Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до головного управління державного земельного агентства у Кіровоградській області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права оренди на земельну ділянку та скасування наказу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати за ним право оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, площею 43,4877 га, розташованої на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, строком на 15 років та орендною платою в розмірі 5% від затвердженої грошової оцінки земельної ділянки; визнати незаконним та скасувати п. п. 1, 2 наказу Головного управління Державного земельного агенства в Кіровоградській області від 25 липня 2014 року, про затвердження «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_4 на території Новомиргородського району Петроострівської сільської ради та надано в оренду строком на 15 років ОСОБА_4 земельну ділянку, загальною площею 43,4877 га, у тому числі: 43,4877 га рілля,земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, для ведення фермерського господарства

Посилався на те, що розпорядженням Новомиргородської районної державної адміністрації (далі - Новомиргородська РДА) від 4 жовтня

2012 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності загальною площею 43,49 га в оренду строком на 15 років для ведення фермерського господарства. 31 жовтня 2014 року проект відведення разом з іншими необхідними документами було направлено на затвердження до головного управління Державного земельного агенства в Кіровоградській області.

10 листопада 2014 року позивачем повторно сформовано пакет документів, передбачених ст. 123 ЗК України та надіслано для затвердження до головного управління. Станом на 23 грудня 2014 року відповіді від головного управління Державного земельного агенства не надходило.

При цьому, наказом Головного управління Державного земельного агенства в Кіровоградській області від 25 липня 2014 року вказану вище земельну ділянку передано в оренду ОСОБА_4

Вважав, що передача земельної ділянки іншій особі є свідченням відмови управління в наданні йому цієї земельної ділянки в оренду, чим порушено право останнього на створення фермерського господарства та право на оренду земельної ділянки.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, площею 43,4877 га, яка розташована на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області строком на 15 років та орендною платою у розмірі

5 % від затвердженої грошової оцінки земельної ділянки. Визнано незаконними та скасовано п. п. 1, 2 наказу головного управління Державного земельного агенства в Кіровоградській області від 25 липня

2014 року.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Установлено, що 28 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернувся із відповідною заявою та необхідними документами до Новомиргородської РДА про надання дозволу на створення фермерського господарства та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства.

Розпорядженням Новомиргородської РДА від 4 жовтня 2012 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності загальною площею 43,49 га в оренду строком на 15 років для ведення фермерського господарства.

Пунктами 1, 2 наказу головного управління Державного земельного агенства в Кіровоградській області від 25 липня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_4 та надано в оренду земельну ділянку площею 43,4877 га, розташовану на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, строком на 15 років.

20 листопада 2014 року між головним управлінням Державного земельного агенства в Кіровоградській області та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності порушення прав позивача з боку Головного управління Державного земельного агенства в Кіровоградській області.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що співвідповідачем у даній справі має бути ОСОБА_4, який ухвалою місцевого суду від 6 січня 2015 року залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки з ним було укладеного договір оренди спірної земельної ділянки.

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись з позовом про визнання права оренди на земельну ділянку, ОСОБА_3 зазначав, що оскільки розпорядженням районної державної адміністрації саме йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності в оренду для ведення фермерського господарства, то наказ Головного управління Державного земельного агенства про затвердження проекту на цю ж земельну ділянку іншій особі суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч. 2

ст. 16 ЦК України.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до абз. 2 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

У порушення вищезазначених вимог закону, суди належним чином не установили, чи були порушені права позивача та не з'ясували, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту - визнання права на оренду положенням ст. 16 ЦК України, та чи підлягає даний спір розгляду в порядку цивільного судочинства.

Викладене свідчить про те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для їх скасування, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська