Справа № 204/5889/15-ц
Провадження № 2/204/2484/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Черкез Д.Л.,
при секретарі Старостенко Т.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника третьої особи Бандуристого Р.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Славутич», ОСОБА_3 про визнання припиненим іпотечного договору,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Славутич», ОСОБА_3 про визнання припиненим іпотечного договору. В обґрунтування позовних вимог вказав, що між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ПАТ «Райффайзенн Банк Аваль» були укладені наступні договори: Кредитний договір № К-Д 014/02-40/312/1 від 11.05.2006 року, Кредитний договір № К-Д 014/02-40/312/3 від 31.08.2007 року, Генеральна кредитна угода № К-Г 014/02-40/285, Кредитний договір № К-Г 014/02-40/285/1 від 11.05.2006 року та № К-Г 014/02-40/285/2 від 11.05.2006 року, Іпотечний договір 014/02-40/760 від 12.05.2006 року, Договір про внесення доповнень та змін №1 від 30.08.2007 року до Іпотечного договору 014/02-40/760 від 12.05.2006 року. Іпотечним договором 014/02-40/760 від 12.05.2006 року іпотекодавці передали ПАТ «Райффайзенн Банк Аваль» в іпотеку належне їм нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 30.08.2012 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області - Сивокозовим О.М. було відкрито виконавче провадження № 34048316 по виконанню виконавчого напису № 2914 від 28.12.2009 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О. М. про звернення стягнення за цим виконавчим написом на майно: нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.05.2006 року за реєстровим № 770 ОСОБА_4 - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. Предмет іпотеки не був реалізований з прилюдних торгів, які були призначені на 17.04.2009 року, 18.05.2009 року, 15.03.2012 року у зв`язку з відсутністю будь-яких заявок покупців. Листом № 9314/11699 від 06.07.2012 року Відділом примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль було запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію, а саме - 11 116 573,00 грн., що станом на 06.07.2012 року дорівнювало орієнтовно 1 389 572 доларів США (середньозважений курс орієнтовно дорівнював 8,00 грн./долар США). Вказана сума повністю б покривала суму боргу позивача. 15.08.2012 року Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області було повернуто іпотекодержателю виконавчий лист на підставі п. 3 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що ПАТ «Райффайзенн Банк Аваль» відмовився залишити за собою майно боржника предмет іпотеки, яке не було реалізовано з прилюдних торгів. Між тим державним виконавцем арешт з спірного нерухомого майна не було знято, спірне майно не було повернуто іпотекодавцям. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Дніпропетровської області від 30.08.2012 року було відкрито нове виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 2914 від 28.12.2009 року. В процедурі примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 28.12.2009 року № 2914 про звернення стягнення на предмет іпотеки на майно відповідачів 15.11.2012 року було накладено арешт, здійснено його опис та передано актом № 34048316 від 15.11.2012 року на відповідальне зберігання ОСОБА_2 . 15.11.2012 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області Сивокозовим О.М., в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , було складено акт опису та арешту мана: нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 16.11.2012 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного Управляння юстиції у Дніпропетровській області - Сивокозовим О.М. було накладено арешт на зазначену нежитлову будівлю. Заборонено здійснювати відчуження визначеного майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лише в межах суми боргу. Земельна ділянка на якій розташовано передане в іпотеку нерухоме майно не була продана позивачам разом із будівлею, не була надана в користування іпотекодавцю власником земельної ділянки Міністерством оборони України та Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом, за яким закріплена ця ділянка. За нормами чинного законодавства України нерухоме майно не може бути відчужено до моменту переходу права власності на земельну ділянку до власника нерухомого майна, або моменту оформлення права користування цією земельною ділянкою. Позивачі доклали усіх зусиль до набуття права користування земельною ділянкою, але станом на день подання позову це питання не вирішено. При укладанні договору купівлі-продажу позивачами нерухомого майна, яке останні передали відповідачу в іпотеку, а саме нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач погодився надати кредити не зважаючи на те, що земельна ділянка, на якій було розташоване вказане приміщення, не була передана відповідачам за договором купівлі-продажу. Про що свідчить той факт, що при укладанні договору іпотеки позивачами не було надано документи по земельній ділянці, на якій розташовано предмет іпотеки. 30.07.2007р. додатком до Генеральної кредитної угоди № К-Г 014/02-40/285 від 11.05.2006р. укладено додаткову угоду № 1 між позивачем та відповідачем, за умовами якого до розділу 5 додано пункт 5.8 про те, що у випадку ненадання протягом трьох місяців документів по земельній ділянці за місцем розташування предмету іпотеки, буде автоматично збільшено відсоткову ставку на 2°/о по всім діючим кредитам, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № К-Г 014/02-40/285 від 11.05.2006р. Відповідач усвідомлював збільшення ризиків щодо повернення кредиту, реалізації предмету іпотеки. За цих умов банк йшов на додаткові ризики цілком свідомо та умисно заради отримання додаткових відсотків за кредитами. Слід зазначити, що за вказані вище земельну ділянку та нежитлове приміщення до цього часу триває спір між відповідачами та Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України у справі № 6-31416ск14 від 10.06.2015р. рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2013 року та Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.07.2014 року залишено без змін. Зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій було відмовлено позивачам у оформленні права користування земельною ділянкою. Також зазначив, що Позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів 09.11.2012 року, коли отримав Постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ Дніпропетровської області від 30.08.2012 року разом із копією Листа № 9814/11699 від 06.07.2012 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та копію Виконавчого напису № 2914 від 28.12.2009 року з відміткою про повернення від 15.08.2012 року, що підтверджується власним підписом позивача на супровідних листах. Таким чином останнім днем строку звернення позивача до суду є 09.11.2015р. Враховуючи наведене, просив суд визнати Іпотечний договір 014/02-40/760 від 12.05.2006 року, та Договір про внесення доповнень та змін №1 від 30.08.2007 року до Іпотечного договору 014/02-40/760 від 12.05.2006 року припиненими.
Відповідач надав заперечення на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що початок позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, звернення державного виконавця від 06.07.2012 року було направлено сторонам виконавчого провадження у липні 2012 року та 30.08.2012 року відкрито нове виконавче провадження, про яке було відомо Позивачу, вважає що строк позовної давності на оскарження неправомірності дії державного виконавця щодо не зняття арешту, неповернення майна боржнику та відкриття нового виконавчого провадження сплинув. Якщо позивач вважав, що його права порушені він повинен був звернутися до суду в установлений законом строк і для оскарження дій державного виконавця, або оскарження договору іпотеки. Оскільки Позивач не скористався своїм правом в установлені законом строки, позовна заява підлягає задоволенню, та судом застосовується строк позовної давності. Якщо позивач вважав, що державний виконавець не повинен був відкривати виконавче провадження № 34048316 від 30.08.2012 року та накласти арешт, чим порушив його права, як Іпотекодавця, останній мав право звернутися до суду з оскарженням дій державного виконавця, в установлені законом строки. Відкриття виконавчого провадження № 3408316 по виконанню виконавчого напису № 2914 від 28.12.2009 року приватного нотаріуса міського нотаріального округу Хомич О.М. про звернення стягнення на нерухоме майно по АДРЕСА_1 . Дніпропетровську оскаржувалося ОСОБА_2 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, про що свідчить постанова від 27.11.2012 року по справі № 2а/0470/13933/12. Позовні вимоги мотивовані тим, що Банком пропущені строки на пред`явлення виконавчого напису № 2914, який вчинений 28.12.2009 року, та поданий до відділу примусового виконання рішень Дніпропетровського МУЮ лише у серпні 2012 року. Оскільки судом встановлено право банку на повторне пред`явлення виконавчого документу, право якого не виключено законом, Дніпропетровський окружний адміністративний суд, постановою від 27.11.2012 року відмовив Архиповим у задоволенні вимог, та визначив дії державного виконавця правомірними а виконавче провадження № 34048316 чинним. ОСОБА_2 , у позовній заяві зазначає підстави для визнання договору іпотеки № 014/02-40/760 від 12.05.2006 року, а саме дії державного виконавця, які призвели до порушення його прав, які мають наслідком визнання договору іпотеки припиненим. У зв`язку з невиконанням Позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїх кредитних зобов`язань за кредитними договорами, на Іпотечне майно, яке передане останнім в іпотеку банку, звернуто стягнення за виконавчим написом. В ході проведених виконавчих дій по виконанню виконавчого напису № 2914 у виконавчому провадженні № 34048316 іпотечне майно по АДРЕСА_1 , реалізовано з електронних прилюдних торгів. Кошти від реалізації іпотечного майна, направлені на погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З урахуванням наведеного, та враховуючи, що на час розгляду справи у суді відсутній предмет спору у зв`язку з його реалізацією,просив суд відмовити у задоволені позовної заяви. Крім того, просив суд застосувати до виниклих між сторонами правовідносин, строк позовної давності, оскільки вважає, що позивач дізнався про порушення свого права у липні 2012 року, а до суду звернувся лише 31.08.2015 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.
Третя особа, ТОВ «Техноніколь-Славутич» надала заперечення, в обґрунтування яких зазначили, що в якості підстав позову позивач посилається на те, що іпотека може бути визнаною припиненою за рішенням суду в порядку статті 47 Закону України «Про іпотеку» в разі, якщо іпотекодержатель не скористався правом протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Проте, після обставин, які мали місце в 2012 році, на які посилається позивач (визнання прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки такими, що не відбулись; повернення виконавчого документа і відкриття нового виконавчого провадження) було відкрито нове виконавче провадження, в рамках якого предмет іпотеки нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , був реалізований з прилюдних торгів, які відбулись 18.02.2015 року. В ході виконавчого провадження № 34048316 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. від 28.12.2009 року предмет іпотеки було передано дія реалізації з прилюдних торгів. Згідно протоколу проведення електронних торгів №51609 від 18.02.2015 року переможцем торгів стало ТОВ «Техноніколь-Славутич». На підставі даного протоколу старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 05.05.2015 року видано акт про проведені електронні торги (реалізацію предмета іпотеки) арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження. Згідно п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати. Тому зазначене майно придбане третьою особою з прилюдних торгів в порядку виконавчого провадження зі звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості перед відповідачем і належить на праві власності третій особі. Іпотека, про визнання якої припиненою просить позивач, в дійсності в даний час вже є припиненою на підставі того, що предмет іпотеки було реалізовано з прилюдних торгів третій особі ТОВ «Техноніколь-Славутич». У зв`язку з цим, керуючись пунктом 4.5.14. розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, 04.06.2015 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ванжа О.В. своєю постановою від 04.06.2015 року припинив і вилучив з Державного реєстру іпотек іпотеку об`єкта нерухомого майна - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим предмет спору у даній справі наразі відсутній, у зв`язку з чим в позові ОСОБА_2 просили відмовити. Крім того, просили застосувати до виниклих між сторонами правовідносин, строк позовної давності, оскільки вважають, що позивач дізнався про порушення свого права у липні 2012 року, а до суду звернувся лише 31.08.2015 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням перенести розгляд справи у зв`язку з участю представника Відповідача у інших судових засіданнях.
З огляду на наведене суд вважає за необхідне зазначити наступне, що Відповідач вдруге просить перенести розгляд справи. Призначене на 27 жовтня 2015 року судове засідання переносилося за клопотанням представника Відповідача на 04 листопада Васильєвої О.В. 2015 року.
Згідно вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд не приймає до уваги посилання Відповідача на неможливість участі його представників у розгляді даної справи, оскільки до поданого клопотання не долучено жодного доказу на підтвердження тих обставин, що представники відповідача приймають участь у іншому судовому засіданні в іншому суді, а відповідач вже неодноразвово звертався з аналогічними заявами до суду. Таким чином, враховуючи наведене, суд визнає причини неявки представників Відповідача неповажними, та розцінює їх як зловживання наданим процесуальним правами з метою затягування розгляду справи.
Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи, Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Славутич» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у позові з підстав наведених ним у запереченнях на позов.
Третя особа, ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі Відповідач), та ОСОБА_2 (надалі - Позивач) було укладено кредитний договір № К-Д 014/02-40/312/3 на основі генеральної кредитної угоди № К-Д 014/02-40/312 від 11травня 2006 року,згідно умов якого Відповідач надав Позивачу 200 000,00 доларів США, зі сплатою 14% річних строком на 69 місяців (а.с. 12-15).
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Статтею 572 ЦК України регламентовано, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
З метою забезпечення виконання кредитного договору між Відповідачем по справі з однієї сторони, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (надалі третя особа) з іншої сторони, було укладено іпотечний договір № 014/02-40/760 від 12 травня 2006 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., реєстровий № 778 (а.с. 16-19).
30 серпня 2007 року до договору іпотеки № 014/02-40/760 від 12 травня 2006 року було внесено зміни, щодо зміни розміру заставної вартості предмета іпотеки, що підтверджується договором про внесення доповнень та змін № 1 від 30.08.2007 року (а.с. 20).
Предметом іпотеки, згідно п.1.2 іпотечного договору, визначено нерухоме майно об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).
Зазначене нерухоме майно належало позивачу, ОСОБА_2 та третій особі, ОСОБА_3 , у рівних частках на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л, зареєстрованого за № 770 (а.с. 57-58). Після чого, право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстровано у встановленому законом порядку по ? частці за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10912783 від 13.06.2006 року (а.с. 59) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10912285 від 13.06.2006 року (а.с. 62).
28 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. було вчинено виконавчий напис, реєстровий номер № 2914, згідно якого було запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, з метою задоволення вимог кредитора за кредитними договорами позивача та третьої особи, на підставі виниклої заборгованості (а.с.21-22).
Судом встановлено та цей факт не оспорюється сторонами, що виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання, на підставі чого відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження.
Згідно листа № 9314/11699 від 06.07.2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Дніпропетровській області було повідомлено сторони виконавчого провадження, що прилюдні торги по реалізації предмета іпотеки - призначені на 17.04.2009 року не відбулися в зв`язку з відсутністю заявок покупців. Повторні прилюдні торги по реалізації предмета іпотеки призначені на 18.05.2009 року не відбулися у зв`язку з тим, що постановою від 15.05.2009 року виконавче провадження було зупинено на підставі п. 5, ч. 1, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження». Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення виконавчого провадження, воно було поновлено постановою від 03.05.2012 року, а прилюдні торги було призначено на 15.03.2012 року через відсутність заявок покупців. В зв`язку з наведеним, стягувачу було запропоновано вирішити питання про залишення нереалізованого майна за собою на протязі п`ятнадцяти днів з дня отримання зазначеного листа (а.с. 23-25).
Суд не приймає до уваги посилання Позивача на той факт, що про порушення своїх прав він дізнався лише 09.11.2012 року отримавши з відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області листа № 9314/11699 від 06.07.2012 року, оскільки на підтвердження зазначених обставин ним не надано суду жодного належного доказу.
Судом встановлено, та це не оспорюється сторонами, що стягувач не заявив про свої наміри залишити нереалізоване майно за собою, у зв`язку з чим, 15.08.2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.
Після чого, постановою державного виконавця від 30.08.2015 року було відкрито нове виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2914 від 28.12.2009 року.
Постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2015 року була оскаржена Позивачем до адміністративного суду. Згідно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року по справі № 2а/0470/13933/12 позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2012 року була залишена без задоволення (а.с. 136-137).
Правовідносини, що виникли між сторонами по справі на підставі укладених кредитних договорів та договору іпотеки, яким забезпечено виконання кредитного договору, регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України та спеціального Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріусу.
Згідно ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Судом встановлено, та цей факт не оспорюється сторонами, що під час примусового виконання виконавчого напису № 2914 від 28.12.2009 року предмет іпотеки не був реалізований з прилюдних торгів, які були призначені на 17.04.2009 року, на 18.05.2009 року та на 15.03.2012 року у зв`язку з відсутністю заявок покупців.
Відповідно до приписів ст. 49Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час повернення виконавчого документа стягувачу) встановлено, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.
Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.
Виходячи з правового аналізу ст. 49 Закону України «Про іпотеку» суд зазначає, шо іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право, однак не зобов`язанні, придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна протягом 10 днів з дня оголошення прилюдних торгів, такими, що не відбулися. Якщо ж іпотекодержатель не скористався таким правом за результатами других прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.
За змістом вказаних норм Закону, відмова іпотекодержателя від залишення за собою предмета іпотеки в рахунок погашення боргу після того, як повторні прилюдні торги не відбулися, не є підставою для обов`язкового припинення іпотеки.
Крім того, зазначена норма та норми Закону України «Про виконавче провадження» не містять обов`язку Банку, під ризиком припинення іпотеки, прийняти нереалізоване майно.
Враховуючи встановлені обставини справи, та на підставі наведених норм Закону, суд не вбачає підстав для визнання іпотеки припиненою на підставі ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», оскільки прийняття предмета іпотеки є виключним правом іпотекодержателя, яким він може розпоряджатися на свій розсуд, а тому, посилання позивача на факт не прийняття відповідачем предмета іпотеки після оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, не приймаються судом до уваги за безпідставністю.
Як вже зазначалося, після повернення виконавчого документа Відповідачу, він вдруге звернувся до відділу ДВС з завою про примусове виконання виконавчого напису № 2914 від 28.12.2009 року, на підставі чого, 30.08.2012 року було відкрито виконавче провадження (ВП № 34048316).
В рамках цього виконавчого провадження було реалізовано предмет іпотеки, що підтверджується протоколом № 51609 проведення електронних торгів від 18.02.2015 року, згідно якого, переможцем прилюдних торгів було визнано ТОВ «Техноніколь-Славутич» (а.с. 109). Позивач оскаржив зазначені електроні торги у судовому порядку та просив визнати їх недійсними. На теперішній час справа перебуває у проваджені суду, рішення по справі не ухвалено.
Згідно акту про поведені електронні торги (реалізацію предмета іпотеки) арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження від 05 травня 2015 року, виданого старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Ванжа О.В., нерухоме майно, а саме, нежитлова будівля розташована за адресою: АДРЕСА_1 реалізовано на прилюдних торгах, переможцем визнано ТОВ «Техноніколь-Славути». Зазначений акт є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна (а.с. 135).
На підставі зазначеного акту державного виконавця від 05.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. було видано свідоцтво від 01 липня 2015 року, реєстровий номер № 1519, згідно якого встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Славутич» належить на праві власності нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбано ТОВ «Техноніколь-Славутич» за 4 847 499,55 грн., що раніше належало ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 180).
Крім того, згідно постанови про звільнення майна боржника з-під арешту (заборони, іпотеки) від 04.06.2015 року, винесеної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Ванжа О.В. постановлено: припинити іпотеку об`єкту нерухомого майна, нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальної площею 1 087,8 кв.м. реєстраційний номер № 8961152; вилучити з Державного реєстру іпотек іпотеку зазначеного нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3198838; зняти заборону відчуження зазначеного об`єкт нерухомого майна; вилучити з Єдиного реєстру Заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження, зареєстроване за номером 3198570, а саме заборону відчуження зазначеного нерухомого майна; звільнити вказане майно з-під арешту з моменту надходження на адресу реєстраційної служби постанови (а.с. 182-185).
На підставі зазначеної постанови про звільнення майна боржника з-під арешту (заборони, іпотеки) від 04.06.2015 року, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 13.08.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Письменниковою Г.В. було внесено відповідний запис про припинення обтяження № 3198570, що підтверджується витягом індексний номер 42209340 від 13.08.2015 року, бланк серії ЕКВ 920880 (а.с. 140).
Крім того, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 13.08.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Письменниковою Г.В. було внесено відповідний запис про припинення іпотеки, яке було зареєстроване за № 3198838, що підтверджується витягом індексний номер 42207683 від 13.08.2015 року, бланк серії ЕКВ 920873 (а.с. 139).
Після чого, право власності на зазначене нерухоме майно, нежитлову будівлю розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальної площею 1 087,8 кв.м., було зареєстровано ТОВ «Техноніколь-Славутич» у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42215037 від 13.08.2015 року, серія бланку ЕЕХ 436156 (а.с. 181).
Відповідно до ст. 526 ЦУ України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що на час розгляду справи по суті, основне зобов`язання за кредитним договором Позивача не виконано, основне зобов`язання не припинено, ОСОБА_2 не виконує умови договору, не сплачує кредит, заходів щодо погашення заборгованості на кредитним договором не вживає.
Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання, або закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Підстави припинення іпотеки встановлені статтею 17 Закону України «Про іпотеку» до переліку яких входить:
-припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;
-реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;
-набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;
-визнання іпотечного договору недійсним;
-знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;
-з інших підстав, передбачених цим Законом.
Системний аналіз положень статей 3, 17, 49 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає підстави дійти висновку, що припинення іпотеки є правом суду з урахуванням конкретних обставин справи за наявності відповідних підстав для визнання її припиненою.
Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем та третьою особою доведено перед судом, що предмет іпотеки було реалізовано в порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку», а право власності на предмет іпотеки було набуто ТОВ «Техноніколь-Славутич» та згодом зареєстровано у встановленому Законом порядку. З огляду на наведене, суд вважає встановленим той факт, що іпотека була припинена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки відповідно до Закону. Враховуючи, що на день розгляду даної справи у суді іпотека вже є припиненою, підстав для визнання Іпотечного договору 014/02-40/760 від 12.05.2006 року, та Договору про внесення доповнень та змін №1 від 30.08.2007 року до Іпотечного договору 014/02-40/760 від 12.05.2006 року припиненими суд не вбачає, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Крім того, оскільки на день ухвалення рішення у даній справі відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання електронних торгів з реалізації предмета іпотеки недійсними, суд вважає, що даний позов заявлений позивачем передчасно.
Щодо заяв Відповідача та третьої особи про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту якого є припинення правовідношення.
Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові.
Враховуючи, що під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю, підстав для застосування строку позовної давності не має, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав та інтересів Позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.
На підставі ст. 15, 16, 256, 257, 267, 526, 546, 572, 575, 599 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 1, 3, 17, 33, 41, 49Закону України «Про іпотеку», та керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноніколь-Славутич», ОСОБА_3 про визнання припиненим іпотечного договору - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д.Л. Черкез