№ 2-233-15
(№760-4587-14-ц)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12. 01. 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Бобровника О. В.

при секретарі : Мурга Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування завданої цим моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 - про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування завданої цим моральної шкоди.

Позивач при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що в гаражно-будівельному кооперативі «Восход» (АДРЕСА_1) - учасників Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій, інвалідів І та II груп війни та праці, призначення на посаду Голови правління громадянина Болгарії ОСОБА_2 депутатами Солом'янської районної ради Бєлінським С. В. та Скрябін А. В. протоколом від 03.10.2006 за підписом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можна вважати легітимним, а всі протокольні рішення нелегітимного правління - юридично недіючими.

Позивач зазначає, що в результаті безнаказаності з боку Солом'янського РУ ГУ МВС в м. Києві в ГБК «Восход» створена рейдерська група на чолі з ОСОБА_2, яка впродовж жовтня місяця 2006 року по листопад місяць 2012 року скоїла у вигляді помсти ряд протиправних дій, відносно яких інформація внесена до ЄРДР і порушено кримінальні провадження.

Позивач зазначає, що він є власником гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Восход» по АДРЕСА_1.

З липня 2007 року і по теперішній час позивач не можу потрапити у власний гаражний бокс, в якому знаходяться його власні речі та автомобіль ГАЗ - 21М.

В квітні 2007 року позивачу було заблоковано виїзд з його власного гаражного боксу.

Після того як позивач виявив, що заблоковано виїзд його гаражного боксу він звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у відповідь позивач отримав постанову Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 08.05.2007, в якій зазначено, що в ході перевірки, опитаний ОСОБА_2, який є головою кооперативу, підтвердив, що виїзд з гаражного боксу позивача дійсно було заблоковано.

В липні 2007 року позивач виявив пошкодження свого гаражного боксу в вигляді його заварювання за допомогою зварювального апарату, також на воротах гаражного боксу було написано образливе слово російською мовою «ЧЕРТ» та оголошення про продаж гаражного боксу позивача, в зв'язку з чим позивач звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у відповідь позивач отримав постанову Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 15.06.2008, в якій зазначено, що ОСОБА_2 визнав факт того, що гараж позивача заварили.

17 серпня 2007 року позивач мав намір зайти до свого гаражного боксу, але голова ГБК «Восход» ОСОБА_2 не дав позивачу цього зробити і наніс позивачу тілесні ушкодження.

Позивач зазначає, що починаючи з 2008 року і по теперішній час охорона кооперативу і голова кооперативу ОСОБА_2 не допускають його на територію ГБК «Восход» де у позивача у власності знаходится гаражний бокс.

06.10.2009 року позивач мав намір зайти до свого гаражного боксу, але ОСОБА_2 вчинив відносно позивача протиправні дії і не дав позивачу можливості зайти навіть на територію ГБК «Восход».

Із зазначеного приводу позивач звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у відповідь отримав постанову Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 03.12.2009 року.

Зазначені дії відповідача позивач вважає незаконними, оскільки право власності є непорушним.

ОСОБА_2 мотивує свої дії тим, що даний гаражний бокс є власністю кооперативу, не міг і не може бути приватизованим.

Позивач зазначає, що стосовно даного спору є рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06.12.2001, яке набрало законної сили та яким відмовлено у задоволенні позову ГБК «Восход» в частині вилучення у позивача гаражного боксу.

Також позивач зазначав, що своїми діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яка полягає в тому, що в зв'язку з тривалою (з 2007 року) неможливістю користуватися власним гаражним боксом, речами, які знаходиться в ньому та автомобілем, завдає позивачу додаткових незручностей та витрат при необхідності певних переїздів, перевозу речей, смертю брата позивача - ОСОБА_8 тощо.

В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просив суд: зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у здійсненні права

приватної власності гаражним боксом НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі

«Восход» по АДРЕСА_1 та всіма

речами, що знаходяться в ньому, в тому числі автомобілем ГАЗ - 21М та стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 150000 гривень.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили суд про задоволення позову.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження права власності на речі, які перебувають в гаражному боксі, а також автомобіль ГАЩ-21М на які позивач просить суд не чинити перешкоди, а також відповідач в своїх запереченнях посилається на те, що позивачем не було надано доказів на право власності на спірний гаражний бокс. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, на думку відповідача позивачем було пропущено строк позовної давності в цій частині. В зв'язку із зазначеним відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 є власником гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Восход» по АДРЕСА_1.

Вбачається, що з липня 2007 року і по теперішній час позивач не може потрапити у власний гаражний бокс, в якому знаходяться його власні речі та автомобіль ГАЗ - 21М.

В квітні 2007 року позивачу було заблоковано виїзд з його власного гаражного боксу.

Після того як позивач виявив, що заблоковано виїзд його гаражного боксу він звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у відповідь позивач отримав постанову Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 08.05.2007, в якій зазначено, що в ході перевірки, опитаний ОСОБА_2, який є головою кооперативу, підтвердив, що виїзд з гаражного боксу позивача дійсно було заблоковано.

В липні 2007 року позивач виявив пошкодження свого гаражного боксу в вигляді його заварювання за допомогою зварювального апарату, також на воротах гаражного боксу було написано образливе слово російською мовою «ЧЕРТ» та оголошення про продаж гаражного боксу позивача, в зв'язку з чим позивач звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у відповідь позивач отримав постанову Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 15.06.2008, в якій зазначено, що ОСОБА_2 визнав факт того, що гараж позивача заварили.

17 серпня 2007 року позивач мав намір зайти до свого гаражного боксу, але голова ГБК «Восход» ОСОБА_2 не дав позивачу цього зробити і наніс позивачу тілесні ушкодження.

Вбачається, що починаючи з 2008 року і по теперішній час охорона кооперативу і голова кооперативу ОСОБА_2 не допускають ОСОБА_1 на територію ГБК «Восход» де у позивача у власності знаходится гаражний бокс.

06.10.2009 року позивач мав намір зайти до свого гаражного боксу, але ОСОБА_2 вчинив відносно позивача протиправні дії і не дав позивачу можливості зайти навіть на територію ГБК «Восход».

Встановлено, що із зазначеного приводу позивач звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у відповідь отримав постанову Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 03.12.2009 року.

Відповідач заперечуючи проти вимог позивача посилається на те, що даний гаражний бокс є власністю кооперативу, не міг і не може бути приватизованим.

Вбачається, що стосовно даного спору є рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06.12.2001, яке набрало законної сили та яким відмовлено у задоволенні позову ГБК «Восход» в частині вилучення у позивача гаражного боксу.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч 1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердила факт здійснення перешкод відповідачем у здійсненні права власності ОСОБА_1, а саме гаражним боксом НОМЕР_1 в ГБК «Восход».

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем було доведено факт здійснення відповідачем перешкод у здійсненні права приватної власності гаражним боксом НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі

«Восход» по АДРЕСА_1 суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні речами, що знаходяться в гаражному боксі, в тому числі автомобілем ГАЗ-21М, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки під час розгляду справи позивачем та його представником не було надано до суду належних та допустимих доказів на обґрунтування зазначеної вимоги.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 150000 грн., слід зазначити наступне.

Позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду тим, що відповідач своїми діями завдав позивачу моральної шкоди, яка полягає в тому, що в зв'язку з тривалою (з 2007 року) неможливістю користуватися власним гаражним боксом, речами, які знаходиться в ньому та автомобілем, завдає позивачу додаткових незручностей та витрат при необхідності певних переїздів, перевозу речей, смертю брата позивача - ОСОБА_8 тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 4 від 31. 03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

З урахуванням зазначеного вище, зважаючи на те, що позивачем під час розгляду справи не було надано до суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, що пов'язані з діями відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогу не майнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 23, 317, 319, 386, 391, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27-30, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні гаражним боксом НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі

«Восход» по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: