УХВАЛА

іменем україни

19 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про стягнення середнього заробітку за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 2 серпня 1999 року по 11 листопада 2005 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, з березня 2003 року відповідачем не проводилась індексація його заробітної плати, не виплачувалася компенсація втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків виплати заробітної плати, які передбачені діючим законодавством. У березні 2014 року відповідач частково сплатив заборгованість по заробітній платі, яку не виплатив йому при звільненні.

Посилаючись на зазначене, уточнюючи позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 11 листопада 2005 року по 1 березня 2014 року.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати у розмірі 2 500 грн. з утриманням ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що позивач з 2 серпня 1999 року по 11 листопада 2005 року перебував у трудових відносинах в ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата, але виплата індексації та компенсації втрати частини заробітної плати проведена підприємством тільки у березні 2014 року після особистого звернення позивача до ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча».

Вирішуючи спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації та компенсації по заробітній платі, суди вважали, що існує спір про розмір належних до виплати позивачу сум, а тому з урахуванням істотності спірної суми, на яку позивач мав право, а також з урахуванням конкретних обставин справи дійшли висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 грн.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно з статтею 117 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st117>, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st117> стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

28 березня 2014 року ПАТ «ММК ім. Ілліча» за період з березня 2003 року по липень 2006 року сплатило заборгованість по заробітній платі, а саме суму індексації заробітної плати у розмірі 527 грн. 04 коп. та суму компенсації у розмірі 543 грн. 56 коп., а всього 1 070 грн. 60 коп., тобто вбачається визнання відповідачем факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу індексації та компенсації заробітної плати на вказану суму за зазначений період.

Отже, висновок судів про можливість зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з істотністю суми заборгованості порівняно із середнім заробітком позивача не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до вищезазначених вимог закону можливість зменшення судом таких сум може мати місце лише у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати коштів при звільненні працівника.

Суди, у порушення статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України, на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначилися з характером спірних правовідносин, зокрема, не врахували, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належної позивачу до виплати суми, яка не заперечувалась відповідачем та виплачена ним на користь позивача, а тому дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку після його звільнення.

З огляду на викладене ухвалені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік