Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа153/1738/14

Ямпільський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді Дзерина М.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом. Зазначила, що що відповідно до рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково та визнано за сторонами право власності на майно, яке їм було виділено в натурі з перерахуванням безпосередньо самого майна та його вартості. Позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона являється рідною бабою ОСОБА_3 та дала в тимчасове користування молодому подружжю, а саме: відповідачу ОСОБА_2 та внучці, речі. Однак, після розірвання шлюбу між відповідачем та внучкою, відповідач вигнав останню з житлового будинку, не даючи можливості забрати свої речі. Позивач вказала, що вона неодноразово приходила до відповідача ОСОБА_2, щоб забрати свої речі, а саме: м'який куточок, вартістю 2700 гривень; кухонний гарнітур «Аліна», вартістю 1700 гривень; картину, вартістю 300 гривень, які були придбані нею особисто і це підтверджено рішенням Томашпільського районного суду від 08 жовтня 2013 року, однак відповідач не давав їй такої можливості. Тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом і просить суд витребувати у відповідача ОСОБА_2 та повернути належні їй речі, а саме: м'який куточок, вартістю 2700 гривень; кухонний гарнітур «Аліна», вартістю 1700 гривень; картину, вартістю 300 гривень, на загальну суму 4700 гривень, а в разі відсутності майна або приведення його в неробочий (зіпсований) стан, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі 4700 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному об'ємі і просить їх задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовільнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Надав суду заперечення, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є надуманими та необгрунтованими. Майно, яке зазначено у позовній заяві не є власністю позивача ОСОБА_1. Згідно товарного чеку від 24 серпня 2007 року та накладної від 27 жовтня 2008 року з підписами та печатками продавців, кухню «Аліна», вартістю 1700 гривень та електронну картину вартістю 300 гривень, придбала мати відповідача ОСОБА_5. Інші речі, на які претендує позивач були нажиті ним та онукою позивача. Крім цього, в своїх запереченнях відповідач ОСОБА_2 вказав, що до даних правовідносин необхідно застосувати загальний трирічний строк позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 що позовні вимоги ОСОБА_1 є надуманими та необгрунтованими. Також зазначив, що позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року, однак на його думку рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року не може братись судом до уваги, як належний доказ, так як дане рішення скасовано Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2013 року, яке вступило в законну силу. У рішенні Апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2013 року про майно ОСОБА_1 нічого не сказано і дана обставина не була доведена і встановлена, а саме:, що мякий куточок, кухонний гарнітур та картина, всього на загальну суму 4700 гривень є власністю позивача ОСОБА_1 Накладні, які позивач ОСОБА_1 додала до позовної заяви, не можуть слугувати належними доказами у справі, так як у накладній на картину від 28 жовтня 2008 року взагалі відсутня інформація про те, хто є покупцем картини, вартістю 300 гривень. В інших накладних немає нумерації. Відсутня інформація стосовно особи, яка виписала дані накладні. Квитанції, які б підтверджували факт сплати позивачем ОСОБА_1 вартості майна за накладними, у справі відсутні. Тому він вважає, що дані накладні є фальшивими і майно, яке зазначено у позовній заяві не є власністю позивача ОСОБА_1 Крім цього, в своїх запереченнях відповідач ОСОБА_2 вказав, що до даних правовідносин необхідно застосувати загальний трирічний строк позовної давності. Перебіг позовної давності за захистом свого права у позивача ОСОБА_1 розпочався 24 березня 2011 року, а закінчився 24 березня 2014 року. З позовною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду 17 жовтня 2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, тому вважає, що дана обставина є підставою для відмови у позові.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Із показів свідка ОСОБА_7 встановлено, що позивач доводиться їй бабусею. Вона перебувала із відповідачем у справі Після одруження з відповідачем, бабуся дала їм у користування мякий куточок, кухонний гарнітур та електричну картину. На сьогоднішній день вони з відповідачем розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу вона перебуває у неприязних відносинах з відповідачем. Відповідач ОСОБА_2 відмовляється повернути бабусі речі, які вона їм дала у тимчасове користування.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи па річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила підставою позову ст. 387 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тобто, статтею 387 ЦК України передбачено, що способом цивільно-правового захисту права власності є право власника майна на його витребування із чужого незаконного володіння.

У розумінні ст. 387 ЦК України позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна.

Предметом позову на підставі ст. 387 ЦК України виступає вимога власника, який не володіє майном, до особи, яка незаконно заволоділа цим майном.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р. №5, застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Із наданих документів встановлено, що майно між подружжям ОСОБА_2 поділено у судовому порядку. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2011 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Накладні, які позивач ОСОБА_1 додала до позовної заяви, не можуть слугувати належними доказами у справі, так як у накладній на картину від 28 жовтня 2008 року взагалі відсутня інформація про те, хто є покупцем картини, вартістю 300 гривень. В інших накладних немає нумерації. Відсутня інформація стосовно особи, яка виписала дані накладні. Квитанції, які б підтверджували факт сплати позивачем ОСОБА_1 вартості майна за накладними, у справі відсутні. З акту від 03 лютого 2011 року, неможливо встановити чи знаходиться м'який куточок; кухонна гарнітура «Аліна»; картина, у користуванні відповідача ОСОБА_2. Суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_7 про те, що майно на яке претендує позивач знаходиться у користуванні відповідача, по скільки як було встановлено у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 перебуває у неприязних стосунках з відповідачем ОСОБА_2. Тому, суд вважає, недоведеними обставини, що м'який куточок, вартістю 2700 гривень; кухонна гарнітура «Аліна», вартістю 1700 гривень; картина, вартістю 300 гривень знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_2

Проаналізувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Так, у судовому засіданні позивачем не доведено, що спірне майно перебуває у користуванні відповідача. Таким чином, правові підстави для задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння чи відшкодування його вартості відсутні. Тому в задоволенні позову суд відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 14, 57, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.208,209,210,212,213,214,215,218 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ямпільський районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ М.М.ДЗЕРИН