УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Журавель В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_7, про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, посилаючись на те, що з 1989 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_4

27 червня 2003 року за договором купівлі-продажу вони на ім'я чоловіка придбали земельну ділянку площею 0,0735 га в Садовому товаристві «Нафтовик-1» Бориспільського району Київської області, яка є їх спільною власністю подружжя. Із вказаної ділянки 30 жовтня 2007 року вони продали ділянку площею 0,0405 га та у їхній спільній власності залишилася ділянка площею 0,033 га.

30 травня 2013 року її чоловік ОСОБА_4 без її відома та згоди продав за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ділянку площею 0,033 га відповідачці ОСОБА_5

Посилаючись на порушення ст. 65 СК України, яка вимагає нотаріально посвідченої письмової згоди одного з подружжя для укладення іншим подружжям договору, що потребує нотаріального посвідчення, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,033 га, укладений 30 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_5 заявила зустрічний позов до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_7, в якому просила стягнути із ОСОБА_4 на її користь 71 тис. доларів США, з яких: 40 тис. доларів США, отриманих за продаж ділянки, та 31 тис. доларів США завдатку, сплаченого нею за попереднім договором.

Вимоги мотивувала тим, що 22 квітня 2013 року вона та ОСОБА_4, від імені якого діяла представник ОСОБА_7, уклали попередній договір про продаж спірної земельної ділянки площею 0,033 га у строк до 10 червня 2013 року. За умовами попереднього договору вона передала представнику ОСОБА_7 кошти в розмірі 40 тис. доларів США, що підтверджується її розписками.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 30 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 176 440 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів у більшому розмірі відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року зазначене судове рішення в частині розміру стягнутих коштів змінено та стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 384 258 грн.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та рішення апеляційного суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_5 384 258 грн скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 8 580 грн. У решті позову ОСОБА_5 просить відмовити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період шлюбу придбали 27 червня 2003 року за договором купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,073 га, що розташована в Садовому товаристві «Нафтовик-1» Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області. У подальшому 30 жовтня 2007 року із вказаної ділянки ОСОБА_4 за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 відчужив ділянку площею 0,0405 га та у їхній спільній власності залишилася ділянка площею 0,033 га.

Крім того, судом установлено, що 28 травня 2013 року ОСОБА_4 видав довіреність на ім'я ОСОБА_7, якою уповноважив останню продати за ціну і на умовах на її розсуд належну йому земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,033 га в Садовому товаристві «Нафтовик-1» Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області. На підставі вказаної довіреності ОСОБА_7 30 травня 2013 року уклала із відповідачкою ОСОБА_5 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким від імені ОСОБА_4 продала вказану земельну ділянку за 8 580 грн.

При укладенні договору купівлі-продажу нотаріально посвідчена письмова згода ОСОБА_3, як подружжя та співвласника майна, отримана не була.

За таких обставин суд дійшов висновку про невідповідність оспорюваного договору купівлі-продажу вимогам закону і порушення прав позивачки, визнав договір недійсним та застосував наслідки недійсності правочину, встановлені ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 частково, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним у зв'язку із недотриманням сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення такого правочину, а відтак сторони мають повернути все отримане за угодою.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції.

Разом із тим апеляційний суд не погодився із визначеним судом розміром коштів, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_5, з огляду на те, що за умовам попереднього договору від 22 квітня 2013 року (п. 4.2) покупець ОСОБА_5 у момент підписання договору виплачує представнику продавця завдаток у розмірі 207 818 грн, що еквівалентно 26 тис. доларів США, та дійшов висновку, що факт передачі вказаних коштів підтверджується умовами попереднього договору, укладеного у простій письмовій формі.

За таких обставин апеляційний суд вважав за необхідне збільшити визначений судом першої інстанції розмір коштів в сумі 176 440 грн на суму 207 818 грн, визначивши остаточний розмір коштів, що підлягають стягненню - 384 258 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки останні відповідають встановленим обставинам, що мають значення для правильного вирішення спору, та нормам матеріального права, що регулюють зазначені правовідносини.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.М. Ситнік