Справа № 658/4877/14
(провадження № 2/658/462/15)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області у складі:

головуючого- судді Подіновської Г.В.,

при секретарях - Діденко С.А., Завізьон С.А., Уманець А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Каховка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу, моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму внесених на депозитний рахунок коштів у розмірі 84 754,36 грн., суму нарахованих процентів за договором банківського вкладу у розмірі 20 268,15 грн., суму встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу в сумі 51 620,21 грн., а також витрат на оплату правової допомоги.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачкою 14.07.2010 року було укладено договір банківського вкладу «Депозит VIP» № SAMDN8445, відповідно до умов якого банк прийняв від позивачки кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 77 400,00 грн. на строк зберігання 12 місяців з 14.07.2010 року по 14.07.2011 року з виплатою відсотків. З 01.02.2014 року відповідачем припинено вплачувати позивачці проценти за договором депозиту і вона 15.05.2014 року звернулася до банку із заявою про розірвання договору, на що відповідачем було надано відповідь про відмову у поверненні коштів у звязку з нестабільною ситуацією в країні. Просила позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав повністю, під час розгляду справи надав заяву про збільшення позовних вимог, яку у судовому засіданні підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, про що надала письмове заперечення на позов.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачкою 14.07.2010 року було укладено договір банківського вкладу «Депозит VIP» № SAMDN8445, відповідно до умов якого банк прийняв від позивачки кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 77 400,00 грн. на строк зберігання 12 місяців з 14.07.2010 року по 14.07.2011 року з виплатою відсотків (а.с. 5). В якості документа, що підтверджує внесення коштів на депозит, відповідачем 14.07.2010 року було надано позивачці квитанцію про зарахування грошових коштів та видано електронну ощадну книжку № 860120 (а.с. 6).

З 01.02.2014 року відповідачем припинено вплачувати позивачці проценти за договором депозиту і вона 15.05.2014 року звернулася до банку із заявою про розірвання договору на що відповідачем було надано відповідь про відмову у поверненні коштів у звязку з нестабільною ситуацією в країні (а.с. 7-11).

Станом на 01.01.2014 року сума вкладу позивачки за договором депозиту становить 84 754,36 грн.

На час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем депозитного вкладу з нарахованими відсотками.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 1058 ЦК України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядження клієнта видати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку розрахункового документа.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшло своє повне підтвердження те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачці грошові кошти за договором банківського вкладу «Депозит VIP» № SAMDN8445 14.07.2010 року (вклад «СТАНДАРТ») в розмірі 84 754,36 грн. (сума нарахованих процентів за договором банківського вкладу у розмірі 20 268,15 грн., сума встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу в сумі 51 620,21 грн.). Тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання представника відповідача на те, що банк не повинен виконувати зобов'язання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АРК, котра на даний період часу окупована, суд вважає безпідставними, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м.Дніпропетровськ.

Згідно з вимогами ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п. 5 постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Доводи відповідача про те, що зобов'язання за укладеним з позивачем договором повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки положеннями ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до чинного законодавства.

Інші доводи представника відповідача щодо не надання доказів укладання договору депозитного вкладу та внесення коштів на депозитний рахунок спростовуються матеріалами справи.

В частині задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди суд відмовляє на підставі наступного.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходив, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (п. 5 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 р.)

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Абзац 3 п. 10 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України №4 від 31.03.1995 р. визначає, що визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Позивачкою не доведено факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в результаті дій або бездіяльності відповідача, не надано підтвердження розрахунку моральної шкоди, тому суд вважає позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у зв'язку із звільненням позивачки від сплати судового збору з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 566,42 грн.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. При цьому, витрати на правову допомогу відносяться до витрат, повязаних з розглядом справи.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_3 в суді був адвокат ОСОБА_1, який здійснював представництво її інтересів на підставі договору про надання правової допомоги від 27.11.2014 року.

Загальна тривалість судових засідань, в яких брав участь представник позивачки, становить 3 години, що підтверджується журналами судових засідань у справі.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», мінімальна заробітна плата в країні з 01 січня 2015 року становить 1218 грн.

Таким чином, із врахуванням положень чинного законодавства та тривалості участі представника позивача у судових засіданнях, розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 1462 грн..

Керуючись ст.ст. 95, 525, 527, 530, 610-612, 625, 629, 1058, 1060, 1068 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму внесених на депозитний рахунок коштів у розмірі 84 754,36 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму нарахованих процентів за договором банківського вкладу у розмірі 20 268,15 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу у розмірі 51 620,21 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 витрати на оплату правової допомоги 1 462,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в дохід держави судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1 566,42 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Г. В. Подіновська