У х в а л а

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф., Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, приватного підприємства «Вотранс», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення апеляційного суду Волинської області від 8 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1, ПП «Вотранс», ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2007 року у розмірі 385 258,22 доларів США та пеню за простроченими відсотками та кредитом у розмірі 3 253 063 грн 88 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про надання кредиту у вигляді встановлювальної кредитної лінії на споживчі потреби на суму 160 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 червня 2012 року. Зазначав, що 26 червня 2007 року між банком та ПП «Вотранс», ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого останні зобов'язались нести відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, у випадку невиконання ним зобов'язань за кредитним договором. Вказував, що станом на 31 жовтня 2011 року ні позичальник, ні його поручителі заборгованість за кредитним договором не сплатили.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2013 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ПП «Вотранс», ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 26 червня

2007 року в розмірі 385 258,22 доларів США та пеню за простроченими відсотками та кредитом у розмірі 3 253 063 грн 88 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 8 липня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат та ухвалено в скасованій частині нове рішення про відмову у позові.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору виникла заборгованість перед банком, яка підлягає солідарному стягненню з основного боржника та поручителів на підставі ст. 554 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що письмова форма договору поруки не дотримана, оскільки договір поруки ОСОБА_2 не підписував, а зобов'язання за додатковими договорами можливі лише за наявності основного зобов'язання.

Проте повністю погодитись з рішенням апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 26 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про надання кредиту у вигляді встановлювальної кредитної лінії на споживчі потреби на суму 160 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 червня 2012 року.

26 червня 2007 року між банком та ПП «Вотранс» і ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого останні зобов'язались нести відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, у випадку невиконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Як убачається з висновку судової почеркознавчої експертизи від 12 червня 2014 року підписи, які розташовані біля прізвища "ОСОБА_2. " в стрічці «Поручитель» кожної із сторінок договору поруки та розділу "Адреси і Банківські реквізити сторін" у договорі поруки № 2, укладеному 26 червня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1, виконані не ОСОБА_2 Підписи у додаткових договорах поруки № 1 від 5 вересня 2007 року та № 2 від 2 листопада 2007, ймовірно, виконані ОСОБА_2

Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, а апеляційний суд за правилами ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Проте апеляційний суд, в порушення ст. ст. 11, 214, 316 ЦПК України, не звернув увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки від 26 червня 2007 року, та став досліджувати питання щодо визнання нікчемним договору поруки від 26 червня 2007 року відносно зобов'язань ОСОБА_2, яке знаходиться поза межами вимог.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи та не застосував до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню, що є підставою для скасування ухваленого у справі апеляційним судом рішення та передачі справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 8 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко