У х в а л а

19 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Колодійчука В.М., Мостової Г.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору дарування удаваним, таким, що приховує договір купівлі-продажу та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору дарування удаваним, таким, що приховує фактичний договір купівлі-продажу та визнання права власності.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 30 липня 2014 року, поновлено ОСОБА_7 строк позовної давності для звернення до суду із позовом.

Визнано договір дарування від 29 травня 1997 року на 7/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1, який укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, удаваним і таким, що приховує договір купівлі-продажу.

Визнано 7/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 7/20 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 30 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору дарування удаваним, таким, що приховує договір купівлі-продажу та визнання права власності.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст. ст. 44, 46, 58, 71, 75, 76, 80 ЦК Української РСР та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2012 року у справі за позовом про поділ спільного майна, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року у справі за позовом про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на будинок, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року у справі за позовом про захист порушеного права власності, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом про визнання договору дарування квартири удаваним, визнання договору дарування квартири договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

При постановлені ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухваленою з додержанням норм матеріального права та вважав обґрунтованими висновки судів про те, що позивач дізналася про відчуження спірної частини будинку на підставі договору дарування лише під час розлучення з відповідачем та поділу майна подружжя. При цьому, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про те, що договір дарування є удаваним, оскільки сторони за спірну частину житлового будинку сплатили кошти, а під час підписання договору ОСОБА_11 знаходилася у коридорі, чого не заперечував відповідач, тому їй не було відомо про укладення саме договору дарування.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2012 року у справі за позовом про поділ спільного майна, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року у справі за позовом про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на будинок, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року у справі за позовом про захист порушеного права власності, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом про визнання договору дарування квартири удаваним, визнання договору дарування квартири договором купівлі-продажу, на які заявник посилається, як на підставу перегляду судового рішення, не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки в одному випадку (судове рішення, яке є предметом перегляду) суд зазначив, що оспорюваний договір є удаваним, оскільки за спірну частину житлового будинку сторони договору сплатили кошти, а в інших випадках (рішення, на які заявник посилається, як на підставу неоднакового застосування норм матеріального права) суд касаційної інстанції виходив з того, що визнаючи договір дарування удаваним правочином, суди не встановили усіх фактичних обставини, які б свідчили про удаваність правочину, зокрема не встановлено чи прикриває удавана угода реальну угоду, яку мали на меті укласти сторони, чи діяли обидві сторони умисно, усвідомлюючи, що укладають саме таку угоду.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупністю таких умов: судом касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні і ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Отже зміст заяви та додані до неї копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2012 року, від 04 червня 2014 року, від 10 вересня 2014 року, від 15 жовтня 2014 року, не можуть свідчити про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки із них не вбачається різного тлумачення судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; відсутнє різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; відсутнє різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання спірних правовідносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; відсутнє різне застосування правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником доводи не містять сукупність вказаних умов та ознак неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору дарування удаваним, таким, що приховує договір купівлі-продажу та визнання права власності за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

В.М. Колодійчук

Г.І. Мостова