Провадження № 22-ц/780/530/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
Категорія 18 27.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Поліщука М.А., Іванової І.В.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» в особі Білоцерківської філії по експлуатації газового господарства на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» в особі Білоцерківської філії по експлуатації газового господарства, третя особа ОСОБА_2 про зобов'язання укласти типовий договір про надання послуг з газопостачання, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зобов'язання ПАТ «Київоблгаз» укласти з нею типовий договір про надання послуг з газопостачання, форма якого затверджена постановою КМУ № 938 від 5 липня 2006 року, на частину житлового будинку АДРЕСА_2, яка згідно технічного паспорту позначена приміщеннями 2-1, 2-2, 2-3, 2-4.

Вимоги позову мотивовані тим, що позивач та її мати ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2. Будинок має дві квартири та два окремі входи, в кожній квартирі живуть окремі сім'ї, які ведуть окреме господарство: квартира № 1 належить ОСОБА_2, квартира № 2 - ОСОБА_1 В даний час на будинок відкрито один особовий рахунок № 130054-9 на ім'я ОСОБА_2 18 вересня 2014 року позивач звернулася із письмовою заявою до начальника Білоцерківської філії ПАТ «Київоблгаз» Ходаня О.М. про укладення з нею типового договору про надання послуг з газопостачання, але їй відмовили з тих підстав, що на одну поштову адресу ПАТ «Київоблгаз» відкриває один особовий рахунок і укладає один договір. Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки чинним законодавством, в тому числі й Правилами надання населенню послуг з газопостачання не передбачено вимагання поштової адреси для відокремленої квартири.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2014 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» в особі Білоцерківської філії по експлуатації газового господарства укласти з ОСОБА_1 типовий договір про надання послуг з газопостачання, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2006 року за № 938, на частину житлового будинку АДРЕСА_2, яка виділена в квартиру № 2 будинку і позначена згідно технічного паспорта: приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 21 листопада 2014 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_2.

На підставі договору дарування від 19 серпня 2008 року позивачу було подаровано 24/100 часток вказаного домоволодіння, зокрема у володіння та користування обдарованої переходить частина житлового будинку, загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м, а саме: житлові кімнати 1-6 та 1-8, площею 20,3 кв.м, 11,0 кв.м, коридор 1-7, площею 8,9 кв.м та кухня 1-9, площею 9,3 кв.м.

Інша частина домоволодіння у розмірі 76/100 залишилася у власності ОСОБА_2

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 440834 від 12 березня 2012 року, виданого на ім'я ОСОБА_4, земельна ділянка площею 0,0578 га по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - по 1/2 частині кожному.

7 червня 2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Київоблгаз» в особі Білоцерківської філії по експлуатації газового господарства було укладено договір про надання послуг з газопостачання, а 18 вересня 2014 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про відкриття окремого облікового рахунку на об'єкт споживача житлове приміщення - квартиру № 2 вищевказаного будинку.

Відповідач своїм листом № 2030 від 22 вересня 2014 року відмовив позивачу в укладенні з нею, як співвласником будинку, окремого типового договору про надання послуг з газопостачання у зв'язку з тим, що укладення з співвласниками житлових будинків окремих типових договорів про надання послуг з газопостачання можливе тільки за наявності у них правовстановлюючих документів, у яких чітко буде визначено інформацію щодо розміру часток власності кожного співвласника з зазначенням присвоєних поділеним самостійним об'єктам або виділеним частинам нерухомого майна окремих адрес.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на укладення окремого договору про надання послуг з газопостачання, оскільки в житловому будинку, співвласниками якого є позивач та третя особа, виділено дві квартири з окремими виходами, які можуть бути самостійними об'єктами споживача, а вимоги щодо присвоєння цим об'єктам окремих поштових адрес, Правилами надання населенню послуг з газопостачання не передбачені.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтується на матеріалах справи і зроблені в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 9 грудня 1999 року (далі - Правила).

Відповідно до положень п. 4 Правил послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку.

У разі коли об'єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в договорі.

В п. 2 Правил встановлено, що об'єкт споживача - це територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування.

Тобто, за змістом указаних положень слідує, якщо дві частини одного будинку мають одну поштову адресу та належать двом власникам на правах власності чи користування, надання послуг з газопостачання має здійснюватися на підставі одного договору про надання послуг з газопостачання, укладеного між газопостачальним підприємством та одним із співвласників за згодою іншого співвласника.

Таким чином при визначенні порядку укладання договорів про надання послуг з газопостачання із співвласниками житлового будинку необхідно визначити чи є самостійними об'єктами нерухомості частини будинку, що належать кожному із співвласників, тобто відокремленими об'єктами споживачів.

Суд першої інстанції в рішенні вказав, що між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 визначено за домовленістю порядок володіння та користування житловим будинком, що належить їм на праві спільної часткової власності, частка кожного із співвласників виділена в окрему квартиру будинку, які мають окремі виходи на вулицю, зареєстрованим місцем проживання кожного із співвласників згідно паспортних даних є не тільки будинок, а й конкретна квартира.

За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У ст. 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Водночас в ч.ч. 3 та 4 ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласнику у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Зважаючи на те, що домоволодіння АДРЕСА_2 належить його співвласникам на праві спільної часткової власності, частина позивача в натурі за домовленістю сторін не виділялася та не була зареєстрована у встановленому законом порядку, підстав вважати її окремим об'єктом нерухомості немає.

При цьому зазначення у технічному паспорті на індивідуальний житловий будинок про те, що будинок АДРЕСА_2 складається з двох окремих квартир не приймається до уваги колегії суддів, оскільки даний технічний паспорт є лише технічною документацією на житловий будинок в загальному, і жодним чином не підтверджує набуття права власності позивача на квартиру, як таку, що виділена в натурі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України належним чином позовні вимоги не перевірив, не встановив усі обставини, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, не з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносини, а тому безпідставно відкинув роз'яснення НКРЕ, які містяться в листі від 31 липня 2013 року за № 5256/16/47-13, та якими передбачено, що відповідно до вимог Правил газопостачання до приватного будинку, який перебуває у спільній частковій власності, має здійснюватися на підставі договору про надання населенню послуг з газопостачання, укладеному з одним із співвласників вказаного будинку. Інший співвласник, а також особи, зареєстровані в цьому будинку будуть споживати природний газ на підставі договору, укладеному між газопостачальним підприємством та одним із співвласників. При цьому ведення відокремленого обліку природного газу за домоволодінням, що знаходиться у співвласності, можливе за умови присвоєння в передбаченому законодавством порядку різних поштових адрес виділеним в натурі часткам співвласників, які будуть забезпечені окремим обліком природного газу.

Більше того, Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 9 грудня 1999 року, на які посилався місцевий суд, на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики покладено обов'язок надання роз'яснень щодо застосування цих Правил, тому висновок про те, що дані роз'яснення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин суперечить змісту рішення.

За таких обставин правова можливість зобов'язання укласти типовий договір про надання послуг з газопостачання в даному випадку виникає за умови виділення часток спільної часткової власності в натурі із забезпеченням частки кожного із співвласників окремим обліком спожитого природного газу, тобто забезпечення технічної можливості окремого споживання природного газу співвласниками в територіальних межах виділених в натурі часток приватного будинку (створення територіально відокремленої газифікованої споруди), за умови присвоєння в передбаченому законодавством порядку різних поштових адрес виділеним в натурі часткам співвласників.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, так як вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» в особі Білоцерківської філії по експлуатації газового господарства задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: