Справа № 161/2847/15-ц
Провадження № 2/161/1576/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Федорчук Д.Р.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором доручення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором доручення.

Свій позов обгрунтовує тим, що для надання йому правової допомоги він звернувся до адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та на підставі довіреності уповноважив їх представляти його інтереси в суді та інших органах. Між ним та ОСОБА_3 було укладено три договори про надання правової допомоги у чотирьох цивільних справах. Хоча договори і підписувалися адвокатом ОСОБА_3, його безпосереднє представництво здійснював ОСОБА_2 Після двох, інколи трьох судових засідань ОСОБА_2 переставав зявлятися в судові засідання, на телефонні дзвінки не відповідав, а коли відповідав то посилався на зайнятість в інших справах. Вказує, що ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання за договорами про надання правової допомоги не виконав, не зявлявся в судові засідання, уникав зустрічі з ним, не вчиняв дій спрямованих на захист його прав та законних інтересів. Так, у справі про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 підготував позовну заяву та був присутнім у двох судових засіданнях, в попередньому судовому засіданні та в засіданні під час призначення по справі експертизи. 12 грудня 2012 року та 05 лютого 2013 року в судові засідання ОСОБА_2 не зявився і позовну заяву залишили без розгляду. Після цього він телефонував до відповідача з проханням зробити звіт про проведену роботу, однак його так і не отримав. За домовленістю він сплатив ОСОБА_2 15 000 грн., за надання йому останнім правової допомоги у чотирьох цивільних справах, у відповідності договорів про надання правової допомоги.

Покликаючись на викладені обставини, просить стягнути з ОСОБА_2 в його користь заборгованість за невиконане зобовязання у розмірі 15 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві і з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 в його користь 26 955 грн. заборгованості з врахуванням збитків, завданих інфляцією та 3% річних.

Суду пояснив, що відповідно до договорів про надання правової допомоги ОСОБА_2 мав надавати йому правову допомогу у справах за його позовами: до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, до Волинської обласної психіатричної лікарні №2 про відшкодування майнової та моральної шкоди в звязку з незаконним поміщенням до психіатричного закладу, до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та у справі про його примусову госпіталізацію до психіатричного закладу.

У справі про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 зявився лише у два судових засідання, в подальшому відмовився виконувати його доручення про заявлення відводу головуючому-судді у справі, і через неявки в судове засідання 12 грудня 2012 року та 05 лютого 2013 року вказана позовна заява була залишена без розгляду.

У справі за поданням головного лікаря Волинської обласної психіатричної лікарні №2 про його примусову госпіталізацію ОСОБА_2 був присутнім на одному судовому засіданні. Хоча в задоволенні заяви було відмовлено, він вважає, що представник неналежним чином виконав взяті на себе зобовязання, зокрема не надав суду необхідні докази, медичні виписки, не розяснив суду в повній мірі значення медичних термінів та понять, що призвело до відсутності в судовому рішенні вищезазначеної інформації.

В справах про відшкодування шкоди завданої незаконним поміщенням до психіатричного закладу та про усунення перешкод в користуванні житлом відповідач брав участь по два рази в кожній, які в подальшому були залишені без розгляду в звязку з повторною неявкою в судове засідання ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечив. Суду пояснив, що договори про надання правової допомоги, на які посилається позивач, ним не укладалися. Разом з тим між ним та ОСОБА_1 була досягнута усна домовленість щодо представництва інтересів останнього в цивільних справах. Спочатку була домовленість про представництво інтересів ОСОБА_1 в цивільній справі за його позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Між ним та позивачем було досягнуто усної згоди щодо укладення договору доручення у формі довіреності. Згодом ОСОБА_1 незаконно помістили в Волинську обласну психіатричну лікарню №2 і останній звернувся до нього за представництвом його інтересів в даній справі. Ще через деякий час ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням бути його представником у справах за позовом ОСОБА_1 до ВОПЛ №2 про відшкодування шкоди завданої незаконним поміщенням до психіатричного закладу та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні права власності. Він вважає що належним чином та в повній мірі виконував усі усні домовленості та вказівки ОСОБА_1 Повідомив, що по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя він здійснював формування правової позиції по справі, готував позовну заяву, брав участь у проведенні судової будівельно-технічної експертизи, яка проводилася у справі. В цілому розгляд зазначеної справи Ківерцівським районним судом тривав з 28 березня 2012 року по 16.10.2012 року. При цьому на судові засідання по вказаній справі він приїжджав до Ківерцівського районного суду 9 разів, при цьому частина судових засідань відкладалася в звязку з неявкою в них відповідача та його представника. 16 жовтня 2012 року він не зявився в судове засідання по справі за усною вказівкою ОСОБА_1.

Крім того ОСОБА_2 пояснив, що після незаконного поміщення ОСОБА_1 до Волинської обласної психіатричної лікарні №2 він, отримавши в телефонному режимі усне доручення позивача, здійснював представництво його інтересів по даній справі. Після направлення головним лікарем ВОПЛ №2 заяви до Ківерцівського районного суду про примусову госпіталізації ОСОБА_1 він був присутнім на трьох засіданнях, у двох з яких розгляд справи відкладався, а в судовому засіданні 01 червня 2012 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Разом з тим, відповідач пояснив, що в справі за позовом ОСОБА_1 до ВОПЛ №2 про відшкодування шкоди завданої незаконним поміщенням до психіатричного закладу він готував подану ОСОБА_1 позовну заяву, формував доказову базу та брав участь у двох судових засіданнях 10.09.2012 року та 25.09.2012 року. В судове засідання у справі, призначене на 16 жовтня 2012 року він не зявився за усною вказівкою ОСОБА_1, який самостійно мав заявити відвід головуючому по справі. Позовна заява була залишена без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

У справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні права власності на житло ОСОБА_2 повідомив, що формував правову позицію по справі, готував позовну заяву, брав участь у двох судових засіданнях. В судове засідання у справі, призначене на 25 вересня 2012 року він не зявився за усною вказівкою ОСОБА_1, який самостійно мав заявити відвід головуючому у справі. Позовна заява була залишена без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Відповідач наголосив на тій обставині, що позови та заява, по усіх чотирьох справах предявлялися не одночасно, а зі значним інтервалом, при цьому ОСОБА_1 звертався за представництвом своїх інтересів саме до нього, що на його думку свідчить про відсутність у довірителя будь-яких претензій щодо якості представництва його інтересів.

Вважає безпідставним посилання ОСОБА_1 на те, що ним, як представником останнього неналежним чином здійснювалося представництво інтересів, оскільки всі дії у зазначених судових справах вчиняв за усною домовленістю з позивачем. Просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

В судове засідання 20.08.2015 року відповідач ОСОБА_2 не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд ухвалив розгляд справи провести у відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем по справі ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено два договори про надання правової допомоги. Так, 28 лютого 2012 року між зазначеними сторонами був укладений договір про надання правової допомоги у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, 16 липня 2012 року у справах за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної психіатричної лікарні №2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, що полягає у незаконній госпіталізації до психіатричного закладу та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням(а.с.2-4).

Отже, посилання позивача на те, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли саме з договорів про надання правової допомоги від 28 лютого 2012 року та від 16 липня 2012 року, є безпідставним, так як ОСОБА_2 не був стороною вказаних договорів.

Разом з тим, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний договір доручення, на підставі якого ОСОБА_1 була видана на імя ОСОБА_2 нотаріально посвідчена довіреність(а.с.17).

Згідно наданих суду квитанцій до прибутково касових ордерів ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 21.05.2012 року 3 000 грн., 04.06.2012 року 6000 грн. та 06.10.2012 року сплатив 6 000 грн., всього на суму 15 000 грн. (а.с.5).

Частиною 1 ст.1000 ЦПК України передбачено, що за договором доручення одна сторона(повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони(довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ч. 1 ст.1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено і дана обставина не оспорювалася сторонами у справі, у відповідності до договору доручення ОСОБА_2 здійснював представництво інтересів ОСОБА_1 у чотирьох цивільних справах: готував позовні заяви, збирав докази, вивчав матеріали справ, прибував у психіатричну лікарню, брав участь у судових засіданнях, що не заперечив у судовому засіданні позивач.

Позовні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про виселення були залишені Ківерцівським районним судом без розгляду саме з вини позивача(а.с.30,33).

ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_6 неналежним чином виконав взяті на себе зобовязання, в звязку з цим просить суд стягнути з останнього в його користь сплачені ним 15 000 грн. Однак позивач не надав суду доказів які б підтверджували які ж саме дії мав виконати ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, та які саме дії ОСОБА_2, як повіреною особою ОСОБА_1, не виконані чи виконані неналежним чином.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином суд вважає, що позивач не довів порушення зобовязання відповідачем.

Крім того, сторони жодним чином не обумовили відповідальність повіреного за невиконання або неналежне виконання свого обов'язку за договором доручення.

На основівикладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. ст. 610, 1000, 1002, 1003 ЦК України, керуючись ст. ст. 10.11.58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором доручення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк