Провадження №22-ц/784/2623/15
Головуючий у першій інстанції-Черенкова Н.П.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. Категорія 42
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Харитонової І.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - Ткаченко Д.А., Дибленка А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_5

до редактора журналу «НикЛайф»,

ТОВ «Українська медіа група -УМГ» (далі - ТОВ «УМГ»)

про захист честі й гідності та відшкодування моральної шкоди

У С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до редактора інтернет-журналу «НикЛайф» та інформаційного агентства ТОВ «УМГ» про захист честі й гідності та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в інтернет - журналі «НикЛайф» (редактор Ткаченко Д.А.) розміщено матеріал під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» з фотознімками її зі знайомим ОСОБА_6 та коментарями до знімків.

Посилаючись на протиправність дій відповідачів щодо опублікування її фотознімків, а саме розповсюдження висновків, коментарів та фактичних тверджень, які не відповідають дійсності та дозволяють читачам робити непристойні висновки, що принижує її честь та гідність, ОСОБА_5 просила визнати недостовірними та такими, що ганьблять її честь й гідність відомості, опубліковані у статті від ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов'язати відповідачів опублікувати в інтернет-журналі спростування у триденний строк після ухвалення рішення та відшкодувати 5 000 грн. моральної шкоди.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на те, що інформація, яку містить матеріал, опублікований ІНФОРМАЦІЯ_2 року на сторінках інтернет-журналу «НикЛайф», відповідає дійсності, а оціночні судження та припущення, які місять коментарі до фотознімків, спростуванню не підлягають.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просила рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилалась на приниження її честі й гідності незаконним розповсюдженням її фотознімків, а також висновків, коментарів та тверджень відносно неї, що містяться у статті.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 32, 34 Конституції України кожному гарантується як судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, так і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 270 ЦК право на повагу до гідності та честі є одним з видів особистих немайнових прав фізичної особи. Таке право закріплено статтею 3 Конституції та статтею 297 ЦК.

За правилами статті 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення проти неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За статтею 1 Закону «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Передбачений статтею 277 ЦК спосіб поновлення порушеного права - право на спростування недостовірної інформації, обраний позивачкою, свідчить про те, що законодавець розмежовує відомості про факти (явища, дії, події тощо), які можуть бути спростовані, та оціночні судження, які спростувати неможливо, оскільки вони є лише суб'єктивною думкою тієї чи іншої особи.

Таке розмежування закріплено і статтею 30 Закону «Про інформацію», за якою оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «УМГ» має статус юридичної особи (а.с.83), зареєстроване як суб'єкт інформаційної діяльності (а.с.79) та відповідно до статті 1 Закону «Про інформаційні агентства» набуло статусу інформаційного агентства.

Надаючи інформаційні послуги, ТОВ «УМГ» виступає як інформаційне агентство і іменується інформаційним агентством «УМГ» (ІА «УМГ»). Окремої юридичної особи - ІА «УМГ» не створювалось (а.с.151).

Журнал «НикЛайф» зареєстрований як друкований засіб масової інформації, засновником якого є ТОВ «УМГ» (а.с.87), яке також є власником веб-сайту з доменним ім'ям «niklife.com.ua» (а.с.80). Статусу юридичної особи журнал «НикЛайф» не має (а.с.43).

Отже відповідачем у справі є юридична особа - ТОВ «УМГ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 року на сторінці інтернет-журналу «НикЛайф» інформаційного агентства «УМГ» (редактор Ткаченко Д.А.) опубліковано матеріал під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с. 5-12).

Матеріал містить фотознімки ОСОБА_6 з коментарями до них. На двох фотознімках поряд з ОСОБА_6 знаходиться молода білява жінка, в якій позивачка впізнала себе (а.с. 6,7).

Фотознімки мають редакційні коментарі, як то (мовою оригіналу) «…ОСОБА_6 показал, как проводит время в компании роскошной блондинки», «подозреваемый в заказном убийстве ОСОБА_6 показал три стадии общения в кресле с девушкой», «усадил на коленки, обнял, получил цемку…», «…Далее девушка целует в лоб ОСОБА_6, как бы в благодарность за что-то. Ну, а финальная фотография красноречиво демонстрирует негу и чувство удовлетворения. Чем вызвано такое удовольствие на лице у подозреваемого, можно только догадываться. Однако причина того явно осталась за кадром».

Тобто текстовий матеріал містить як переказ зображення («усадил на колені, обнял, получил цемку», «девушка целует ОСОБА_6 в лоб…»), так і оцінку автором фотознімків в сукупності («три стадии общения в кресле с девушкой») та його особисту думку щодо характеру зображення («финальная фотография красноречиво демонстрирует негу и чувство удовлетворения. Чем вызвано такое удовольствие на лице у подозреваемого, можно только догадываться. Однако причина того явно осталась за кадром»).

Звертаючись до суду, ОСОБА_5 посилалась на те, що фотознімки, які містять її зображення, прокоментовані «занадто різко та неправильно», а натяки на особливі стосунки між нею і ОСОБА_6 суперечать дійсному зображенню та є висновками і твердженнями автора, які не відповідають дійсності, принижують честі й гідність позивачки.

Отже, підставами заявленого позову позивачка зазначила розповсюдження недостовірної інформації, яка принижує її честь й гідність, що вважала порушенням статей 277 та 297 ЦК.

Враховуючи зміст і підстави позову ОСОБА_5 та встановлені обставини, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, яку позивачка вважає порушенням її права на гідність й честь, викладена автором з застосуванням таких певних мовно-стилістичних засобів ( «как бы» «можно только догадываться», «остается за кадром»), які відтворюють логіку самого автора та передають його особисте ставлення до існуючого зображення. Одночасна демонстрація самих фотознімків дозволяє читачам зробити особисті висновки, відмінні від припущень автора. До того ж, матеріал не містить посилань на особу молодої жінки (прізвище, ім'я тощо), а її зображення тільки «в анфас» ускладнює впізнання особи.

За такого суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскаржувана інформація за характером є оціночним судженням, які не є предметом судового захисту за статтею 277 ЦК.

Будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, оціночні судження не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку (пункт 19 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності і фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», далі - Постанова №1).

Таких вимог ОСОБА_5 не заявляла, неодноразово підкреслюючи, що єдиним способом захисту своїх прав вважає покладення на відповідача обов'язку спростувати все стверджене в опублікованому матеріалі (а.с.21,48).

Посилання апелянта на використання та розповсюдження її фотознімків без її згоди не впливає на висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, заявленого за статтею 277 ЦК.

Захист права фізичної особи на недоторканість особистого і сімейного життя, як окремого виду особистих немайнових прав, передбачених статтею 270 ЦК, в тому числі і право на зображення, здійснюється іншими способами, про що прямо зазначено у пункту 20 Постанови №1.

Позову з цих підстав ОСОБА_5 не заявляла, а обставини, які складають предмет доказування у таких позовах, зокрема за статтями 301, 308 ЦК тощо, виходять за межі спору за статтею 277 ЦК.

Вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена позивачкою як спосіб захисту права на гідність та честь, порушеного шляхом розповсюдження недостовірної інформації.

Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (абзац 4 пункту 11 Постанови № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 21995 року з наступними змінами).

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді