Номер провадження: 22-ц/785/2046/15
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Короткова В.Д., Комаровської Н.В.

з участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, діючої в інтересах відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2014 року, -

встановила:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку і в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона згідно розпорядження Київської районної адміністрації м.Одеси від 23.02.2010 року є наймачем квартири АДРЕСА_1.

У зазначеній квартирі крім позивача зареєстрований і проживає її син ОСОБА_6 та зареєстровані ,але з 1990 року не проживають без поважних причин її сестра відповідач ОСОБА_3 та донька сестри відповідач ОСОБА_4

Позивач посилаючись на вимоги ст.ст. 71,72 ЖК України просила :

- визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 з зняттям їх з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач позов підтримала ,просила задовольнити.

Представники відповідачів, в судовому засіданні позов не визнали , просили відмовити у задоволенні позову ,посилаючись на те, що відповідачі у спірній квартирі не проживають з поважних підстав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5, діюча в інтересах відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючої в інтересах відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того,що відповідачі у спірній квартирі без поважних причин не проживають більш 6-ти місяців.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

З матеріалів справи вбачається , що відповідно до розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради за № 127 від 23 лютого 2010 року "На право переоформлення договору найму" , визнано ОСОБА_2 наймачем житлової площі,що складається з трьох кімнат ,площею 39,54 кв.м. ,ізольованої квартири АДРЕСА_1 за раніше укладеним договором найму та відкрито їй особистий рахунок на вказану житлову площу (а.с.5).

Відповідно до довідки з місця проживання та пояснень сторін вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані як основний наймач квартири позивач ОСОБА_2 з 07.06.1989 року та як члени наймача - син позивача ОСОБА_6 з 11.07.2012 року , сестра позивача ОСОБА_3 та донька сестри позивача ОСОБА_4(а.с.6).

У спірній квартирі постійно проживає позивач з сином ОСОБА_6

Судом першої інстанції встановлено, що з 2003 року відповідачі не проживають у АДРЕСА_1, оскільки переїхали до міста Києва, що не спростовується сторонами.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 08.05.1987 р. виданої на ім'я ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_3 з 01.09.2003 року прийнята на посаду вихователя ДНЗ № 169 м.Києва, де пропрацювала до 23.08.2013 року (а.с.44).

Відповідно до довідки Управління освіти ДНЗ № 591 м.Києва № 17-1 від 17.04.2014 року ,відповідач ОСОБА_3 з 09.12.2013 року працює по дійсний час в дошкільному навчальному закладі № 591 на посаді музичного керівника (а.с.45).

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 16 вересня 2004 року, ОСОБА_3 знімає в оренду квартиру АДРЕСА_4 (а.с.47).

Згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 24 червня 2006 року, ОСОБА_4 закінчила у місті Києві гімназію № 30 "ЕкоНад" та здобула базову загальну середню освіту. 20 червня 2008 року отримала атестат про повну загальну середню освіту (а.с.48).

05 червня 2012 року ОСОБА_4 закінчила Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі у місті Києві і отримала освіту за напрямом підготовки "Міжнародні відносини" (а.с.49).

Надалі ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_9, змінила прізвище на ОСОБА_4. Від цього шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_9, мають малолітню дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.53).

Відповідно до довідки про місце роботи і займану посаду за № 475 від 18 квітня 2014 року, ОСОБА_4 з 01 грудня 2011 року працює на посаді юрисконсульта в ТОВ "ДІЄСА", що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 45 (а.с.52).

Суд першої інстанції вірно , допитавши свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12,

ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 встановив ,що відповідачі у спірній квартирі не проживають ,а лише періодично приїжджають .

Матеріали справи не містять докази намагання відповідачів вселитися у спірну квартиру або докази намагання відповідачів усунути перешкоди ,які на думку відповідачів, чинить позивач у користуванні спірною квартирою.

Суд першої інстанції вірно встановив те ,що матеріали справи не містять докази не проживання відповідачів у спірній квартирі з поважних причин понад 6 місяців.

Відповідач ОСОБА_3 добровільно переїхала в м.Київ разом з колишнім чоловіком та донькою відповідачем ОСОБА_4 ,яка на час переїзду була неповнолітньою.

Працевлаштування відповідача ОСОБА_3 в ДНЗ № 169 м.Києва не пов'язана з тимчасовим переїздом з м.Одеси у зв'язку з характером роботи .

Відповідач ОСОБА_4 після закінчення навчання у 2012 року мала можливість повернутися до місця реєстрації та вселитися у спірну квартиру , проте матеріали справи не містять докази намагання ОСОБА_4 вселитися у спірну квартиру та створення позивачем відповідачці перешкод у користуванні приміщенням спірної квартири.

Суд першої інстанції вірно посилався на те,що приїзд відповідачів у спірну квартиру у 2009 році на хрещення дитини ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 у жовтні 2012 року з метою отримання паспорта громадянина України не є поважною причиною у тимчасовому не проживанні у спірній квартирі.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів,пояснень свідків , вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що через зміну замків позивачем ,яка підтвердила такий факт , відповідачі не могли потрапити до спірної квартири, що є перешкодою та поважною причиною у тимчасовому не проживанні відповідачів у спірній квартирі не заслуговують на увагу , оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі з 2003 року намагалися вселитися у спірну квартиру та намагалися усунути будь - які перешкоди у користуванні приміщенням квартири ,а навпаки проживаючи в м.Киїєві разом ,працевлаштувалися на постійну роботу , ОСОБА_4 створила сім'ю ,народила дитину та матеріали справи не містять наміру відповідачів переїжджати в м.Одеса та користуватися спірною квартирою.

Виходячи з пояснень позивача ОСОБА_2 заміна замків відбулася не з метою створення перешкод у користуванні квартирою ,а у зв'язку з постійним проживанням нею у квартирі , тривалим користуванням замками та виходом їх із ладу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що проживання відповідачів в м.Києві має тимчасовий характер,що відповідно до п.2 ч.3 ст. 71 ЖК України є поважною причиною у не проживанні відповідачів у спірній квартирі , оскільки суд першої інстанції вірно , повно надав правову оцінку зазначеним доводам ,які є тотожними доводами заперечень на позовну заяву ОСОБА_2 ,а також з вищенаведених колегією суддів підстав.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючої в інтересах відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючої в інтересах відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.Д. Коротков

Н.В. Комаровська