Справа № 683/154/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року Старокостянтншвський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Сенькова О.Г.

при секретарі Матвіюк О.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката ОСОБА_2 Н О.

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу та реєстраційна служба Старокостянтинівського районного управління юстиції про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку і земельних ділянок та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 предявила позов до ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів дарування житлового будинку і земельних ділянок та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що вона є особою похилого віку, хворіє і проживала одна у власному житловому будинку, що знаходиться в м.Старокостянтинові по вул.1-го Травня, 95. Через зазначені обставини вона потребувала сторонньої допомоги. В січні 2014 року її син ОСОБА_5 та його дружина запропонували переписати житловий будинок та дві земельні ділянки на їх дочку, а її внучку - ОСОБА_4 За це вони обіцяли доглядати за нею та надавати всіляку допомогу. З такою пропозицією вона погодилась і 17 січня 2014 року в нотаріальній конторі підписали договори, як пізніше вона дізналась, що це були договори дарування.

Укладаючи зазначені договори дарування, мала на меті укладення договору довічного утримання, оскільки в силу похилого віку та за станом здоровя потребує сторонньої допомоги і догляду.

Після укладення договорів відповідачка разом зі своєю матірю та братом стали знущатися над нею, створювати умови неможливі для спільного проживання. Внаслідок їх протиправних дій вона вимушена була перейти проживати до іншого свого сина.

Оскільки укладені договори дарування не відповідали її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, просить визнати їх недійсними та скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідачки позов не визнав і пояснив, що позивачка, укладаючи спірні договори дарування, усвідомлювала, який саме договір вона укладає і які наслідки він за собою тягне, при посвідченні договору були дотримані та здійснені всі передбачені законодавством дії, сторонам розяснено вимоги, щодо змісту та правових наслідків правочину, який ними укладався.

В якості третіх осіб на стороні відповідача судом залучені приватний нотаріус ОСОБА_6 та реєстраційна служба Старокостянтинівського районного управління юстиції.

Третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Старокостянтинівського нотаріального округу ОСОБА_6 позов не визнала і пояснила, що 17 січня 2015 року до неї звернулись сторони про оформлення договорів дарування будинковолодіння та земельних ділянок. Враховуючи вік позивачки вона розяснила їй про доцільність укладення договору довічного утримання. Незважаючи на це позивачка настояла на оформлення саме договорів дарування мотивуючи тим, що мала намір позбавити відповідачку турбот займатись оформленням спадщини після її смерті.

Представник реєстраційної служби в судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори 27 липня 2011 року за реєстровим №2-1096 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №32901696, належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в м.Старокостянтинові по вул.1-го Травня, 95.

Крім того, позивачці належали дві земельні ділянки, які знаходяться за тією ж адресою, на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №935558 та №935557, виданих Старокостянтинівською міською радою та управлінням Держкомзему у м.Старокостянтинові 16 серпня 2012 року, відповідно площею 0.10 га, кадастровий номер :06:001:0024 і 0.0054 га, кадастровий номер :06:001:0024.

17 січня 2014 року між сторонами укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, за яким позивачка безоплатно передала у власність відповідачці, яка є її внучкою, вказаний житловий будинок з надвірними будівлями.

Того самого дня між сторонами укладено два договори дарування земельних ділянок, за якими позивачка безоплатно передала у власність відповідачці земельні ділянки площею 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та площею 0.0054 га для ведення особистого селянського господарства, які посвідчені цим же приватним нотаріусом.

Право власності на спірні будинковолодіння та земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нотаріусом, який посвідчив вказані договори, за ОСОБА_4 17 січня 2014 року за № 4290847, 4293457, 4295558.

Вказані обставини підтверджуються: договором дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 17січня 2014 року, договором дарування земельної ділянки площею 0.10 га від 17 січня 2014 року та договором дарування земельної ділянки площею 0.0054 га.

В судовому засіданні позивачка визнала, що по ініціативі свого сина ОСОБА_5 та його дружини вона подарувала їх дочці, а своїй внучці, будинковолодіння та земельні ділянки. Після укладення спірних договорів відношення невістки змінилось. Із-за постійних образ та застосування насильства до неї зі сторони невістки та внука, вона вимушена була тривалий час проживати у своїх знайомих. Тому вирішила з цих підстав визнати спірні договори дарування недійсними. Окрім того, під час укладання зазначених договорів вона не врахувала інтереси іншого сина та його дітей.

З показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 убачається, що вони від брата позивачки та від неї самої дізнались, що позивачка подарувала будинок своїй внучці.

Згідно з положеннями ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.203, ч.1 ст.229 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За приписом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Із розяснень, які вказані в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними, вбачається, що правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог ст..717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказувала, що підставою для визнання недійсними спірних договорів дарування, є те, що під час їх укладення вона, в силу похилого віку та стану здоровя, мала на меті відчуження на користь відповідачки житлового будинку, який є її єдиним житлом, та двох земельних ділянок, на яких розташований будинок, лише за умови довічного утримання і якби не помилка в правовій природі правочину та його правових наслідків, то вказані договори не були б укладені.

Однак в судовому засіданні позивачка визнала, що подарувала своїй внучці вказане нерухоме майно. Це також підтверджується поясненнями приватного нотаріуса, свідків з боку позивачки та її заявою до нотаріуса про належність майна на праві особистої приватної власності, а також змістом договорів дарування, зокрема п.13, згідно з яким сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої вчиняти на її користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Оскільки позивачка, укладаючи спірні договори дарування, усвідомлювала, які саме договори вона укладає і які наслідки він за собою тягне, вчинила їх на користь своєї внучки, яка щодо неї будь-яких протиправних дій не скоювала, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі ст..203, 229, 717 ЦК України, керуючись ст.10,11,60, 209,212,214-215, 224-225 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку і земельних ділянок та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області на протязі 10 днів з дня проголошення через Старокостянтинівський районний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя