У х в а л а

ІМенем УКраїни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області, третя особа - директор Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області Фоміна Світлана Олександрівна, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Фоміної Світлани Олександрівни, яка діє від імені Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що з 1 серпня 2012 року працювала у відповідача на посаді практичного психолога. Під час роботи в неї були особисті конфлікти з директором Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області Фоміною С.О., що стало причиною накладення на неї дисциплінарного стягнення наказом від 25 грудня 2012 року. Цей наказ вона не оскаржувала, оскільки про його існування дізналась в останні робочі дні 2012 року, була впевнена, що догана буде знята в січні 2013 року. Наказом відповідача від 1 серпня 2013 року № 17-К її звільнено з роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення в указаному наказі зазначено: наказ від 25 липня 2013 року № 53, акт від 25 липня 2013 року, акт від 26 липня 2013 року, доповідна записка від 29 липня 2013 року № 01-14/44-13, акт від 29 липня 2013 року, акт від 31 липня 2013 року, акт від 1 серпня 2013 року, з якими її не було ознайомлено. Посилаючись на незаконність звільнення та завдання їй у зв'язку з цим моральної шкоди, просила задовольнити позов.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 травня 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконним притягнення ОСОБА_3, практичного психолога Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області, до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області від 25 липня 2013 року № 53. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3, практичного психолога Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області, на підставі наказу Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області від 1 серпня 2013 року № 17-К. Поновлено ОСОБА_3 на посаді практичного психолога Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області. Стягнуто з Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10 293 грн 92 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 700 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, зменшено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10 293 грн 92 коп. до 6 141 грн 39 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Фоміна С.О., яка діє від імені Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що накази про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності незаконні.

Так, у наказі від 25 грудня 2012 року № 88 відповідачем не зазначено конкретні факти допущених працівником порушень. Однією із підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 25 липня 2013 року № 53 була незадовільна якість проведеного нею заняття із слухачами-інвалідами, що не може вважатись порушенням трудової дисципліни, а стосується її професійної кваліфікації. У наказі про звільнення відповідачем не вказані конкретні порушення, які стали підставою для його проведення.

Зменшуючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 були отримані кошти у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття, тому розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на їх розмір, і вважав обґрунтованими висновки суду першої інстанції в іншій частині.

Проте погодитись із висновками судів не можна.

Судами встановлено, що наказом Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області від 1 серпня 2012 року ОСОБА_3 було прийнято за строковим трудовим договором на один місяць на посаду практичного психолога. Наказом відповідача від 1 вересня 2012 року продовжено роботу ОСОБА_3 на посаді практичного психолога на невизначений строк.

Наказом Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області від 25 грудня 2012 року № 88 ОСОБА_3 оголошено догану за допущені недоліки в роботі, невиконання розпоряджень директора відповідача.

Наказом відповідача від 25 липня 2013 року № 53 ОСОБА_3 оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни.

Наказом Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів у м. Краматорську Донецької області від 1 серпня 2013 року № 17-к ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Дійшовши висновку про незаконність наказу відповідача від 25 липня 2013 року № 53 про оголошення ОСОБА_3 догани, суди виходили з того, що в цьому наказі не зазначені конкретні порушення, за які позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності і час їх вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для оголошення догани цим наказом була службова записка від 12 липня 2013 року № 01-14/43-13, акт від 12 липня 2013 року, довідка перевірки від 22 липня 2013 року, акт від 23 липня 2013 року, заява слухачів від 25 липня 2013 року № 01-13/197-13, акт від 25 грудня 2013 року, про що зазначено в ньому.

З долучених до справи службової записки від 12 липня 2013 року, довідки перевірки від 22 липня 2013 року (а. с. 80-83, 201 т. 1) вбачається, що в них наведені конкретні порушення позивачем трудової дисципліни: не здійснення супроводу слухачів 12 липня 2013 року, несвоєчасне складання річного і місячних планів роботи, порушення затвердженого графіка роботи.

Суди на зазначене уваги не звернули, з приводу цих порушень працівником трудової дисципліни ніяких висновків не зробили.

Серед іншого, у наказі про звільнення вказано підставами його видання доповідну записку від 29 липня 2013 року, акт від 31 липня 2013 року (а. с. 73, 76 т. 1), в яких, зокрема, вказано, що ОСОБА_3 не надала психологічні карти слухачів групи, не заповнено вихідний контроль у загальних індивідуальних планах, не подала звіт про проведену роботу за перше півріччя 2013 року, відсутність на робочому місці 31 липня 2013 року згідно встановленого графіка роботи.

Тому зроблений у рішенні суду першої інстанції висновок про те, що відповідачем не наведено конкретних фактів порушень, які стали підставою для звільнення, не ґрунтується на поданих останнім доказах.

Перевіряючи законність рішення суд апеляційної інстанції цих помилок не виправив.

Крім того, судами не враховано, що чинним законодавством не встановлено, що у наказі про накладення дисциплінарного стягнення мають бути детально викладені обставини допущених порушень.

При вирішенні трудового спору і з'ясуванні питання про законність накладення стягнення власник або уповноважений орган має навести обставини, з якими він пов'язував його застосування, а суд встановити чи свідчать вони про порушення трудової дисципліни та чи були підстави для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Тому висновок судів про незаконність наказу відповідача про звільнення ОСОБА_3 є передчасним.

З огляду на викладене, помилковим є висновок апеляційного суду про те, що наказ від 25 грудня 2012 року, яким ОСОБА_3 оголошено догану за недоліки в роботі, невиконання розпоряджень директора, відсутність ОСОБА_3 на індивідуальній консультації (а. с. 89, 93 т. 1) не був підставою для звільнення ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Із матеріалів справи вбачається, що в наказі відповідача від 1 серпня 2013 року № 17-к про звільнення позивача підставою зазначено, зокрема, наказ від 25 липня 2013 року, акт від 25 липня 2013 року (а. с. 5 т. 1).

При оголошенні ОСОБА_3 догани 25 липня 2013 року ураховано попередню її роботу та дисциплінарне стягнення - догану відповідно до наказу від 25 грудня 2012 року № 88 (а. с. 70 т. 1).

Виходячи з того, що підставою відмови у позові в судових рішеннях вказано недоведеність порушень позивачем трудової дисципліни, які б давали підстави для розірвання з нею трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, інший висновок апеляційного суду про те, що відповідачем не враховано при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку, не встановлено, чи заподіяно підприємству ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота ОСОБА_3 є взаємовиключним, оскільки у випадку відсутності підстав для звільнення працівника зазначені обставини правового значення не мають.

З огляду на викладене, ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Фоміної Світлани Олександрівни, яка діє від імені Донбаського міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів, задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук