У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів: Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., з участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду від 21 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

24 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернулася в Здолбунівський районний суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти у зв'язку із продовженням навчання в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн., щомісячно, до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що шлюб між її батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано 13 вересня 2001 року.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 07 жовтня 2009 року її батька ОСОБА_3 та маму ОСОБА_5 було позбавлено батьківських прав відносно неї ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та маму ОСОБА_5 було позбавлено батьківських прав відносно її другої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а їхню бабусю ОСОБА_1 було призначено їхнім піклувальником та опікуном. Вони із сестрою постійно перебувають на утриманні та постійно проживають разом із бабусею ОСОБА_1 в с. Богдашів, Здолбунівського району Рівненської області.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/36/2015 Головуючий у 1 інстанції : Плевако О.П.

Доповідач : Григоренко М.П.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 20 грудня 2013 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на навчання ОСОБА_4 в розмірі 300 грн. щомісячно до закінчення навчання, починаючи з 06 грудня 2013 року.

Також зазначала, що з 01.09.2013 року вона навчається в Рівненському кооперативному економіко-правовому коледжі на платній формі навчання. Крім цього витрачає кошти на гуртожиток, продукти харчування, проїзд, одяг та на речі, які необхідні їй для навчання, також вона часто хворіє і кошти витрачає на лікування.

Із цих підстав просила збільшити розмір аліментів до 1000 грн. щомісячно і до закінчення навчання - 30.06.2016 року.

18 листопада 2014 року ОСОБА_3 подав в Здолбунівський районний суд зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, в якій просив змінити розмір аліментів на матеріальне утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 на період її навчання, зменшивши розмір аліментів з 300 грн. до 100 грн., щомісячно, покликаючись на те, що він ніде не працює, в нього відсутні доходи та має інших утриманців (неповнолітню дитину з іншою жінкою) та двох непрацездатних батьків.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 21 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, який був визначений рішенням Здолбунівського районного суду від 20 грудня 2013 року, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на її навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що відповідно до ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Вказує, що позивач не надала будь-яких доказів того, що він може надавати їй матеріальну допомогу.

Стверджує, що в нього не має роботи та відсутні стабільні доходи.

При вирішенні справи місцевим судом не враховано його скрутного матеріального стану, а також того, що в нього на утриманні є неповнолітня дитина від другого шлюбу та непрацездатні хворі батьки.

Крім того, зазначає, що він має заборгованість по аліментах, а сплачувані ним кошти в погашення цієї заборгованості зараховуються на рахунок ОСОБА_4, поскільки стягувач ОСОБА_1 не надає свої реквізити, на які необхідно перераховувати аліменти.

Також у повнолітньої ОСОБА_4 є опікун ОСОБА_1 та мати ОСОБА_5, які також мають обов'язок по утриманню підопічної та дочки. Натомість кошти стягуються лише з нього.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити його зустрічний позов про зменшення розміру аліментів до 100 грн. щомісячно.

В ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Частково задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що згідно із частиною 1 статті 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей, які продовжують навчання до досягненні ними 23 років, і відповідач не надав відповідних доказів, згідно яких би вбачалось, що він не спроможний надавати таку матеріальну допомогу.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки останній правильно керувався положеннями статті 199 СК України і відповідач дійсно не надав доказів, згідно яких би вбачалось, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу своїй доньці, яка продовжує навчання.

Відповідач надав лише ксерокопії паспортів своїх батьків, але доказів, які б свідчили про те, що він утримує останніх в матеріалах справи відсутні, так само і щодо наявності у нього дитини від іншої жінки, яку він утримує.

Розмір аліментів судом першої інстанції також визначено із врахуванням всіх обставин справи і відповідає принципам розумності та справедливості, виходячи із соціально-економічної ситуації в Україні та потреб повнолітньої дитини сторін, яка продовжує навчання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Здолбунівського районного суду від 21 листопада 2014 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Ковальчук Н.М.

Рожин Ю.М.