Ухвала іменем україни
21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа − Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр», про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги; за об'єднаним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, до Комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району міста Києва про стягнення матеріальної шкоди, визнання дій такими, що порушили права споживача, визнання недійсними рахунків та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Комунальне підприємство з утримання житлового господарства Дніпровського району міста Києва (далі - КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва) звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 у м. Києві, квартирну плату та плату за комунальні послуги не сплачують. У зав'язку з цим станом на 01 листопада 2012 року заборгованість за комунальні послуги з 01 травня 2001 року склала 24 665 грн 65 коп.

Збільшивши позовні вимоги, КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за квартирну плату та плату за комунальні послуги у розмірі 29 508 грн 38 коп., а також судові витрати.

ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому зазначали, що договори про надання житлово-комунальних не були укладені з вини КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва, останній відмовляв у праві на безкоштовне отримання довідок та реєстрацію новонароджених дітей, онуків, примушував сплачувати за вищевказані дії великі суми коштів за рахунками.

Уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд застосувати трирічний строк позовної давності та визнати дії відповідача такими, що порушили їх права.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року у задоволенні позовів КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва 16 874 грн 74 коп. заборгованості за спожиті комунальні послуги.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_6 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову КП УЖГ Дніпровського району м. Києва, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та відповідачами були відсутні договірні відносини, у зв'язку з чим не виникло зобов'язань та права позивача не порушено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги КП УЖГ Дніпровського району м. Києва та стягуючи з відповідачів солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги, апеляційний суд виходив із того, що оскільки позивачем було надано житлово-комунальні послуги, споживачами яких були відповідачі як співвласники належної їм квартири, вони повинні сплатити заборгованість незалежно від наявності договірних відносин з позивачем.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 21 січня 1997 року квартира АДРЕСА_1, м. Київ належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_11. в рівних долях (а. с. 6, т. 1).

Згідно з довідкою форма 3, виданою житлово-експлуатаційною організацією № 415 власником особового рахунку вищевказаної квартири є ОСОБА_4 У квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_4, ОСОБА_7, неповнолітній ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, неповнолітній ОСОБА_10. (а. с. 5, т. 1).

Судом встановлено, що постачальником житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1

Статтями 20, 21 цього Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Нормами Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено, що виконавець повинен надавати акти виконаних робіт щомісячно щодо фактично наданих послуг споживачу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 наведеного Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів.

Неукладення договору про надання житлово-комунальних послуг між відповідачкою та КП «ЖЕО-415» не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення із відповідачів заборгованості за такі послуги, оскільки укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Разом з тим, при вирішенні спору апеляційним судом було безпідставно застосовано положення ст. ст. 160, 162 ЖК Української РСР, які регулюють правовідносини щодо наймача та членів його сім'ї, в той час як квартира належить відповідачам на праві спільної сумісної власності в рівних долях.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Статтею 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. 10 ЦПК України права та обов'язки особам, які беруть участь у справі не роз'яснив, не з'ясував чи несуть відповідачі солідарну відповідальність за зобов'язаннями із сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги, зважаючи на те, що квартира належить кожному з них у рівних долях чи кожний співвласник повинен відповідати за зобов'язаннями відповідно до своєї частки у належному відповідачам житлі.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року скасувати справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк