Провадження 4-с/201/58/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Ляховій І.В.

за участю скаржника ОСОБА_1

державного виконавця Пати Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В

Скаржник звернувся з даною скаргою до суду, в обґрунтування її зазначив, що при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 вересня 2015 року державним виконавцем були порушені його права, що полягає у тому, що виконавчі дії та постанова була винесена без присутності боржника, без розяснення прав, крім того, не враховано, що на рішення суду, відповідно до якого відбулось стягнення, була внесена апеляційна скарга. Просив постанову скасувати та визнати дії держвиконавця неправомірними.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримав, просила її задовольнити, також наголосив на тому факті, що 19 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції, відповідно до якого відбувалося стягнення, було скасовано апеляційним судом та у задоволенні вимог стягувача відмовлено.

Державний виконавець наголосила на тому, що постанова винесена на підставі повного фактичного виконання рішення суду, яке набуло законної сили, з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Просила скаргу залишити без задоволення.

Суд, дослідивши скаргу та матеріали виконавчого провадження, приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії. або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження: п. 13. У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

Відповідно до ч.2 ст.384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що в Жовтневому ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження по виконанню рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» шкоди, заподіяної підприємству працівником.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 10.09.2015 на підставі виконавчого листа № 201/10712/15-ц, виданого 09.09.2015 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. Відповідно до даної постанови було боржнику було запропоновано самостійно виконати рішення суду до 14.09.2015.

Відповідно до акту, складеного державним виконавцем, 11.09.2015 представник заявника ОСОБА_3, була повідомлена про відкриття виконавчого провадження, але відмовилась від ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та підпису.

Після закінчення строку на самостійне виконання рішення, відповідно до вимог ст.ст. 28,33 Закону України «Про виконавче провадження, 15.09.2015 була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 123193,17 грн.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, боржником заяви про відкладання виконавчих дій до виконавчої служби не подавалися.

Також 15.09.2015 державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та заборона його відчуження. Того ж дня була винесена постанова про арешт коштів на рахунках боржника у межах суми стягнення, копії якої, разом з платіжними вимогами щодо перерахування коштів на депозитний рахунок Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, представниками стягувача, а саме ПАТ КБ «Приватбанк», були забрані нарочно. Також копії постанов були направлені для відома боржникові.

16.09.2015 до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ подано заяву від представника ОСОБА_1 про подання останнім апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2015.

Грошові кошти на депозитний рахунок Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ 16.09.2015, 22.09.2015, 25.09.2015, та їх було розподіллено відповідними розпорядженнями Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 17.09.2015 за № 48706256/В6, від 24.09.2015 № 48706856/В6, від 28.09.2015 № 48706256/В6. Станом на 28.09.2015 рішення було фактично виконано, у звязку із чим, того ж дня, також враховуючи факт того, що в провадження апеляційного суду Дніпропетровської області була прийнята апеляційна скарга на рішення місцевого суду, була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог статті 11 ЗУ «про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявником не надано належних доказів порушення його прав, крім того ним не надано доказів, якими заявник обґрунтовує свої вимоги щодо протиправності дій та винесених державним виконавцем рішень.

Оцінюючи вимоги скарги в частині визнання дій державного виконавця протиправними, суд приходить до висновку про безпідставність таких вимог.

Згідно вимог ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Аналізуючи матеріали скарги, фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до висновку, що в даному випадку оскаржувані дії державного виконавця відповідали вимогам закону і були правомірними. Разом із тим, суд не може не звернути своєї уваги на той факт, що достовірно знаючи про факт подання боржником апеляційної скарги, державний виконавець вжила заходи щодо виконання судового рішення в найкоротший термін, що, безумовно, не суперечить вимогам Закону України « Про виконавче провадження», однак, у даному випадку суттєво вплинуло на права боржника, враховуючи факт скасування рішення апеляційним судом Дніпропетровської області.

Аналізуючи матеріали скарги, фактичні обставини та відповідні їм правовідносини у їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку, що в даному випадку оскаржувані дії та постанови державного виконавця відповідали вимогам закону і були правомірними. Таким чином, судом не встановлено, а скаржником не надано належних та достатніх доказів, які могли б бути підставою для задоволення скарги по суті, тому в її задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 293, 383 388 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя