У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської обласної ради, Львівської міської ради, Львівської обласної державної адміністрації, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Граніт», про скасування рішень, за касаційною скаргою Львівської міської ради на рішення апеляційного суду Львівської області від 01 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно у виді будинковолодіння АДРЕСА_1. Зазначав, що його дід ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 1931 року придбав спірний будинок загальною площею 827 кв.м 24 жовтня 1953 року житловим управлінням Львівського відділу комунального господарства ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на будівлю за № 330 та зареєстровано у реєстрову книгу за № 639. Також, рішенням Львівського міськвиконкому № 1157 від 20 серпня 1953 року за ОСОБА_5 зареєстровано земельну ділянку АДРЕСА_1 загальною площею 1921 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер і після його смерті прийняла спадщину дружина ОСОБА_6 - його бабуся. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6, яка 01 серпня 1989 року на підставі нотаріально посвідченого заповіту все належне їй майно заповіла своїй дочці та його матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої він прийняв спадщину, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори, однак оформити спадщину не зміг, оскільки БТІ та ЕО відмовило йому у виготовленні довідки-характеристики на спірний будинок. При цьому він дізнався, що рішенням виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих від 12 вересня 1950 року № 1147 «Про передачу на баланс будинкоуправління № 108 по АДРЕСА_1 та рішенням Львівської обласної Ради депутатів трудящих від 15 серпня 1961 року за № 690/0185 «Про затвердження рішення виконкому Львівської міської Ради народних депутатів № 692 від 04 серпня 1961 року «Про розгляд статті «Виразка на тілі міста» Робітнича газета від 07 жовтня 1960 року» належний йому будинок був взятий на баланс місцевої Ради. Вважає вказані рішення незаконними, оскільки рішенням виконкому Львівської міської ради за № 1147 спірний будинок був зарахований до житлового фонду місцевих Рад, однак вже рішенням облвиконкому № 2044 від 29 листопада 1950 року будинок був повернутий ОСОБА_5 Приймаючи рішення № 692 від 15 серпня 1961 року виконком Львівської обласної ради порушив вимоги ст. 10 Конституції СРСР, Конституцію УРСР, Закон про судоустрій УРСР, які забезпечували захист права особистої власності громадян. Із врахуванням наведеного, просив скасувати вказані рішення, а також рішення Залізничного районного виконавчого комітету м. Львова № 109 від 10 березня 1987 року про реєстрацію спірного будинку за ЖЕО Залізничного району у м. Львові в цілому.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 01 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Львівської обласної Ради депутатів трудящих від 15 серпня 1961 року № 690/0185 «Про затвердження рішення виконкому Львівської міської Ради народних депутатів № 692 від 04 серпня 1961 року «Про розгляд статті «Виразка на тілі міста». Робітнича газета від 07 жовтня 1960 року. Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих від 12 вересня 1950 року № 1147 «Про передачу на баланс будинковолодіння № 108 будинку по АДРЕСА_1. Визнано незаконним та скасовано рішення Залізничного райвиконкому м. Львова № 109 від 10 березня 1987 року про реєстрацію за місцевими радами ЖЕО Залізничного району м. Львова житлового будинку по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі Львівська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3, дізнавшись про оспорювані рішення у 1996 року, звернувся до суду лише 01 листопада 2011 року, тобто після спливу строку позовної давності, визначеного ст. 71 ЦК УРСР.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що виконком Львівської обласної Ради народних депутатів не мав правових підстав приймати рішення про передачу на баланс місцевих органів влади спірне будинковолодіння, оскільки вказане майно у відповідності до чинного на той час законодавства було успадковане ОСОБА_3

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 28 жовтня 1931 року, реєстровий номер 11434/31 дід позивача - ОСОБА_5 28 жовтня 1931 року купив будинок АДРЕСА_1 загальною корисною площею 827 кв.м (а. с. 11).

Рішенням виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих № 1147 від 12 вересня 1950 року будинок АДРЕСА_1 був переданий на баланс будинкоуправління № 108 Залізничного районного житлового управління (а. с. 9).

Рішенням виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих № 1147 від 12 вересня 1950 року спірний житловий будинок був зарахований до житлового фонду місцевих Рад, але це рішення було відмінено і рішенням облвиконкому № 2044 від 28 листопада 1950 року, будинок був повернений колишньому власнику ОСОБА_5.(а. с. 9-10).

Рішенням Львівського міськвиконкому № 1157 від 20 серпня 1953 року земельну ділянку АДРЕСА_1 загальною площею 1921 кв.м зареєстровано за ОСОБА_5

24 жовтня 1953 року житловим управлінням Львівського відділу комунального господарства ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на будівлю за № 330 та зареєстровано у реєстрову (кадастрову) книгу за № 639 (а. с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла його дружина, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла. Все належне їй на час смерті майно заповіла своїй дочці ОСОБА_4, що підтверджується заповітом, посвідченим державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори від 01 серпня 1989 року та зареєстрованим у реєстрі за № 1-3132.

Рішенням виконкому Львівської міської Ради народних депутатів № 692 від 04 серпня 1961 року будинок АДРЕСА_1 зарахований до житлового фонду міста Львова на підставі встановлених фактів отримання сім'єю ОСОБА_6 нетрудових доходів (а. с. 7).

Рішенням виконкому Львівської обласної Ради № 690/0185 від 15 серпня 1961 року затверджено рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих № 592 від 04 серпня 1961 року «Про розгляд статті «Виразки на тілі міста», п. 2 вказаного рішення включено до житлового місцевих Рад будинок АДРЕСА_1, як джерело великих нетрудових доходів і зобов'язано виконком Львівської міської Ради депутатів трудящих передати згаданий будинок на баланс відповідних домоуправлінь (а. с. 8).

Рішенням Залізничного райвиконкому м. Львова № 109 від 10 березня 1987 року «Про затвердження реєстру будинків» вирішено затвердити реєстр житлових будинків, які знаходяться на балансі місцевих Рад по Залізничному району та, зокрема, будинку по АДРЕСА_1 за ЖЕО Залізничного району в м. Львові в цілому (а. с. 60).

ОСОБА_4 звернулася із заявою про прийняття спадщини до Другої Львівської державної нотаріальної контори, що підтверджується листом державного нотаріуса ОСОБА_7 від 07 грудня 1991 року за № 415, однак юридично спадщину не оформила (а. с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 Після її смерті залишилось будинковолодіння АДРЕСА_1.

Після смерті матері ОСОБА_3 залишився зареєстрованим по місцю проживання матері у будинковолодінні АДРЕСА_1 та подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Юридичне оформлення спадщини не вбулося з причин відмови Львівського «БТІ та ЕО» у видачі довідки-характеристики, що підтверджується листом № 506 від 04 червня 1996 року (а. с. 13).

Згідно зі ст. ст. 71, 75, 76 ЦК УРСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст. ст. 74, 80 ЦК УРСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною, причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до довідки № 506 від 04 червня 1996 року, виданої Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_3, відмовлено у видачі довідки-характеристики для отримання спадщини, оскільки рішенням Львівського облвиконкому № 690/0185 від 15 серпня 1961 року було відмінене рішення облвиконкому № 2044 від 28 листопада 1950 року і будинок був зарахований до житлового фонду місцевих Рад (а. с. 13).

Встановивши, що права ОСОБА_3 порушені внаслідок ухвалення рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих від 12 вересня 1950 року № 1147 «Про передачу на баланс будинкоуправління № 108 по АДРЕСА_1 та рішення Львівської обласної Ради депутатів трудящих від 15 серпня 1961 року за № 690/0185 «Про затвердження рішення виконкому Львівської міської Ради народних депутатів № 692 від 04 серпня 1961 року «Про розгляд статті «Виразка на тілі міста». Робітнича газета від 07 жовтня 1960 року», проте строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, оскільки ОСОБА_3, дізнавшись про оспорюванні рішення у 1996 році, звернувся до суду лише у 2011 році, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з цих підстав.

Суд апеляційної інстанції на вказані обставини та норми матеріального права уваги не звернув та вдався тільки до вирішення питання про законність набуття права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно у порядку спадкування, належно не перевіривши висновки суду першої інстанції про пропущення позивачем строку позовної давності.

Таким чином апеляційним судом скасоване законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 01 липня 2014 року скасувати, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко