АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 березня 2012 року, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року,

встановила:

27 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 березня 2012 року. Одночасно подав клопотання про поновлення строку для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Клопотання про поновлення строку для подання заяви про скасування рішення третейського суду обґрунтовував тим, що у лютому 2014 року він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №41546725 від 17 січня 2014 року. Ознайомившись з виконавчим документом йому стало відомо про те, що він є боржником за виконавчим документом, стягувачем по якому виступає ПАТ «Укрсоцбанк». В результаті цього він дізнався про наявність рішення третейського суду. 24 лютого 2014 року він звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з метою скасування рішення третейського суду, проте йому було відмовлено у зв'язку з непідсудністю. 19 травня 2014 року він звернувся з заявою про скасування рішення третейського суду до Дніпровського районного суду м. Києва і лише у вересні 2014 року він зміг дізнатися по телефону, що йому відмовлено у зв'язку з відсутністю клопотання про поновлення строку. Він звертався до суду також 22 серпня 2014 року та у грудні 2014 року, проте ухвали суду не отримав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1397/10 відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що судом не взято до уваги ту обставину, що спір, в якому ухвалено рішення третейського суду, був не підвідомчий йому відповідно до закону. Висновок суду про відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду не ґрунтується на матеріалах справи.

Зазначив, що чотири рази звертався до суду з відповідними заявами, тричі його заяви залишались без руху та повертались, вказані ухвали він не отримував або взагалі, або після спливу строку, визначеного судом. Вказані обставини підтверджуються матеріалами судових справ та судовими рішеннями, які містяться в Єдиному реєстрі судових рішень. Бездіяльність заявника мала місце виключно через безперспективні перемовини з ПАТ «Укрсоцбанк» щодо реструктуризації боргу. Суд першої інстанції позбавив його як права на справедливий суд так і права на розгляд справи протягом розумного строку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Матвіїв І.А. просила апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження рішення та залишаючи заяву ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана після закінчення строку, встановленого ч.2 ст.389-1 ЦПК України, підстави для поновлення вказаного строку відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, відповідно до положень частин першої, другої та третьої ст. 389-1 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутись до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особам, які брали у участь у справі, у разі, якщо третейський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізнались або повинні були дізнатись про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другої цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 березня 2012 року у справі №1397/10 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 028 156,09 грн. та судові витрати по справі.

Копію вказаного судового рішення було отримано ОСОБА_1 11.04.2012 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах третейської справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про скасування рішення третейського суду, яка ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2012 року була залишена без руху для усунення недоліків до 16 липня 2012 року (а.с.33). У зв'язку з не усуненням недоліків заява була повернута заявнику.

Інших доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для оскарження рішення третейського суду надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявник тричі звертався до суду з відповідними заяви про поновлення строку і відомості про це містяться в Єдиному реєстрі судових рішень, є необґрунтованими.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони.

Посилання в апеляційній скарзі на непідвідомчість справи, в якій було прийнято у спорі, третейському суду є підставою для скасування рішення третейського суду, а не для поновлення строку на його оскарження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( надалі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» та у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на можливість учинення в суді чи органі з розгляду скарг будь-якого позову стосовно його цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб ця стаття передбачає «право на суд», з якого право доступу, тобто право вчиняти позов у суді з цивільних справ, становить лише один аспект.

Європейський суд з прав людини також констатує, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує реґулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини»; рішення у справі «Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства» ; а також у справі «Z. та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи те, що можливість залишення заяви, поданої після закінчення встановленого законом строку, передбачена вимогами цивільно-процесуального законодавства, з огляду на тривалість пропуску строку на оскарження рішення третейського суду (більше трьох років), відсутність доказів поважності причин пропуску такого строку, залишення заяви про оскарження рішення третейського суду без розгляду не суперечить міжнародно-правовим актам щодо захисту прав і свобод людини та практиці Європейського суду з прав людини, а застосовані судом обмеження переслідують легітимну мету та зберігають розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями, доводи апеляційної скарги про порушення права позивача на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Ухвала суду відповідає вимогам закону, обставинам справи і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/13599/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.