №6835 ОСОБА_1, які надані позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог, не суперечать положенням чинного законодавства, якими не передбачено, як саме повинен бути оформлений корінець на оплату житлово-комунальних послуг. Позивачу за спірний період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року здійснювались нарахування на двох осіб, зареєстрованих у ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з наданих позивачем рахунків на оплату послуг з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, копії яких містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.7-10).

Також під час судового розгляду справи встановлено, що 28.05.2014 року позивачу ОСОБА_1 було надано пропозицію укласти Договір про надання послуг з централізованого опалення від 27 травня 2014 року, відповідно до умов якого виконавець зобов»язується надавати споживачу належної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов»язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором, та пропозицію укласти Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення № 6835 від 27 травня 2014 року, відповідно до умов якого виконавець зобов»язується вчасно надавати споживачу послуги належної якості, а споживач зобов»язується своєчасно оплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених договором. Дані обставини підтверджуються примірниками вищезазначених Договорів, поясненнями сторін, наданими у судовому засіданні (т.1 а.с.23,24, 221 зворот).

Також судом встановлено, що Договір про надання послуг з централізованого опалення від 27 травня 2014 року та Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення № 6835 від 27 травня 2014 року споживачем ОСОБА_1 підписані не були, ним повернуті до КП «Дніпрорудненські теплові мережі» з протоколами розбіжностей до проекту Договорів від 27.05.2014 року, що підтверджується копіями зазначених протоколів, які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.25-26,27).

31.08.2014 року відповідач КП «Дніпрорудненські теплові мережі» отримав протоколи розбіжностей до Договорів від 27.05.2014 року, дані обставини представником відповідача не заперечувались.

У відповідь на отримані 31.08.2014 року протоколи розбіжностей, відповідачем КП «Дніпрорудненські теплові мережі» 08.09.2014 року було направлено споживачеві ОСОБА_1 лист щодо узгодження суттєвих умов виконання договірних зобов»язань у відповідності до діючого законодавства у сфері жилово-комунальних послуг, в якому також зазначалося, що обєктивні та законні підстави для зміни умов Договору відсутні (т.1 а.с.28-29).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги ».

Відповідно до положень ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Виконавець зобовязаний вчасно та відповідної якості надавати житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно положень ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець має право підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

У статті 26 вказаного Закону України зазначаються істотні умови Договору між виконавцем/виробником та споживачем у сфері житлово-комунальних послуг. Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту Договору однією із сторін. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно положень ст.ст. 640, 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною та безумовною.

Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір в межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з положень ст.ст.643,646 ЦК України якщо в пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особи, яка зробила попередню пропозицію.

Згідно ч.2 ст.649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акту органу державної влади, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається .

Відповідно до приписів ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 статті 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі Типового договору, одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов»язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору; підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з Типовим договором.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 вищевказаного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з Типовим договором.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення Договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року.

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, постанови КМУ від 20.05.2009 року № 529 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Вирішуючи уточнені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині зобов»язання відповідача укласти Договір про надання послуг з централізованого опалення від 27 травня 2014 року та Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення № 6835 від 27 травня 2014 року з урахуванням внесених ним змін та доповнень, суд виходить з тих обставин, що відповідач зробив пропозицію позивачу укласти договір, у зв»язку з чим останньому був направлений проект договору від 27 травня 2014 року, який позивач не підписав та 31.08.2014 року направив відповідачу протоколи розбіжностей до проектів цих Договорів від 27 травня 2014 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем була надана відповідь 31.08.2014 року про згоду укласти вищезазначені Договори від 27 травня 2014 року на інших, ніж було запропоновано, умовах, що є новою пропозицією, яка відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повинна була бути погоджена відповідачем протягом одного місяця з дня її надання позивачем, тобто з 01.09.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у наведений законодавством термін відповідач надав відповідь про відмову від прийняття даної пропозиції, натомість, відповідно до пояснень сторін у судовому засіданні, відповідач вчиняв дії на виконання вищезазначених Договорів від 27 травня 2014 року, тобто конклюдентні дії у яких було втілено волю відповідача укласти вказану угоду та виконувати її, тому суд приходить до висновку, що відповідачем не було прийнято пропозицію позивача у вигляді складених ним протоколів розбіжностей до проекту Договорів від 27.05.2014 року та крім того, у своєму листі від № 05/1886 від 08.09.2014 року відповідач не заперечував проти фактичного існування між ним та позивачем договірних відносин, оскільки послуги позивачем КП «Дніпрорудненські теплові мережі» протягом спірного періоду позивачу ОСОБА_1І фактично надавалися. Будь-яких звернень, заперечень з боку позивача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання на адресу КП «Дніпрорудненські теплові мережі»від споживача ОСОБА_1 не надходило. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України будь-яких доказів щодо неотримання їх або отримання неналежної якості житлово-комунальних послуг за спірний період. позивачем суду не надано.

Матеріалами цивільної справи підтверджено та позивачем не спростовано, що комунальне підприємство «Дніпрорудненські теплові мережі» фактично надавало позивачу послуги з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, споживач ОСОБА_1 їх одержував і не відмовився від них у встановленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт ухилення відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» від укладення договорів та на момент звернення до суду між сторонами фактично існували договірні відносини, суд вважає, що ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» в частині зобов'язання відповідача укласти з позивачем два Типові договори про надання житлово - комунальних послуг з централізованого опалення та утримання будинків в частині технічного обслуговування та поточного ремонту з обов'язковим включенням в склад істотних умов виконання договірних зобов'язань сторонами визначених позивачем показників, суд вважає необхідним відмовити, оскільки у ст.ст.6,627 ЦК України закріплена свобода договору, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110 цс 12. Крім того, викладені ОСОБА_1 у протоколах розбіжностей власні пропозиції щодо істотних умов договору, не відповідають вимогам частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору.

Дії відповідача свідчать не про ухилення від укладання договору, а про ініціювання цього питання та намагання якомога швидше укласти такі Договори.

Отже, в даному випадку ОСОБА_1 міг передати на вирішення суду спір в порядку ст.649 ЦК України з приводу розбіжностей з кожної спірної умови Договору, а не звертатися з позовом про спонукання КП «Дніпрорудненські теплові мережі» до укладання з ним Договору.

Таким, чином, ОСОБА_1 звернувся з позовом про спонукання до укладання Договорів за відсутності доказів щодо ухилення відповідача від укладання цих Договорів, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає фактичним обставинам справи і характеру порушень, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа викладає в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Таким чином аналіуючи наведене, особа, яка вважає, що її права порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

У заявлених позовних вимогах ОСОБА_1 також просить визнати платіжні документи відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» на оплату наданих житлово - комунальних послуг в періоді з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року фальшивими та такими, що не відповідають вимогам ч.1,2,4 Закону України «Про житлове - комунальні послуги» та п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Разом з тим, суд вважає, що обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту звернення до суду з вищезазначеними позовними вимогами, не відповідає положенням ст.16 ЦК України, та з цих підстав суд вважає необхідним в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Крім того, рахунки на оплату послуг централізованого опалення та внутрішньо будинкового обслуговування, які видані комунальним підприємством Дніпрорудненські теплові мережі по особовому рахунку № 6835 на імя ОСОБА_1, носять виключно інформаційний характер, які відображають структуру наданих послуг та нарахування окремо по кожній складовій послуги. Тож, позивач, отримуючи щомісяця рахунки, мав вичерпну інформацію з приводу наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості. Позивач володів інформацією з приводу кількості та вартості фактично наданих послуг, здійснення відповідних нарахувань житлово-комунальних послуг за тарифами, затвердженими в установленому законом порядку, що також було підтверджено в судовому засіданні детальними показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3 Також, жодних доказів на підтвердження тих обставин, що вказані рахунки на оплату є фальшивими, містять ознаки підробки, тощо позивачем суду не надано та в ході судового розгляду справи останнім не доведено та крім того, поняття «фальшивості» платіжних документів чинним цивільним законодавством не регулюються.

Оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав у спосіб, що не передбачений законом, то ці вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Також, зроблені позивачем ОСОБА_1 власні розрахунки в якості доказів є неприйнятними, оскільки такі підрахунки мають бути підтверджені та доведені в суді належними та допустимими доказами, у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України.

Доводи позивача на обґрунтування позовних вимог по своїй суті стосуються незгоди із встановленими та затвердженими тарифами, які вважає економічно необґрунтованими, що судом до уваги не приймається, оскільки предметом спору не є економічне обґрунтування тарифів.

Доводи позивача на обґрунтування заявлених позовних вимог, які містять у собі приклади ймовірної норми споживання та обраховані ймовірні обсяги споживання теплової енергії із застосуванням формул визначення обсягів споживання за різними тарифами також не входять до предмету доказування у цій справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Також суд вважає безпідставними позовні вимоги щодо встановлення для позивача ОСОБА_1 справедливої та обґрунтованої суми 3780,94 грн. боргу за фактично надані житлово - комунальні послуги з централізованого опалення, обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем опалення за період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року, оскільки факт наявності боргу споживача ОСОБА_1 перед відповідачем КП Дніпрорудненські теплові мережі за надані послуги з централізованого опалення та послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання був встановлений рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2013 року, та на теперішній час набрало законної сили (т.1 а.с.131-134).

Вказаним судовим рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23.10.2013 року, позов комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання - задоволений, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_8 на користь комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі заборгованість з 01 лютого 2012 року по 31 травня 2013 року включно за послуги з централізованого опалення в сумі 4391 грн. 52 коп., за послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання в сумі 315 грн. 36 коп., а всього - 4706 грн. 88 копійок.

Згідно довідки комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг по особовому рахунку № 6835 на імя ОСОБА_1 за період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року, здійснено погашення заборгованості у період листопад 2013 року-квітень 2014 року в загальні сумі 1309,00 грн., що позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорювалося та підтверджено наданими ним платіжними документами про здійснення позивачем оплати за вказані житлово-комунальні послуги.

Також, у змісті уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі двох мінімальних заробітних плат, в сумі 2436,00 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 посилається на систематичне порушення права споживача - отримання достовірної інформації про порядок нарахування оплати послуг та про застосування та нарахуванні оплати послуг виключно показань теплового лічильника або затверджених в установленому порядку норм споживання теплової енергії на опалення, на систематичне проведення забороненої ст.19 Законом України «Про захист прав споживачів» нечесної підприємницької діяльності з використанням платіжних документів - рахунків, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства, що призвело в заявленому періоді з 01.01.2012 року по 31.01.2015 року до завищеної, більш на 58%, ціни продукції (вартості житлово-комунальних послуг), а також за публічне розповсюдження недостовірної інформації про його суми боргу, облік якої відповідач виконує по фальшивим платіжним документам, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства. Проте, всупереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, які зобовязують позивача на засадах змагальності доводити заявлені позовні вимоги належними доказами, однак позивачем в судовому засіданні належними, допустимими та переконливими доказами вищевикладені обставини не підтверджені і в суді не доведені.

Згідно ст.ст.57-59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Доказів у розумінні вказаних норм процесуального права, позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним в задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі про захист прав споживачів відмовити у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України, Закону України Про захист прав споживачів, Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.6,11,16,177,627,630,640-643,646,649,654,1166 ЦК України, ст.ст.7,10,11,60,61,79,88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_9