Єдиний унікальний номер: 448/331/15-ц
Провадження № 2/448/151/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02.10.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.

з участю секретаря - Тхір О.Т.

відповідача - ОСОБА_1

та його представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа - ТзОВ «Автокредит плюс», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 21.01.2008 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір за №DN81AR100030317 на суму 24 781 грн. строком до 20.01.2015р.

Вказує, що умови вищевказаного кредитного договору позичальником порушені, зобовязання тривалий час не виконуються. Станом на 05.03.2015 року відповідач ОСОБА_1 заборгував Банку за вказаним кредитним договором кошти в сумі 88 403, 02 грн., з яких: - 23593,04 грн. заборгованість за кредитом; 1548,35 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 58813,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина); 4197,76 грн. штраф (процентна складова).

З огляду на наведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним Кредитним договором в розмірі 88 403,02 грн. та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, проте подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути без його участі на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Пояснили, що він (ОСОБА_4І.) не вважає себе стороною договорів, на які покликається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому такі договори вважають нікчемними. Також покликалися на відсутність будь-яких зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк» з тих підстав, що протягом перших трьох років ОСОБА_4 погашав отриманий у позивача кредит, а весною 2012р. працівники Приватбанку забрали у нього автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2007р.в., державний номер НОМЕР_1, на купівлю якого він (відповідач) отримав кредитні кошти та який був предметом застави кредитно-заставного договору №DN81AR100030317 від 21.01.2008р. Також вказували на те, що позовна заява подана до суду неналежним представником з тих підстав, що у матеріалах справи відсутня належним чином посвідчена довіреність. Вважають, що відповідач не має будь-яких зобовязань перед позивачем, а тому просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа - ТзОВ «Автокредит плюс» була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявилася, не повідомила про причину своєї неявки, а також не надісла клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та такий підлягає до задоволення з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 21.01.2008р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір за №DN81AR100030317, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 24 781 гривень зі сплатою 9,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із строком повернення до 20.01.2015 року. Згідно умов вказаного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит в зазначеній вище сумі, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався належним чином повернути наданий кредит у повному обсязі, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов Договору.

Як вбачається із п.17 вказаного договору частина кредиту в розмірі 21900 грн. була надана з метою придбання позичальником ОСОБА_1 автомобіля.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений Договір застави рухомого майна автомобіля марки «ЗАЗ 110307», 2007р.в., державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, тип ТЗ легковий комбі-В, № кузова/шасі: Y6D2693.

На виконання умов кредитного договору банк, позивач по справі, надав відповідачу ОСОБА_1 кредит, що свідчить про належне виконання позивачем умов вищевказаного кредитного договору, та чого не заперечив сам відповідач, ствердивши, що кредитні кошти отримав на купівлю автомобіля марки «ЗАЗ 110307», 2007р.в., державний номер НОМЕР_1.

Таким чином, надавши суму кредиту позичальнику ОСОБА_1, позивач виконав умови укладеного кредитного договору №DN81AR100030317від 21.01.2008р., однак відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість перед банком.

Так, у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань перед банком станом на 28.03.2012р. його заборгованість перед позивачем становила 48896,56 грн., а заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.04.2012 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави ухвалено в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №DN81AR100030317від 21.01.2008р. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2007р.в., державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, тип ТЗ легковий комбі-В, № кузова/шасі: Y6D2693,з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ із наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Як вбачається із матеріалів справи, в подальшому предмет застави був знятий з обліку в органах ДАІ та реалізований від імені боржника іншій особі, а гроші в сумі 21 000 грн., виручені від продажу автомобіля, були зараховані в погашення частини заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема на погашення прострочених відсотків - 13 279,76 грн., комісії 4523,24 грн., юридичних витрат 3197 грн.

Згідно проведеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 05.03.2015 року заборгованість відповідача перед банком по поверненню кредиту та сплаті процентів становить 88 403, 02 грн., з яких: - 23593,04 грн. заборгованість за кредитом; 1548,35 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 58813,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина); 4197,76 грн. штраф (процентна складова).

На час розгляду справи в суді прострочена заборгованість по кредитному договору відповідачем ОСОБА_4 не погашена.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями відповідача та наявними у справі письмовими доказами: копією кредитно-заставного договору за №DN81AR100030317 від 21.01.2008 року та Додатком №2 до такого «Загальна вартість кредиту»; копією меморіального ордеру №16 від 18.01.2008р.; копією договору №1 від 17.07.2006р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТЗОВ «Автокредит Плюс»; довідками-розрахунками заборгованості позичальника ОСОБА_1 по поверненню кредиту та сплаті процентів станом на 05.03.2015р.; копією заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.04.2012 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави; копією виконавчого листа, виданого 14.05.2012р. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про звернення стягнення на предмет застави автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2007р.в., державний номер НОМЕР_1, в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №DN81AR100030317від 21.01.2008р.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Згідно ст.ст. 611, 625, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд не приймає до уваги покликання відповідача на факт вилучення у нього представниками позивача автомобіля і що зазначене свідчить про відсутність у нього (відповідача) будь-яких зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк» з тих підстав, що матеріалами справи підтверджено, що гроші, виручені від реалізації даного транспортного засобу були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості позичальника, однак такі покрили лише частину заборгованості, а не в цілому.

Доводи відповідача щодо неналежного посвідчення повноважень представників позивача, які зверталися до суду з позовною заявою та приймали участь у справі, є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, такі доводи повністю спростовуються наявними у матеріалах справи копіями довіреностей, тощо.

Також суд не приймає до уваги і покликання відповідача на нікчемність правочинів (кредитного та інших договорів), так як вважає їх безпідставними та нічим обєктивно не підтвердженими. Іншими словами, відповідач не довів тих обставин, на які покликається в обґрунтування своїх заперечень на позов.

Щодо тверджень відповідача, що він не є стороною договорів, на які позивач покликається в обґрунтування своїх позовних вимог, то такі спростовуються наявною у матеріалах справи копією кредитно-заставного договору №DN81АR100030317 від 21.01.2008 року, із якої вбачається, що в відомостях про позичальника зазначені саме відомості (прізвище, імя, по батькові, адреса, ІПН, серія та номер паспорта) про відповідача ОСОБА_1 і такий підписаний позичальником ОСОБА_1 У судовому засіданні відповідач не заперечив тих обставин, що даний договір укладався саме з ним і що підпис на цьому договорі проставлений дійсно ним.

Отже, у звязку із порушенням позичальником - відповідачем ОСОБА_1 своїх договірних зобовязань перед позивачем, у такого (позивача) виникло право на стягнення суми боргу за кредитним договором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Узагальнюючи, зокрема беручи до уваги те, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, у звязку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

З відповідача в користь позивача слід стягнути суму боргу за кредитним договором у розмірі 88 403 грн. 02 коп., тобто в межах заявлених позовних вимог.

Також у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 884 грн. 03 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 611-612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа - ТзОВ «Автокредит плюс», про стягнення заборгованості за кредитним договором- задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії КВ №431978, виданий 18.05.2000 року Мостиським РВ УМВС України у Львівській області; ідентифікаційний номер НОМЕР_2), уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299, рах.№3111) заборгованість за кредитно-заставним договором №DN81АR100030317 від 21.01.2008року в сумі 88 403 (вісімдесят вісім тисяч чотириста три) грн. 02 коп.,а також 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 03 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Мостиський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Я.Є. Стецик

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Рішення набрало законної сили:

«__» ________ 20____р.

Суддя Я.Є. Стецик