Києво-Святошинський районний суд Київської області
Провадження № 2/369/624/15
22.01.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Рябець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про звільнення майна з-під арешту,
Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 121 933,31 доларів США, що станом на 16 липня 2014 року за курсом НБУ становить 1 427 494,48 грн.
Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване к Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.
Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» стало відомо, що 05 листопада 2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві під час здійснення виконавчих проваджень № 40529851, боржником у яких є ОСОБА_1, а стягувачем - відмінні від іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» особи, було винесено постанови, якими накладено арешт на майно, що є предметом іпотеки та оголошено заборону на його відчуження.
ПАТ «Дельта Банк» наголошував, що право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло 19 лютого 2007 року, а постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження було винесено 05 листопада 2013 року, тобто пізніше, ніж було укладено договір іпотеки.
При цьому, ПАТ «Дельта Банк» як іпотеко держатель не був повідомлений про накладення арешту на предмет іпотеки та оголошення заборони на його відчуження, тому право пріоритету на задоволення вимог щодо кредитного зобов'язання за рахунок іпотечного майна було обмежене.
ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержатель вважає, що накладений постановами державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві арешт підлягає зняттю, оскільки ДВС не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене (іпотечне) майно, окрім цього порушує своїми діями права АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, а також унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавляє права на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
В судове засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, поданий позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.
Представник відповідача ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Оскільки представник позивача у поданій суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
За умовами п. 1.2.1. Договору надання кредиту здійснюється з 19 лютого 2007 року.
Відповідно до п. 1.3.1. Договору за використання кредитних коштів на перший місяць встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 11,8 % річних.
Згідно з п. 1.4. Договору цільовим призначенням кредиту є купівля земельної ділянки.
За правилами п. 1.6. Договору встановлена наступна черговість погашення грошових зобов'язань за кредитним договором: прострочені комісії; строкові комісії; прострочені проценти; строкові проценти; прострочена сума основного боргу; строкова сума основного боргу; штрафні санкції за договором.
Відповідно до п. 2.1. Договору у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за Договором прийнято іпотеку нерухомого майна відповідно до Договору іпотеки житлового приміщення № 2776 від 19 лютого 2007 року.
Додатком до договору є графік погашення кредиту, яким встановлено розміри максимально припустимої заборгованості за основним боргом по кредиту на місяць. Відповідно до вказаного графіка остаточне погашення заборгованості має відбутися 19 лютого 2022 року.
Зазначений договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадку, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодержателем є кредитор за основним зобов'язанням. Боржником є іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання.
Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права та обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
З викладеного слідує, що право ПАТ «УкрСиббанк» як іпотекодержателя виникло в момент нотаріального посвідчення договору іпотеки, а саме 19 лютого 2007 року.
Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 26 грудня 2013 року постановою Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 листопада 2013 року в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» на нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено арешт нерухомого майна.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За правилами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За вимогами ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладення договору відступлення права вимоги ПАТ «Дельта Банк» став новим кредитором щодо зобов'язань ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк». З огляду на викладене, право ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя за зобов'язанням ОСОБА_1 вважається таким, що виникло в момент нотаріального посвідчення договору іпотеки між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року по справі № 2-5131/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПриватБанку заборгованість в розмірі 125 097,32 грн.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законодавства, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.
На підставі вказаної заяви та виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2011 року старшим державним виконавцем Гресь Тетяною Олександрівною ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 05 листопада 2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40529851 про примусове виконання виконавчого листа № 2-5131/2010, виданого 15 лютого 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 125 097,32 грн., та встановлено ОСОБА_1 строк для самостійного виконання зазначеного виконавчого листа до 11 листопада 2011 року.
05 листопада 2013 року старшим державним виконавцем Гресь Т.О. ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-5131/2010 виданого 15 лютого 2011 року Індустріальним районним судом м .Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 125 097,32 грн. в межах виконавчого провадження ВП № 40529851 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було постановлено накласти арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1, у межах суми звернення стягнення 125 097,32 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного ОСОБА_1 майна.
Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до Акту державного виконавця від 17 червня 2014 року в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 125 097,32 грн. встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.
На підставі викладеного 19 червня 2014 року головним державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Гресь Т.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.
Відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультативними.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Відповідно до п. 3.17. Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму закону, результати виконання, а також наслідки завершення виконавчого провадження (зняття арешту, тощо).
Окрім того, у зв'язку з тим, що протягом року державним виконавцем не було виявлено майна ОСОБА_1, на яке можна звернути стягнення, виконавче провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було завершене, а виконавчий документ повернутий стягувачу, ПАТ КБ «ПриватБанк» є таким, що не має прав на спірну земельну ділянку.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» пріоритетом є переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно.
Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Згідно з правилами ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Як встановлено з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 не виконала належним чином взятих на себе зобов'язань перед ПАТ «УкрСиббанк», права вимоги за якими були відступлені на користь ПАТ «Дельта Банк», внаслідок чого у ПАТ «Дельта Банк» як нового кредитора та іпотекодержателя виникло переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом звернення стягнення на таке майно.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Як вбачається з матеріалів справи, вартість предмета іпотеки є співмірною з сумою заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк», та право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки виникло раніше, ніж накладено арешт, тому наявні всі встановлені підстави для переважного задоволення прав ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя, оскільки його права на переважне задоволення своїх вимог порушені. Окрім того, виконавчий документ, за яким було накладено арешт на спірну земельну ділянку, було повернуто стягувачу ПАТ КБ «ПриватБанк» без виконання, оскільки не виявлено майна, на яке можливо звернути стягнення.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на припис закону, який зобов'язує державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу зняти накладений в межах виконавчого провадження арешт, суд вважає вимоги позивача ПАТ «Дельта Банк» обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись п. 3.17. Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», ст.ст. 1, 47, ч.ч. 1, 2 ст. 50, ст. 52, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 54, ст.ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1, 3, 24, 33 Закону України «Про іпотеку», п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514, ч. 1 ст. 575, ст. 585 Цивільного кодексу України, ст. 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Л.М. Ковальчук