АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/136/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Голік Н.О.
справа №2-4032/11 Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю представника позивача Ковальського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 липня 2013 року у справі за позовом Національного університету оборони України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах яких діють ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про виселення із гуртожитку,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2010 року Національний університет оборони України звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи неодноразово уточнював. Остаточно позивач просив ухвалити рішення про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також ОСОБА_4 (син ОСОБА_3) з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення в гуртожитку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що кімната гуртожитку №213, з приводу користування якої виник спір, раніше була самоправно зайнята батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_7, якому в подальшому розподілено трикімнатну квартиру на склад сім»ї, в тому числі і на ОСОБА_3, і він звільнив кімнату. Проте ОСОБА_3 кімнату в гуртожитку не звільнила, в подальшому одружилася з ОСОБА_2, який також вселився в спірну кімнату.

Позивач вважає, що відповідачі підлягають виселенню на підставах ч.3 ст.116 ЖК Української РСР, оскільки права на проживання у гуртожитку не набували, тобто не були дотримані вимоги ст.ст.128 129 цього Кодексу.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22 липня 2013 року позовні вимоги задоволено, вирішено виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та членів їх сім»ї з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що є військовослужбовцем та відповідно до ст.125 ЖК Української РСР не може бути виселений з родиною без надання іншого жилого приміщення. Зазначає, що вселення у кімнату №213 гуртожитку було здійснено з дозволу керівництва, а обставини невидачі ордеру сталися не з вини відповідачів.

Посилається на відсутність у позивача права заявляти вимоги з тих підстав, що він не є власником гуртожитку, щодо якого не надано доказів про його реєстрацію в органах БТІ. У зв»язку із цим вважає помилковим посилання суду першої інстанції на Розпорядження Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації «Про затвердження реєстру будівель, які використовуються під гуртожитки у Шевченківському районі м.Києва», яким підтверджено право позивача на звернення до суду із цим позовом.

Вважає, що належним позивачем, виходячи, зокрема, з положень ч.4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є органи місцевого самоврядування чи місцева державна адміністрація.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до вимог ст.305 ЦПК України колегія суддів уважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

За змістом ст.129 ЖК Української РСР єдиною підставою для вселення на надану жилу площу є ордер, який видається на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи убачається та судом першої інстанції установлено, що відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Положення про гуртожитки Національного університету оборони України, затвердженого Наказом начальника Національного університету оборони України від 27 лютого 2010 року №52, гуртожитки університету призначаються для тимчасового проживання військовослужбовців змінного складу університету та членів їх сімей на період навчання в університеті; забороняється заселення гуртожитків особами, що не мають відношення до Національного університету оборони України або не пов'язаних із забезпеченням навчально-виховного процесу, освітньої та наукової діяльності університету.

Відповідно до п.п. 3.1-3.3, 6.1 вищезазначеного Положення про гуртожитки Національного університету оборони України, вселення в гуртожитки військовослужбовців (працівників) університету здійснюється завідувачем гуртожитку або особою, що його заміняє на підставі укладеного договору про надання житлової площі в гуртожитку. Вселення в жилі приміщення гуртожитку членів сім'ї не зазначених у договорі допускається з письмового дозволу заступника начальника університету з логістики-начальника логістики з укладенням додаткового договору. Жила площа в гуртожитку не підлягає обміну, розподілу, приватизації, бронюванню та здачі в оренду (передачі) іншим особам. Військовослужбовці (працівники) та члени їх сімей зобов'язані в двотижневий термін звільнити житлові приміщення в гуртожитку університету у випадках, зокрема, надання службового житла, отримання (придбання) житла для постійного проживання тощо (а.с.57-60).

Відповідачі проживають в кімнаті №213 гуртожитку, яка раніше була зайнята батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_7

Відповідно до листа Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 01 лютого 2006 року №303/25/6-74, повідомлено, що Рішенням житлової комісії Центрального апарату Міністерства оборони України від 09 жовтня 2003 №11 полковнику запасу ОСОБА_7 на склад сім'ї чотири особи (він, дружина - ОСОБА_8, дочка - ОСОБА_3, син - ОСОБА_9.) розподілена трикімнатна квартира АДРЕСА_1, на яку згідно з рішенням Солом'янської районної у м.Києві державної адміністрації від 14 листопада 2003 року №1387 він отримав ордер №01728 .

17 листопада 2008 року НАО України ОСОБА_7 було надіслано попередження №167/9/717/3302 про проведення роботи по виселенню з гуртожитків мешканців, які проживають у них безпідставно, та повідомлено про необхідність звільнення кімнати №213.

Після отримання трикімнатної квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_7 звільнив кімнату в гуртожитку, проте ОСОБА_3 кімнату не звільнила.

Відповідно до даних Акту обстеження житлової кімнати, затвердженого 18 серпня 2010 року ТВО начальника відділу експлуатації та ремонту фондів, адміністрацією гуртожитку Національного університету оборони України обстежено житлову кімнату АДРЕСА_2, та встановлено, що у зазначеній кімнаті проживають ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_10, 1992 року народження, син ОСОБА_11, 2003 року народження.

Згідно даних Акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 31 жовтня 2012 року, комісією Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації встановлено проживання у кімнаті №213 гуртожитку також і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно даних Національного університету оборони України, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 не навчалися, не працювали та військову службу в Національному університеті оборони України не проходили.

Відповідно до відомостей адресно-довідкового бюро Головного управління МВС України, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у гуртожитку зареєстрованими не значиться.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі самоправно зайняли жиле приміщення, не перебувають із позивачем у трудових відносинах чи навчанні; у спірному гуртожитку не зареєстровані; користуються спірним житловим приміщенням без договору оренди; рішення про надання їм спірної кімнати в порядку ст.ст. 128, 129 ЖК України не приймалось; ордер на вселення у житлове приміщення не видавався.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права заявляти вимоги про виселення відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до Розпорядження №360 від 22 квітня 2009 року Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації внесено зміни до розпорядження цієї адміністрації від 09 жовтня 2007 року №1459, а саме доповнено Реєстр житлових будинків, які використовуються під гуртожитки даними про будинок АДРЕСА_2. За даними Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації за адресою АДРЕСА_2 знаходиться гуртожиток АДРЕСА_2, який перебуває на балансі Національної академії оборони України. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1089 Національна академія оборони України реорганізована шляхом перетворення в Національний університет оборони України (том 1 а.с. 2-8).

Посилання апеляційної скарги на правила ст.125 ЖК Української РСР є помилковими та відхиляються колегією суддів, оскільки відповідачі є особами, які зайняли жиле приміщення з порушенням установленого порядку, тобто самоправно, а отже підлягають виселенню на загальних підставах.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції містить посилання на осіб, визначених як «члени сім»ї», що є неприпустимим, оскільки в рішення повинно бути зазначено точне і повне прізвище, ім»я та по батькові громадян, відносно яких суд вирішив питання.

З матеріалів справи убачається, що позивачем вимоги пред»явлено до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах яких діють ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відносно цих осіб у справі ухвалено рішення.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції, вказавши в резолютивній частині рішення замість слів «членів сім»ї» наступних осіб - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не убачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 липня 2013 року змінити, вказавши в резолютивній частині рішення замість слів «членів сім»ї» наступних осіб - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов