АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/6331/14-ц Головуючий в І інстанції
Категорія 5 (1) Камбул М. О.
№ 22-ц/774/132/К/15 Доповідач - Соколан Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Соколан Н.О.,

суддів: - Бондар Я. М., Зубакової В. П.

при секретарі: - Трофименко О. О.

за участю: представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконкому Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду із позовом до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про визнання права власності.

В обґрунтування вказують, що згідно договору купівлі-продажу від 19.05.2007 року, їм належить домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1.

Протягом 2010 року ними було проведено реконструкцію та будівництво в межах належного їм домоволодіння.

У зв'язку із проведеною реконструкцією та будівництвом ОСОБА_6 звернувся до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області з метою прийняття об'єктів будівництва в експлуатацію, але оскільки спливли повноваження інспекції на прийняття об'єктів в експлуатацію, йому було відмовлено в їх узаконенні. Тому просили суд визнати за кожним із позивачів право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, до складу якого входить житловий будинок "Ж-2", загальною площею 208,8кв.м., житловою площею 127,4 кв.м., літня кухня "З", підвал "Г", вбиральня "Е", ворота №3, огорожа №4, водоколонка І, вимощення ІІ

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, так як вважає, що суд першої інстанції не встановив усіх обставин справи, які мають значення для вирішення справи та не взяв до уваги, що відповідач визнав законність позовних вимог; висновок суду про те, що обраний позивачами спосіб захисту прав не відповідає правовідносинам є помилковим; посилання суду на те, що прийняття об'єкту самочинного будівництва в експлуатацію не входить до компетенції суду є хибним, оскільки такі вимоги в позові не заявлялись, позивач просили лише визнати право на майно; відмова у задоволенні позовних вимог заважає позивачам реалізувати їх права на користування житлом.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, згідно договору купівлі-продажу від 19.05.2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належить по 1/2 частині житлового будинку "А-1", жилою площею 10,5 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м. з господарчими будівлями: літня кухня "Б", підвал "Г", вбиральня "Е", водоколонка 1, огорожа І, які знаходяться по АДРЕСА_1,а.с.7.

Згідно державного акту на право власності на землю від 29.12.2012 року, ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,1 га, по АДРЕСА_1, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж, а.с.8-26, житловий будинок "Ж-2" та літня кухня "З" після реконструкції з житлового будинку "А-1", розташованих по АДРЕСА_1, встановлено, що вказані будівлі відповідають вимогам надійності і можлива їх безпечна експлуатація.

Згідно технічного паспорту, а.с.28-34, житловий будинок "Ж-2", літня кухня "З", реконструйована з житлового будинку "А-1" (2010р.), були самочинно побудовані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не надано доказів звернення до компетентного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, також не надано доказів наявності належного дозволу на будівництво та проекту, не надано доказів відповідності чи порушення будівельних норм та правил, тому дійшов висновку, що обраний позивачами спосіб захисту своїх прав, не відповідає правовідносинам, які склалися, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони були збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена їй для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012року № 6, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Позивачами, і порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що вони зверталися до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. Оскільки позивачі проігнорували зазначений Порядок, їх позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично є обґрунтуванням позовних вимог, тому були предметом розгляду в суді першої інстанції, спростовуються зібраними по справі матеріалами та висновками суду, тому не можуть бути взяті до уваги колегією суддів.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: