АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/870/15 Справа № 171/2111/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Чумак Т. А. Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря - Самокиші О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014р. за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, посилаючись на те, що 09.07.2014р. він уклав з відповідачем договір Фінансового лізингу №010557, який не відповідає вимогам відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», не був нотаріально посвідчений та порушує його права, а тому позивач просив визнати зазначений договір недійсним, та стягнути з відповідача сплачений за договором платіж в сумі 24 000грн.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2014р. ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що суд при дослідженні матеріалів справи неправильно витлумачив норми чинного законодавства та не врахував аргументи, що укладений договір фінансового лізингу є нікчемним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Як вбачається з матеріалів справи 09.07.2014р. між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 010557, відповідно до п. 1.3, якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ 82.1, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 240 000грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 1.7 Договору, предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу).

Відповідно до п. 1.8 Договору, Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку №1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Згідно квитанції від 09.07.2014р. ОСОБА_2 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 24 000грн. в якості комісії за організацію та оформлення договору.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що оспорюваний позивачем договір фінансового лізингу від 09.07.2014р. №010557 відповідає вимогам законодавства. Укладеним договором передбачені всі істотні умови, і підстав для визнання укладеного договору нікчемним у тому числі з підстав того, що при укладенні договору не було дотримано нотаріальне посвідчення укладеного договору фінансового лізингу безпідставні, оскільки в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України нотаріальне посвідчення договору лізингу не є обов'язковим.

Крім того судом встановлено, що посилання позивача на відсутність у договорі конкретних визначень та розмірів лізингових платежів як на підставу для визнання договору нікчемним є необґрунтованими, оскільки п. 8 Договору передбачено складові Лізингових Платежів, їх суми та Дати Платежів які визначені в графіку лізингових платежів у додатках №1,2 до цього Договору, які є невід'ємною його частиною.

Встановивши обставини по справі, суд правильно прийшов до висновку про те, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу відповідає вимогам закону, його нотаріальне посвідчення не вимагається, а відповідач мав право на укладення договору, а тому суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд при дослідженні матеріалів справи неправильно витлумачив норми чинного законодавства, та не врахував аргументи, що укладений договір фінансового лізингу є нікчемним не можуть свідчити про незаконність судового рішення, оскільки судом при розгляді справи було встановлено, що відповідно до норм діючого законодавства України нотаріальне посвідчення договору лізингу не є обов'язковим, і укладений між сторонами договір фінансового лізингу відповідає вимогам законодавства.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість судового рішення безпідставні, та зводяться до переоцінки доказів по справі та непогодження з їх оцінкою, тоді як розглядаючи справу, суд оцінив докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в порядку ст. 212 ЦПК України, а тому переоцінці в апеляційному порядку вони не підлягають.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з моменту проголошення.

Судді: