Апеляційний суд міста Києва
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Білич І.М.,

Болотова Є.В.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ГУЮ у м. Києві про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, обставинам справи. Зазначає, що судом не було враховано те, що з 2000 року позивач проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю, між сторонами не існували, як це зазначив суд, орендні відноси, в матеріалах справи відсутній договір оренди та інші докази сплати грошових коштів за користування квартирою, починаючи з 2000 року. Посилається на те, що у зв'язку з тяжкою хворобою ОСОБА_5 перебував в безпорадному стані, потребував постійного догляду та медичної допомоги, що підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідків, виписками з медичної документації, доходу ОСОБА_5 було недостатньо для придбання усіх лікувальних препаратів, продуктів харчування та оплати комунальних послуг, у зв'язку з чим позивач забезпечував ОСОБА_5 всім необхідним, а відповідач допомоги ОСОБА_5 не надавав, проте дані обставини судом не враховані.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, якому за життя на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, де він проживав та був зареєстрованим з 16 червня 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року. (а.с. 8, 9, 67).

Позивач ОСОБА_2 був зареєстрованим з 30 червня 2009 року в квартирі АДРЕСА_1, (а.с. 67)

З пояснень сторін та показань свідків судом встановлено, що ОСОБА_2 сплачував ОСОБА_5 за проживання в АДРЕСА_1 орендну плату.

ОСОБА_5 за життя, 04 серпня 2007 року, було складено заповіт, де він розпорядився, що у випадку його смерті квартира АДРЕСА_1 переходить на праві власності до ОСОБА_6, проте остання померла. (а.с. 61).

Згідно виписок з історій хвороби ОСОБА_5, який був інвалідом другої групи, встановлювались такі діагнози: гнійний періартрит правого колінного суглоба, подагра, вторинний остеоартроз, двосторонній гонартроз, артрит, подагрична нефропатія, сечосолевий діатез, диффузний кардіосклероз, жировий гепатоз, хронічний панкреатит, атеросклероз сосудів, бронхіт. (а.с. 92-113)

Разом з тим, як встановлено з пояснень сторін, ОСОБА_5 практично до останніх днів свого життя працював консьєржем будинку та ходив на роботу.

Медичні висновки про безпорадний стан здоров'я ОСОБА_5 та його потребу обов'язкової сторонньої допомоги відсутні.

16 грудня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_5 (а.с. 68).

З такою ж заявою до Десятої Київської державної нотаріальної контори звернувся відповідач ОСОБА_4, який є братом померлого ОСОБА_5 (а.с. 68, 70).

Листом №8128 від 19 грудня 2014 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою повідомлено ОСОБА_2 про те, що в матеріалах спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 є заява спадкоємця за законом, який на підставі п. 4 ст. 1266 ЦК України має право на спадкування третьої черги.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 1998 року і по день смерті ОСОБА_5 проживав разом із останнім: спочатку як наймач з наймодавцем, а пізніше однією сім'єю, та платив орендну плату, навіть коли ОСОБА_5 говорив, що такої необхідності вже немає, проводив в спірній квартирі ремонтні роботи, купував продукти харчування, ліки та здійснював догляд за ОСОБА_5, між ними були гарні стосунки. Спадкодавець мав захворювання хронічної подагри, а з 2005 року отримав інвалідність 2 групи, позивач з родиною піклувався про спадкодавця, прибирав, годував, забезпечував їжею та ліками, оскільки ОСОБА_5 у зв'язку з погіршенням стану свого здоров'я не мав можливості себе обслуговувати. З червня 2009 року позивач був зареєстрований в спірній квартирі, що є підтвердженням факту проживання однією сім'єю та факту визнання спадкодавцем позивача членом своєї сім'ї. Позивачу відомо, що у Кагарлицькому районі Київської області у ОСОБА_5 є родичі, однак вони його не відвідували, допомоги у побуті та фінансової допомоги не надавали. Одного разу, коли позивач зателефонував до брата спадкодавця ОСОБА_4 та повідомив, що ОСОБА_5 в реанімації, той відмовився приїхати, не відвідував ОСОБА_5, не підтримував фінансово, приїхав лише забрати в село перед його смертю, а 15.07.2014 року зателефонував та повідомив, що ОСОБА_5 помер. Просив ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 1998 року по день смерті ОСОБА_5, усунути від права на спадкування ОСОБА_4, визнати право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, пояснював, що його брат ОСОБА_5 постійно приїжджав до нього в гості до Кагарлицького району Київської області, а між позивачем та ОСОБА_5 були орендні відносини, а не сімейні, у них не було спільного бюджету, ремонтні роботи позивач міг здійснювати для покращення свого побуту, у квитанціях, які надані позивачем на підтвердження проведених витрат на утримання ОСОБА_5, немає даних про те, ким здійснювались витрати та з якою метою, показання свідків не є достатнім доказом проживання однією сім'ю позивача з ОСОБА_5, оскільки в квартирі свідки не були, а про деякі обставини їм стало відомо зі слів дружини ОСОБА_2. Зазначав, що ОСОБА_5 практично до останніх днів свого життя ходив на роботу, а тому не був у безпорадному стані, висновку експерта щодо визначення безпорадного стану здоров'я немає, виписки з історії хвороби свідчать лише про періодичні захворювання, а тому стверджувати, що померлий не міг без сторонньої допомоги здійснювати за собою догляд, неможливо.

Допитані судом свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є сусідами позивача, показали, що сім'я позивача проживали разом з ОСОБА_5 на праві орендарів, та дбали про ОСОБА_5, готували їжу, прали, свідки підтвердили, що покійний працював у їхньому будинку консьєржем. Свідок ОСОБА_7 вказала, що особисто в квартирі ОСОБА_5 не була, однак інших осіб, які б могли дбати про ОСОБА_5 не бачила, сусідам відомо що покійний помер в селі. Свідок ОСОБА_8 зазначала, що їй відомо, що сім'я позивача з ОСОБА_5 домовилися, що разом будуть сплачувати комунальні послуги та готувати їжу, позивач купував пральну машину, мікрохвильову піч, унітаз, проводив ремонт, доглядав за ОСОБА_5, а ОСОБА_4 вона не бачила, знає, що ОСОБА_5 їздив в село на батьківщину, де жив у брата, ніяких нарікань з приводу догляду не чула.

Свідок ОСОБА_9, який є двоюрідним братом покійного показав, що в спірній квартирі був один раз в 1998 році, йому відомо від покійного, що він взяв собі квартирантів, коли ОСОБА_5 приїздив до Кагарлицького району, він мешкав у брата, ОСОБА_5 йому казав, що заповіт хоче робити на меншу онуку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не взяв до уваги факт проживання з 2000 року позивача з ОСОБА_5 однією сім'єю, який підтверджений поясненнями позивача, показаннями свідків, реєстрацією позивача у спірній квартирі, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що відповідно до рішення, яке оскаржується, суд першої інстанції, оцінюючи показання свідків, зазначив, що у суду немає сумнівів щодо проживання позивача у спірній квартирі з ОСОБА_5, здійснення позивачем догляду за останнім, проте навіть за умови доведеності такого факту, позивач, який є спадкоємцем четвертої черги за законом, не набуває права власності на спадкове майно, оскільки спадщину прийняв спадкоємець третьої черги - відповідач ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано тієї обставини, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим потребував постійного догляду та медичної допомоги, не спростовують висновку суду про те, що належних доказів на підтвердження вказаної обставини позивачем не надано. Так, наявність у ОСОБА_5 інвалідності 2 групи, ряду захворювань, які періодично загострювались, за відсутності відповідних медичних висновків, висновків експертизи, та з урахуванням встановленого судом факту того, що ОСОБА_5 практично до останніх днів життя самостійно пересувався, працював, не є підтвердженням безпорадного стану ОСОБА_5 та потреби його у постійному сторонньому догляді.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач, який не надавав допомоги спадкодавцеві повинен бути усунутий від права на спадкування, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом не було встановлено, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Не доведено позивачем того, що ОСОБА_5 також потребував матеріальної допомоги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про доходи останнього та про необхідні витрати, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що розмір доходів та необхідних витрат ОСОБА_5 позивачу не відомий. Відсутні також докази того, що ОСОБА_5 звертався до відповідача з проханням надати допомогу, а останній, маючи таку можливість, ухилявся від її надання. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що визначені ст. 1224 ч. 5 ЦК України підстави для усунення відповідача від права на спадкування відсутні.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: