У х в а л а

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10 жовтня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 доларів США, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором станом на 28 лютого 2014 року у нього виникла заборгованість у розмірі 6 870,15 доларів США, яка складається із: заборгованість за кредитом у розмірі 1 985,12 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 3 709,83 доларів США, заборгованість за комісією за користування кредитом у розмірі 824,19 доларів США, штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) у розмірі 25,05 доларів США, штраф (процентна складова) у розмірі 325,96 доларів США.

Оскільки відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість у розмірі 6 870,15 доларів США.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2014 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого відповідач отримав право на отримання кредиту із кредитним лімітом 2 000 доларів США зі сплатою 19,2 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 13-28).

Відповідно до заяви, умов і правил надання банківських послуг (п. п. 3.1, 3.13, 4.8, 6.1, 9.3, 9.5-9.7, 9.12), правил використання платіжної картки, що є складовими договору, строк дії укладеного між сторонами договору та строк дії карткового рахунку фактично відповідає строку дії платіжної картки, отриманої відповідачем та у випадку отримання нової - лонгується на новий строк.

Згідно з довідкою про умови кредитування відповідач зобов'язаний вносити щомісячні платежі на погашенні отриманих коштів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з розрахунку заборгованості за договором востаннє відповідачем були отримані кошти 30 серпня 2010 року та відповідно він був зобов'язаний їх повернути до 25 вересня 2010 року. Строк дії картки, визначений до 01 жовтня 2010 року (а. с. 65).

ОСОБА_2 під час розгляду справи судом першої інстанції подав заяву про застосування позовної давності. (а. с. 45).

Правилами ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строки, у межах яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що кінцевий термін повернення кредиту співпадає з терміном дії картки, тобто 01 жовтня 2010 року, що є початком перебігу строку позовної давності, трирічний термін якого сплинув 01 жовтня 2013 року, а з позовом банк звернувся лише 17 квітня 2014 року, при цьому банком не зазначено поважних причин пропуску такого строку, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - відхилити.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О. Кузнєцов