У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 23 грудня 2012 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав від позивача 5 тис. дол. США, які зобов'язувався повернути до 01 травня 2013 року. Згідно з указаною розпискою відповідач взяв на себе зобов'язання повернути гроші з відсотками в розмірі 5 % щомісячно від позиченої суми до 23 числа кожного місяця. За кожен день прострочення виплати відсотків нараховується пеня з розрахунку 5 % на місяць. У разі неповернення грошей з відсотками до 01 травня 2013 року за кожен день прострочення відповідач зобов'язується сплатити пеню з розрахунку 15 % на місяць прострочення. Вказаний відсоток нараховується як на суму основного боргу, так і на нараховані відсотки.

Також 04 січня 2013 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача 5 тис. дол. США, які зобов'язувався повернути до 04 квітня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою. Згідно з указаною розпискою відповідач взяв на себе зобов'язання повернути гроші з відсотками в розмірі 5 % щомісячно від позиченої суми до 04 числа кожного місяця. За кожен день прострочення виплати відсотків нараховується пеня з розрахунку 5 % на місяць. У разі не повернення грошей з відсотками до 04 квітня 2013 року за кожен день прострочення відповідач зобов'язується сплатити пеню з розрахунку 15 % на місяць прострочення. Вказаний відсоток нараховується як на суму основного боргу, так і на вже нараховані відсотки.

Відповідач зобов'язання виконав частково, добровільно повернути залишок боргу відмовляється.

Відповідно до положень ст. ст. 1049,625 ЦК України загальна сума боргу за першим договором складає 5 669,30 дол. США = 5 308,33 дол. США (5 тис. дол. США основного боргу, та 308,33 дол. США нарахованих відсотків) 6,8 % (індекс інфляції за розрахунковий період складає 6,8 %). 18 жовтня 2013 року відповідачем були частково виплачені нараховані відсотки в розмірі 926 дол. США.

Таким чином, станом на 18 квітня 2014 року сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 5 669,30 дол. США., відсоток за договором - 27 776,37 дол. США, а всього борг за першим договором становить 33 445, 67 дол. США.

За другим договором відповідно до взаєморозрахунків борг станом на 18 жовтня 2013 року становив 760,77 дол. США, отже станом на 18 квітня 2014 року сума відсотків за договором - 1 988,05 дол. США, загальна сума боргу відповідача за двома договорами складає 411 224 грн 05 коп. (35 433,72 дол. США за курсом НБУ).

Крім матеріальної позивач зазнав моральної шкоди, оскільки сума позики є значною та можливість втратити грошові кошти викликала часті серцеві напади, виникло безсоння, часті головні болі, позивач втратив спокій.

На відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути з відповідача 50 тис. грн.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, посилаючись на те, що зазначені розписки написані ним унаслідок застосування до нього з боку позивача фізичного та психічного тиску під час їх написання. ОСОБА_3 надав йому в борг грошові кошти, про що були написані дві розписки: 22 березня 2012 року та 04 липня 2012 року, на загальну суму 10 тис. дол. США.

У відведені терміни кошти повернуті не були, внаслідок чого позивач, здійснюючи психічне насильство над відповідачем, примусив останнього написати інші дві розписки від 23 грудня 2012 року замість 22 березня 2012 року на суму 5 тис. доларів США та від 04 січня 2013 року замість 04 липня 2012 року на суму 5 тис. доларів США і на суму недоплачених процентів за двома попередніми договорами.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 411 224 грн 05 коп. та 1000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 327 408 грн.

У частині вимог позову ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та інфляційних нарахувань відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Залишаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, апеляційний суд погодився з висновками районного суду про те, що ОСОБА_4 не надано відповідних доказів на підтвердження заявлених ним вимог.

Матеріли справи не містять доказів написання спірних розписок під дією психологічного тиску (звернення до органів внутрішніх справ тощо).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд обґрунтовано вказував на те, що між сторонами існують договірні відносини, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі неналежного виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій в указаній частині досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Однак не можна погодитися з рішенням апеляційного суду в частині розміру стягнутої заборгованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, апеляційний суд указував на те, що сума боргу підлягає зменшенню, оскільки судом першої інстанції незаконно стягнуті інфляційні витрати.

З таким висновком апеляційного суду в указаній частині погодитися повністю не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Установлено, що 23 грудня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 5 тис. дол. США, які зобов'язався повернути до 01 травня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою.

Відповідно до умов указаного договору ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання повернути кошти з відсотками в розмірі 5 % щомісячно до 23 числа кожного місяця. За кожен день прострочення виплати відсотків нараховується пеня в розмірі 5 % на місяць. У разі неповернення суми боргу разом із відсотками до 01 травня 2013 року за кожен день прострочення відповідач зобов'язується сплатити пеню з розрахунку 5 % на місяць прострочення.

04 січня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача 5 тис. дол. США, які зобов'язувався повернути до 04 квітня 2013 року, що підтверджується розпискою.

Згідно з умовами цього договору ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання повернути борг з відсотками в розмірі 5 % щомісяця до 04 числа кожного місяця. За кожен день прострочення виплати відсотків нараховується пеня з розрахунку 5 % на місяць.

У разі неповернення суми боргу разом із відсотками до 04 квітня 2013 року за кожен день прострочення відповідач зобов'язується сплатити пеню з розрахунку 15 % на місяць прострочення.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 411 224 грн 05 коп.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_4 указує про те, що він погоджуються з наявністю в нього заборгованості за вказаним розписками, однак не згоден із самою сумою заборгованості, нарахованою позивачем, а судами розмір заборгованості не перевірено та не наведено сам розрахунок заборгованості. Позивач, обраховуючи суму боргу, нараховує 15 % пені в місяць, добавляє суму пені до суми боргу і на наступний місяць знову нараховує 15 % пені вже на нараховану пеню і так по наростаючій. Крім цього, період, за який нараховується пеня, не може перевищувати одного року та сума пені підлягає зменшенню, якщо вона значно перевищує суму боргу, однак суди і це залишили поза увагою.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Однак, перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення вищенаведених норм закону не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не роз'яснив ОСОБА_4 його право у разі незгоди з нарахованою сумою заборгованості заявити клопотання про призначення експертизи з цього приводу.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про стягнення суми боргу в рішенні, не навів жодного розрахунку щодо суми заборгованості.

Крім цього, апеляційним судом залишена поза увагою валюта, в якій нараховані штрафні санкції, оскільки відповідно до матеріалів справи вони нараховувалися в доларах США із зазначенням суми еквіваленту в гривнях, що суперечить чинному законодавству.

Також при ухваленні рішення апеляційним судом не перевірено строки нарахування пені, оскільки для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Тобто, застосування строку позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд повністю не виконав своїх обов'язків, визначених законом, всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував обставини справи та не надав їм належної оцінки, ухвалив судове рішення в частині стягнення заборгованості, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2014 року та рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2014 року в частині, що не скасована рішенням апеляційного суду, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик