Справа № 515/1584/15-ц
Провадження № 2/515/2088/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Тимошенка С.В.

при секретарі Коренчук О.Е.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області циві- льну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просила стягнути з ві- дповідача матеріальну шкоду в розмірі 8442 грн., заподіяну їй у звязку з втратою належної їй ко- рови, посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до паспорту великої рогатої худоби, вона є власником дійної корови породи «черво- на молочна» по кличці «Зоя». Нею, як і іншими жителями с.Борисівка Татарбунарського району, було укладено усний договір про випас та охорону худоби з ОСОБА_3, якому вони сплачували щомісячно по 100 грн. за одну голову худоби. 23.06.2015 р. зранку в черговий раз вона вигнала свою корову на випас та передала її пастуху ОСОБА_3 Через деякий час відповідач зателефо- нував їй та повідомив, що її корова зайшла в озеро і не може вийти. Вона зразу ж поїхала до місця пригоди і побачила в озері свою корову. Оскільки вона сама не могла впоратись з коровою та ви- вести її з води, то поїхала в село за допомогою, а коли повернулась, то корови вже не було. На її питання стосовно перебування корови відповідач нічого не міг повідомити. З заявою про пропажу корови вона звернулася до Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області, але їй було повідомлено про відсутність у діях відповідача ознак порушення закону, а рекомендовано зверну- тися до суду у приватному порядку, оскільки між нею та ОСОБА_3 існують цивільно-правові відносини. Повідомлення у місцевій газеті про пропажу корови також не дало результатів. Варті- сть втраченої корови складає ціну позову, яку відповідач у добровільному порядку відмовляється

сплатити.

Відповідач не визнав позовні вимоги, заперечував наявність своєї вини у втраті корови та пояс- нив про таке. Ранком 23.06.2015 р. він разом зі своїм напарником ОСОБА_5 збирали у череду корів, що належать громадянам, для випасу. Оскільки належна ОСОБА_1 корова була слабкою, то він попередив власника про те, що випасати її не буде. Але позивач не взяла до уваги його попе- редження та загнала корову у череду. Після цього він погнав череду чисельністю більше 60 голів на водопій за селом. Всі корови вийшли з води, а корова позивача залишилась стояти у воді по ко- ліна і на їх намагання вигнати її звідти не реагувала. Тоді він біля 08 год. зателефонував родичу позивача ОСОБА_6 і попросив повідомити про таке становище ОСОБА_1 Приблизно о 08.30 год. до озера приїхала позивач разом зі своєю сестрою ОСОБА_7, які бачили корову і зали- шилися біля неї, а він погнав череду випасати. Тобто корова залишилась у володінні позивача і він не повинен нести відповідальність за її втрату.

Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя, доповнивши зазначене тим, що оскільки позивач не взяла до уваги його претензію і загнала корову у череду, то між ними не від- булося домовленості, а тому відсутній факт укладення договору на випас корови позивача, що ви- ключає цивільно-правову відповідальність відповідача. Крім того, експертний товарознавчий вис- новок про вартість зниклої корови являється неналежним та недопустимим доказом, оскільки він складений оцінювачем, а не експертом, і оцінка майна проведена без наявності самого майна.

Заслухавши пояснення та доводи позивача, відповідача та його представника, допитавши свід- ків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до паспорту великої рогатої худоби серії LB № 267879, який було оглянуто у судо- вому засіданні і копія витягу з якого є у справі (а.с.5,19), власником тварини корови породи «че- рвона молочна» за кличкою «Зоя», ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 (позивач у справі).

На звернення позивача до Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області з приводу неповернення з пасовища належної їй корови отримано повідомлення про те, що в діях пастуха ОСОБА_3 «відсутні ознаки порушення діючого законодавства України, а вбачаються цивільно- правові відносини, які вирішуються шляхом подачі позовної заяви до суду», що видно з листа (а.с.7,17).

У газеті «Татарбунарский вестник» № 24 від 27.06.2015 р. було розміщено оголошення про про- пажу біля лиману між с.Борисівка та м.Татарбунари корови коричневої масті, що слідує з а.с.8.

Як вбачається з експертного товарознавчого висновку № 36 від 06. 08.2015 р. (а.с.9-14), вартість корови за кличкою «Зоя» віком 11 років та 6 місяців вагою 350 кг станом на дату оцінки становила 8442 грн.

Свідок ОСОБА_6 показав, що в день неповернення корови, належної позивачу, яка є рід- ною сестрою його дружини, приблизно о 08 год. йому зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що корова позивача знаходиться у воді в озері і її треба витягнути. Про це він повідомив ОСОБА_1, яка з його дружиною відбули на місце пригоди. Їдучи до м.Татарбунари у справах, він підїхав до озера, де бачив належну позивачу корову, яка стояла у воді по коліна. Череда з пастухом ОСОБА_8 знаходилась на від озера на відстані приблизно 150 м. Через деякий час він повертався, але корови в озері вже не було, череда паслась далеко від озера. Корову шукали та не знайшли.

Як слідує з показань свідка ОСОБА_7, 23.06.2015 р. приблизно о 07.40 год. зателефонував її чоловік і попросив повідомити позивача (її рідну сестру) про те, що її корова перебуває у воді в озері. Разом з позивачем вони прибули до озера і побачили корову, яка стояла у воді до колін і не рухалась з місця. Вони кликали корову, але та не виходила. Чабан ОСОБА_3 сказав, що корова вийде сама. Хоча у них були гумові чоботи, та в воду вони не пішли, боячись пявок. Залишивши корову у воді, вони повернулись до села та почали шукати людей, щоб витягнути корову. Але корова зникли і її не знайшли.

Згідно свідчень ОСОБА_9, ранком 23.06.2015 р. у проміжку з 09 до 10 год. їй зателефонувала її мати позивач у справі, яка повідомила, що належна їй корова зайшла у воду в озері і стоїть там, треба шукати людей, щоб вивести її звідти. Сама мати у воду не заходила, боялась пявок. Потім корова зникла і її не знайшли.

З аналізу показань свідка ОСОБА_5 слідує, що він 23.06.2015 р. допомагав ОСОБА_3 зганяти корів, належних односельчанам, до череди, яку той мав випасати. Позивачу ОСОБА_3 зауважив, щоб та не виганяла свою корову до череди, оскільки вона хвора. Але ОСОБА_1 все рів- но вигнала корову, яка влилась до череди. За селом поїли коров в озері, вся худоба вийшла, а ко- рова позивача стояла по коліна у воді на відстані приблизно 150 м від берега і не виходила. Він не міг зайти у воду до корови, оскільки у нього на нозі протез, він є інвалідом 3-ї групи, а ОСОБА_3 - удержував череду. Тоді відповідач подзвонив власнику. Скоро прийшла позивач зі своєю се- строю ОСОБА_7, остання була у гумових чоботах. Вони показали їм де знаходиться корова і сестри лишились біля неї, після чого ОСОБА_3 погнав череду далі пастися, а він пішов додо- му. Йому відомо, що корова позивача була слабкою, іноді падала.

Свідок ОСОБА_10 повідомив про те, що стан корови позивача був незадовільний, тварина була слабкою, не добре трималась на ногах, інколи падала. Про це він повідомив ОСОБА_3 на- передодні 23.06.2015 р.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Як визначено ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Ко- дексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та сп- раведливості.

За змістом ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на роз- суд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного зако- нодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій фор- мі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, що визначено ч.1 ст.640 ЦК України.

Отже, приймаючи до уваги докази, добуті у судовому засіданні, та виходячи з наведених вимог закону, суд приходить до висновку про наступне.

Суд вважає доведеним, що між сторонами у справі було досягнуто домовленості, за умовами якої відповідач зобовязався випасати належну позивачу корову, зберігати її та повернути у належ- ному стані, а позивач зобовязалася оплатити ці послуги іншої сторони. Тобто, між сторонами було укладено усний договір, оскільки вони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Проте, сторонами при укладенні даного договору не були передбачені певні моделі поведінки сторін за певних обставин. Про це сторонами суду не було надано жодних доказів. Наприклад, як слід повестися у випадку погіршення стану здоровя худоби у разі вживання нею неїстівних кор- мів, отруйних комах, тощо. І у всякому разі не було передбачено, як слід поступати у випадку, ко- ли худоба перебуває у водному середовищі і не бажає виходити з нього.

Ось чому відповідач попередив власника тварини про ті обставини, які виникли, дочекався по- зивача, передав їй належну тій худобу, чим зняв з себе відповідальність за подальше її існування. ОСОБА_3, маючи череду у кількості більше 60 голів, не міг і не повинен був охороняти корову позивача. Він своїми діями не заподіяв шкоди здоровю тварини, повідомив позивача про її пере- бування у зазначеному середовищу, дочекався позивача і тільки після цього погнав випасати чере- ду.

Тобто, відповідач всю відповідальність за збереження корови передав позивачу, чим звільнив себе від неї. Але позивач, з якою знаходилась її сестра, не прийняла заходів для збереження твари- ни, яку їй було повернуто відповідачем, та залишила місце пригоди.

Отже, відсутні законні підстави для відшкодування відповідачем шкоди, заподіяну позивачу у звязку з втратою належної їй худоби.

Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_10 в тій частині, що стан корови позивача був незадовільний, тварина була слабкою, недобре трималась на ногах, інколи падала, суд не може прийняти до уваги, відносячись до них критично, оскільки зазначені особи перебувають у дружніх та робочих стосунках з відповідачем, а тому можуть бути заінтересованими особами. Крім того, ці показання спростовуються свідченнями ветеринарного лікаря ОСОБА_11 про те, що корова пози- вача була клінично здорова, за станом здоровья тварини ОСОБА_1 до нього не зверталась, вет- лікарня знаходиться по сусідству з позивачем. Всі профілактичні заходи стосовно згаданої корови, клінічні дослідження були проведені своєжчасно. Сумніватися в обєктивності наданих свідком показань у суду відсутні підстави.

Аналогічно суд відноситься до свідчень ОСОБА_5 в тій частині, що ОСОБА_3 попере- див ОСОБА_1 про те, що випасати не буде її корову, оскільки вона хвора, але позивач не взяла до уваги його попередження та загнала корову у череду.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і за-перечень…

Проте ні позивачем, а ні її представником не надано суду необхідних та достатніх обєктивних доказів, на підставі яких можливо задоволення позовних вимог, а судом їх не добуто.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.626-628,638-642 ЦК України, ст.ст.57-60,208,209, 213- 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріа- льної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Тимошенко