РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18097/14-ц

пр. № 2/759/906/15

29 січня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс»

до ОСОБА_1,

3-ті особи: ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про визнання недійсним договору страхування, -

В с т а н о в и в :

ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, 3-ті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просила визнати недійсним договір страхування у вигляді страхового полісу №АС/9917841 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і ОСОБА_1 12.04.2014р., посилаючись на те, що 02.07.2014р. біля 16 години 40 хвилин при виїзді з двору по вул.Г.Дніпра, 1 в м.Києві мала місце ДТП за участю автомобіля «Хонда», держномер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 і автомобілем «Міцубісі», держномер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 Дана ДТП сталася з вини водіїв обох автомобілів, у зв*язку з чим вони були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпроАП постановою Оболонського районного суду м.Києва. При цьому ОСОБА_1 надав до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» договір страхування у вигляді страхового полісу №АС/9917841 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і ним 12.04.2014р. для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування. Але, згідно інформації, наявної у ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» та МТСБУ, бланк даного Полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9917841 не використаний, страховий платіж за вищевказаний страховий поліс до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» не надходив, звіт про оформлення страхового полісу агентом ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» не надано. У зв*язку із наведеним, а також тим, що ОСОБА_1 не надав будь-яких підтверджуючих документів про сплату страхового платежу, просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 202, 203, 215, 216, 983, 988 ЦК України, ст.ст. 8, 16, 18 Закону України «Про страхування».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на відсутність у відповідача доказів сплати страхового платежу, вказував, що йому, як представнику ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс», не відомо, хто підписав страховий поліс №АС/9917841, чи має ця особа повноваження укладати договори від імені ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і звідки в неї номерний бланк страхової компанії, що в сукупності вважав достатніми доказами недійсності договору страхування.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснив про те, що 12.04.2014р. уклав договір обов*язкового страхування своєї цивільно-правової відповідальності як власника транспортного засобу з ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс», від імені якої діяв страховий агент ОСОБА_3., який здійснює свою діяльність на узбіччі дороги і який мав пакет номерних бланків даної страхової компанії, саме ОСОБА_3 був сплачений 12.04.2014р. страховий платіж в сумі 544 грн. 32 коп., про що він отримав оригінал страхового полісу. Вважав, що він виконав усі умови договору і ті обставини, що позивач не має повної інформації щодо свого страхового агента, щодо відомостей стосовно номерного бланку страхової компанії, не внесення певних відомостей до автоматизованих систем не може бути постановлено в залежність щодо дійсності правочину, оскільки не стосується його вини як страхувальника.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 23), заперечень проти позову суду не надала, про поважність причин неявки суд не повідомила.

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі.

За клопотанням представника позивача до участі в справі як третя особа був залучений ОСОБА_3, який був допитаний в судовому засіданні спочатку як свідок та пояснив про те, що вже тривалий час працює страховим агентом різних страхових компаній в тому числі й ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс», від представника якої отримує пакет номерних бланків в хронологічному порядку, за які розписується і укладає договори страхування від імені даної страхової компанії та передає останній грошові кошти за сплату страховиками страхових платежів за відрахуванням своїх комісійних. Підтвердив, що ОСОБА_1 дійсно уклав 12.04.2014р. договір обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і сплатив того ж дня страховий платіж в сумі 544 грн. 32 коп. Квитанції про сплату він не видає, оскільки в самому страховому полісі зазначено про здійснення його плати.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 02.07.2014р. біля 16 години 40 хвилин при виїзді з двору по вул.Г.Дніпра, 1 в м.Києві мала місце ДТП за участю автомобіля «Хонда», держномер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 і автомобілем «Міцубісі», держномер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Дана ДТП сталася з вини водіїв обох автомобілів, у зв*язку з чим вони були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпроАП постановою Оболонського районного суду м.Києва (а.с. 5 - копія постанови суду).

03.07.2014р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» із заявою про повідомлення про настання події (а.с. 4 - копія заяви) і надав останній договір страхування у вигляді страхового полісу №АС/9917841 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і ним 12.04.2014р. для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування (а.с. 6 - копія договору).

Як вказував представник позивача, згідно інформації, наявної у ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» та МТСБУ, бланк даного Полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9917841 не використаний, страховий платіж за вищевказаний страховий поліс до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» не надходив, звіт про оформлення страхового полісу агентом ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» не надано, в підтвердження чого надав суду витяг із автоматизованої централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 7 - копія витягу).

У зв*язку із наведеним, а також тим, що ОСОБА_1 не надав будь-яких підтверджуючих документів про сплату страхового платежу, представник позивача просив визнати недійсним договір страхування у вигляді страхового полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і ОСОБА_1 12.04.2014р.

Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров*ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 2 ст.18 Закону України «Про страхування», факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Згідно зі ст.988 ЦК України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках встановлених законом.

Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, що його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі та може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до частини 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст.998 ЦК України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним, у випадках, встановлених нормами Цивільного кодексу України. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку.

У відповідності до ст.983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

В даному спірному випадку в матеріалах справи є страховий поліс №АС/9917841 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що відповідно до правил частини 2 ст.18 Закону України «Про страхування» підтверджує факт укладення договору страхування.

При цьому, у вказаному вище страховому полісі зазначено про те, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, а саме: з 00 годин 00 хвилин 13.04.2014р. до 12.04.2015р. включно, що відповідає правилам бланкетної норми ст.983 ЦК України.

Також, страховий поліс містить зазначення про те, що страховий платіж в сумі 544 грн. 32 коп. сплачений 12.04.2014р.в 00 годин 00 хвилин, що є доказом сплати цієї суми страхувальником і надання про оплату страхового платежу додаткових письмових доказів законом не вимагається.

Таким чином, страховий поліс №АС/9917841 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів містить усі обов*язкові дані згідно ст.16 Закону України «Про страхування», а тому посилання представника позивача на те, що в даному страховому полісі відсутні відомості про вид платіжного документу, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтовані на вимогах закону.

Що стосується витягу із автоматизованої централізованої бази даних МТСБУ, наданого позивачем, то даний документ не може бути визнаний судом належним і допустимим доказом відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки він наданий самим позивачем і відсутність в централізованій базі МТСБУ даних відомостей про використання бланку, не надходження до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» страхового платежу, а також не отримання страховиком звіту про оформлення страхового полісу агентом ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» само по собі не може бути правовою підставою для визнання договору страхування недійсним, оскільки внесення відомостей про використання номерних страхових бланків до централізованої бази даних МТСБУ, передача платежу страховим агентом страховій компанії, а також надання звіту є лише технічними питаннями працівників страхових компаній.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.22 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 18 Закону України «Про страхування», ст.ст. 203, 215, 216, 981, 982, 983, 998 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169 ч.4, 212-215, 223-228 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» до ОСОБА_1, 3-ті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору страхування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: