Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 07 травня 2011 року він уклав з відповідачем усну угоду на виконання робіт з посіву кукурудзи на земельних ділянках загальною площею 18,69 га, що фактично є договором підряду, та сплатив за виконані роботи 3 100 грн. Проте роботи з посіву були виконані неякісно, що призвело до порушення технології вирощування кукурудзи, так як не витримана густота посіву. Внаслідок неякісного виконання робіт з посіву кукурудзи недоотримано 46,6 тонн зерна кукурудзи. За таких обставин позивач, уточнивши під час розгляду справи вимоги позову, остаточно просив стягнути з відповідача 91 336 грн в якості завданих збитків і понесені судові витрати.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 78 400 грн на відшкодування завданих збитків, судовий збір у сумі 784 грн, а всього - 79 184 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині стягнення з нього на користь позивача грошової суми на відшкодування завданих збитків, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено, що навесні 2011 року позивач та відповідач домовились посіяти на полі кукурудзу і на виконання усної домовленості 10 травня 2011 року тракторист ОСОБА_7 трактором МТЗ-920 з сівалкою посіяв кукурудзу на земельних ділянках загальною площею 18,6 га. Наступного дня позивач розрахувався із ОСОБА_4, сплативши йому 3 100 грн за посів кукурудзи, та повідомив, що залишилось непосіяними 5 мішків кукурудзи. Згодом ОСОБА_4 ще досіяв частину кукурудзи, після чого залишилось 4,5 мішків посівного матеріалу. 24 травня 2011 року комісією у складі ОСОБА_8, позивача, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було обстежено поле та складено акт, згідно з яким насіння посіяно нерівномірно, не дотримано густоти посіву, тобто під час посіву не була витримана рекомендована швидкість висіву, що призвело до порушення технології вирощування кукурудзи.

24 травня 2011 року відповідач написав розписку про зобов'язання повернення позивачу в рахунок боргу 40 тонн кукурудзи при збиранні свого урожаю восени 2011 року, крім того, у червні 2011 року відповідач за власний рахунок виконував роботи з просапки посіяної кукурудзи.

Так, звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що відповідач не виконує взяті зобов'язання щодо повернення кукурудзи, в результаті неякісного посіву якої позивачем не отримано близько 46,6 тонн зерна кукурудзи. З урахуванням середньої закупівельної ціни 1 тонни зерна кукурудзи вартістю 1 960 грн розмір збитків складає 91 336 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Цивільним кодексом України не передбачено обмежень щодо форми вчинення договору підряду.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 858 ЦК України, якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд дійшов правильного висновку, що між сторонами фактично склалися правовідносини, які виникають з договору підряду, оскільки були погоджені істотні умови договору, які передбачені для договору підряду, а саме: виконання робіт з посіву кукурудзи на земельних ділянках загальною площею 18,6 га (предмет договору); визначено порядок оплати виконаних робіт.

Крім того, поведінка сторін засвідчувала їхню волю на настання відповідних правових наслідків, а саме: після встановлення факту неякісного виконання робіт відповідач написав розписку про відшкодування завданих збитків; відповідачем у подальшому проведено роботи щодо догляду за посівами кукурудзи для зменшення збитків без будь якого договору; згідно з поясненнями свідка ОСОБА_7 роботи з посіву кукурудзи він виконував за усною вказівкою відповідача.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд вважав доведеним, що на час написання відповідачем розписки 24 травня 2011 року саме 40 тонн кукурудзи було визнано сторонами як безспірний розмір збитків, хоча згодом відповідач змінив свою позицію, посилаючись на те, що розписку він писав під психологічним примусом, під погрозами позивача, а пізніше переніс операцію, однак до суду не надано жодного доказу на підтвердження цих доводів. Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання ним робіт з технологічного висівання насіння кукурудзи.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не довів та не спростував доводів позову про відшкодування збитків, а тому позовні вимоги про стягнення вартості недоотриманої продукції (збитки) за ринковими цінами підлягає задоволенню частково, у частині стягнення вартості недоотриманої продукції (збитків) у розмірі саме 40 тонн, як вказано в розписці, написаній особисто відповідачем, за ціною 1 960 грн за одну тонну, що становить 78 400 грн.

Ухвалюючи рішення в цій справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик