Справа № 405/9538/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

за участю позивача ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила:

- збільшити її частку у праві спільної сумісної власності подружжя до 2/3 частини, залишивши відповідачу 1/3 частину;

- поділити майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, а саме: автомобіль ВАЗ-2103, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1, придбаний 10 квітня 2007 року, який зареєстрований у НАІС ДДАІ МУС України за ОСОБА_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2, визнавши за нею право власності на 2/3 частини вказаного транспортного засобу, залишивши у власності відповідача 1/3 частину автомобіля, припинивши при цьому право спільної сумісної власності;

- поділити майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, зобов'язавши відповідача передати їй у власність: спальню, вартістю 2 400 грн., телевізор Самсунг, вартістю 6 990 грн., газову плиту, вартістю 2 235 грн., холодильник, вартістю 1 920 грн., а всього на суму 13 545 грн., що становить 2/3 вартості майна;, залишити у власності відповідача інше майно, а саме: меблеву стінку, вартістю 2 635 грн., кухонний м'який куточок, вартістю 1 500 грн., мікрохвильову піч, вартістю 640 грн., кавоварку, вартістю 1 999 грн., а всього на суму 6 783 грн., що становить 1/3 вартості майна;

- у порядку поділу майна визнати право власності на 2/3 частини будівельних матеріалів, які були використані підд час ремонту належної відповідачу частини будинку по АДРЕСА_1, що істотно збільшило це майно у вартості, а саме на 2/3 частини автономного опалення, вартістю 13 000 грн., 2/3 частини металопластикових вікон, вартістю 4 816 грн., 2/3 частини шпалер, вартістю 1 050 грн., 2/3 частини лінолеуму, вартістю 774 грн., 2/3 частини керамічної плитки, вартістю 1 240 грн., 2/3 частини супутникової антени вартістю 1 200 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 2/3 частини будівельних матеріалів, які були використані під час ремонту належної відповідачу частини будинку по АДРЕСА_1 в розмірі 14 720 грн. 00 коп.

Під час судового розгляду справи позивач в порядку ст.31 ЦПК України збільшила розмір позовних вимог, та просила, крім зазначених вище позовних вимог, визнати всі перераховані вище об'єкти, в т.ч., будівельні матеріали, об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Окрім того, позивач уточнила розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за 2/3 частини будівельних матеріалів та просила стягнути з останнього грошову компенсацію вартості 2/3 частини будівельних матеріалів, які були використані під час ремонту належної відповідачу частини будинку по АДРЕСА_1, що істотно збільшило це майно у вартості та будівельних робіт в розмірі 17 702 грн. 00 коп.

Окрім того, просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме за проведення по справі судової експертизи.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14.10.2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда 23 вересня 2013 року. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого відповідач протягом останніх трьох років матеріальної допомоги не надавав, участі в утриманні дитини не приймає, у зв'язку з чим нею було подано позов до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Позивач також зазначила, що під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем ними було набуто право власності на автомобіль ВАЗ -2103, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1, придбаний 10 квітня 2007 року, який зареєстрований у НАІС ДДАІ МУС України за ОСОБА_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2. Крім того, було придбано наступне майно: спальня, вартістю 2 400 грн. (в кредит), телевізор Самсунг, вартістю 6 990 грн., газова плита, вартістю 2 235 грн. (в кредит), холодильник, вартістю 1 920 грн., меблева стінка, вартістю 2 635 грн. (в кредит), кухонний м'який куточок, вартістю 1 500 грн., мікрохвильова піч, вартістю 640 грн., кавоварка, вартістю 1 999 грн.

Окрім того, проживаючи з відповідачем у шлюбі в частині будинку по АДРЕСА_1, яка належить відповідачу, внаслідок спільних трудових та грошових затрат, ними було істотно збільшено зазначене майно у вартості шляхом проведення ремонтів, установки опалення та ін., зокрема, було встановлено автономне опалення, на що було витрачено 13 000 грн., встановлені металопластикові вікна на суму 3 216 грн. ( в кредит) та два вікна за готівку на суму 750 грн. та 850 грн. відповідно, були поклеєні шпалери, вартістю 1050 грн., покладено лінолеум, вартістю 774 грн., керамічну плитку, вартістю 1 240 грн., була придбана та встановлена супутникова антена, вартістю1 200 грн., а всього на 22 080 грн.

Позивач також зазначила, що відповідач зазначене вище майно ділити не бажає, ні однієї з перелічених вище речей, які були придбані за період шлюбу, їй не віддає, на підставі чого вона бажає поділити зазначене вище майно в натурі, як це передбачає ч.ч.1, 2 ст.71 СК України.

Позивач також зазначила, що на теперішній час вона офіційно не працює, її дохід в місяць складає приблизно 1 500 грн., на її утриманні знаходиться малолітня дитина, яка проживає разом з нею, в свою чергу відповідач аліменти на утримання дитини не платить, власного житла для проживання в ньому разом з дитиною, вона також не має, на підставі чого та виходячи з положень ст.70 СК України, вважає, що їй частка у спільному майні подружжя має бути збільшена до 2/3 частини, а відповідачу має бути визначена 1/3 частина.

Ухвалою суду від 15 січня 2015 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності в частині позовних вимог про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя - автомобіля ВАЗ-2103, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1, придбаний 10.04.2007 року, та зареєстрований у НАІС ДДАІ МВС України за ОСОБА_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2, визнавши за позивачем право власності на 2/3 частини вказаного автомобіля, залишивши у власності ОСОБА_2 - 1/3 частину автомобіля, припинивши при цьому право спільної сумісної власності, залишена без розгляду.

Позивач ОСОБА_1, з урахуванням збільшеного розміру позовних вимиг, позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, вважаючи позов необгрунтованим та безпідставним, просив відмовити позивачу в задоволенні позову. На обгрунтування заперечень зазначив, що після розірвання з позивачем ОСОБА_1 шлюбу вони поділили спільно набуте за час шлюбу майно, при цьому, позивач без його відома, та в його відсутність вивезла з помешкання більшу частину майна, зокрема, позивач вивезла: комп'ютерний стіл, процесор, монітор Асус, клавіатуру, колонки, фотоапарат Кенон, пральну машину Зануссі, кухонну стінку, пилосос Самсунг, телевізор РЕД (Супра), постільну білизну, подушки, ковдри, скляний посуд, набір тарілок, вилок, ложок, каструль, шпалери нові, літнє взуття на продаж, всього на суму 24 000 грн. Заявляючи на теперішній час позовні вимоги про збільшення її частки у спільному майні подружжя до 2/3 частини, при цьому, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, в свою чергу, підставами, на які посилається позивач на обґрунтування позовних вимог в частині збільшення частки у спільному майні подружжя є те, що позивач отримує щомісячний дохід в розмірі 1 500 грн. 00 коп., у неї на утриманні знаходиться малолітня дитина, а він (відповідач) добровільно не сплачує аліменти на утримання дитини, позивач не надала суду доказів, на підтвердження тих обставин, що саме заважає сину фізично чи духовно розвиватися, на яке лікування сина у позивача не вистачає коштів; більш того, за рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда на користь позивача з нього стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач також зазначив, що виходячи з заявлених позивачем позовних вимог, суд розділити спільне майно подружжя згідно принципу рівності часток подружжя не може, оскільки, позивач вже забрала близько 70-ти відсотків спільного майна подружжя, а по друге, суд не може вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог. Окрім того, відповідач зазначив, що він не погоджується і з висновком експертизи щодо вартості ремонтно-будівельних робіт та будівельних матеріалів, зазначивши на обґрунтування заперечень, що ремонті роботи в будинку він робив самостійно, ніколи не наймав інших працівників чи будівельних фірм, ряд будівельних матеріалів, які зазначені у висновку експерта, насправді не використовувалися ним при проведенні будівельних робіт. Не погоджується відповідач також із вимогами позивача про стягнення з нього грошової компенсації.

Заслухавши пояснення позивача в обгрунтування позовних вимог, заперечення проти позову відповідача, заслухавши пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що позивач ОСОБА_1 з 14 жовтня 2000 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23 вересня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, актовий запис за №2327.

Відповідно до п.п.22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,

встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і

час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що

підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному

кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України) (п.24 Постанови).

Відповідно до ст.ст.22, 28 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Такі ж положення закріплені і в ст.60 СК України ( в редакції 2004 року), якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), при цьому, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Крім того, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, при цьому, дружина та чолоік мають право розділити майно за взаємною згодою ( ст.69 СК України).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на зазначене, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав і обов'язків.

Таким чином, при здійсненні поділу в судовому порядку справа повинна вирішуватись відповідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини сторін, зокрема, за правилами, встановленими ст. ст.69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч.4 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.5 ст.71 СК України).

Позивач ОСОБА_1, пред'являючи до суду позов про поділ майна подружжя, на обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач ОСОБА_2 майно, яке було придбано за час шлюбу, ділити не бажає, згоди про поділ майна подружжя між ними не досягнуто.

Позивач також зазначила, що за час шлюбу під час спільного проживання було придбане наступне майно: спальня, вартістю 2 400 грн. (в кредит),телевізор Самсунг, вартістю 6 990 грн., газова плита, вартістю 2 235 грн. (в кредит), що підтверджуться видатковою накладною від 22.12.2007 року, холодильник, вартістю 1 920 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №34 від 21.10.2005 року, меблева стінка, вартістю 2 635 грн. (в кредит), що підтверджується договором №22/44340000/0043/02 від 18.09.2008 року, кухонний м'який куточок, вартістю 1 500 грн., мікрохвильова піч, вартістю 640 грн., що підтверджується квитанцією від 15.11.2008 року, кавоварка, вартістю 1 999 грн., що підтверджується квитанцією від 15.10.2010 року.

Зазначене майно за відсутності домовленості щодо його поділу з відповідачем, позивач просить розділити в судовому порядку, збільшивши при цьому її частку у спільному майні подружжя до 2/3 частини, посилаючись при цьому, як на підстави позовних вимог, що її дохід в місяць складає приблизно 1 500 грн., на її утриманні знаходиться малолітня дитина, яка проживає разом з нею, відповідач аліменти на утримання дитини не платить, власного житла для проживання в ньому разом з дитиною, вона не має.

Положеннями ст.ст.70, 71 СК України встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Судом встановлено, дані обставини не заперечувалися сторонами по справі, що позивач ОСОБА_1 після розірвання з відповідачем шлюбу та після залишення місця проживання АДРЕСА_1, на час відсутності відповідача вивезла з будинку майно, зокрема, пральну машину, кухонний гарнітур, комп'ютерний стіл, системний блок комп'ютера, монітор, колонки, постільну білизну, посуд, подушки, ковдри.

При цьому, позивач зазначила, що пральна машина була подарована під час шлюбу їй її батьками, кухонна стінка була придбана на кошти, які їй дала бабуся, комп'ютерний стіл, комп'ютер та комплектуючі до нього були придбані для дитини, і необхідні дитині для навчання; інші речі, які вона вивезла, є особистими речами її та дитини (одяг), посуд, вилки, чашки, ложки, постільна білизна, подушки та ковдри були передані їй її матір'ю та бабусею.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її рідною донькою, після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 донька разом з дитиною проживає у неї, іншого місця проживання донька не має, крім того, свідок підтвердила, що після розірвання з відповідачем шлюбу донька забрала пральну машинку, яка була придбана в кредит, кредит було оформлено на ОСОБА_2, повертали кредит вона (ОСОБА_4.) та її чоловік. Свідок також пояснила, що вона з чоловіком вирішили подарувати в сім'ю доньки пральну машинку, щоб донька не прала одяг чоловіка руками. Крім того, свідок пояснила, що донька забрала також кухонну стінку, яка була придбана за «німецькі гроші», які отримала бабуся, та в подальшому передала їх ОСОБА_1 в розмірі приблизно 2 000 грн. Окрім того, свідок зазначила, що її донька разом з чоловіком спільними зусиллями робили ремонт в помешканні, де вони проживали, зокрема, поміняли вікна, встановили автономне опалення, добудували ванну кімнату, прихожу, кухню, поклеїли шпалери, облаштували зливну яму, погріб.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він був свідком того, як ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з відповідачем приблизно в кінці вересня, 2013 року забирала з будинку по АДРЕСА_1 майно, коли відповідач був відсутній вдома, що було знято ним на прохання відповідача ОСОБА_2 на відео. При цьому, він був свідком того, як до будинку під'їхав автомобіль Газель і два вантажника за вказівкою ОСОБА_1 виносили з будинку майно, речі, зокрема, з будинку позивач забрала комп'ютерний стіл, системний блок комп'ютера, монітор, колонки, пральну машинку, кухонний гарнітур, телевізор, залишивши в будинку лише газову плиту, холодильник. Крім того, позивач з будинку виносила значну кількість пакетів з різними банками, склянками. Після того, як він зайшов в будинок, в будинку залишилися лише старий диван, переданий бабусею, маленька стінка та телевізор.

Крім того, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що відповідач ОСОБА_2 є рідним братом свідка ОСОБА_7, приблизно в травні, 2013 року ОСОБА_2 взяв у них в борг по розписці в інтересах своєї на той час з ОСОБА_1 сім'ї кошти в сумі 15 000 грн. 00 коп. на ремонт будинку, та, зокрема, на встановлення автономного опалення, придбання газового котла та інших комплектуючих, необхідних для встановлення в будинку автономного опалення, зазначений борг ОСОБА_2 повертає самостійно щомісячними платежами в розмірі по 500 грн. 00 коп.

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 зазначені обставини заперечила, зазначивши, що ніяких коштів в інтересах сім'ї відповідач в борг у ОСОБА_6 не брав, газовий котел вони придбали самостійно, без сторонньої допомоги, про наявність боргових зобов'язань ОСОБА_2 в інтересах сім'ї їй нічого не відомо.

Окрім того, судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13 листопада 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 04.10.2013 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки про доходи, виданої Інгульською шахтою ДП Схід ГЗК №11 від 13.01.2014 року, з грудня, 2013 року з отриманих ОСОБА_2 доходів на користь ОСОБА_1 утримуються аліменти, зокрема, за грудень, 2013 року розмір аліментів складає 1 244 грн. 76 коп.

При цьому, під час судового розгляду справи судом не встановлено, що виплата відповідачем аліментів на користь позивача не проводиться.

Крім того, судом відзначається, що позивач, заявляючи вимоги про поділ спільного майна подружжя та збільшення її частки у спільному майні подружжя, в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України, не довела суду обставин, визначених ст.71 СК України, за наявності яких частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена судом у разі, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, тим самим, позивач, не заперечуючи проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, не довела суду, що розмір аліментів, які щомісячно отримує позивач на утримання дитини, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

Більш того, відзначається, що позивачем під час судового розгляду справи не спростовані доводи відповідача про те, що майно, нажите ними за період шлюбу, між ними вже було поділено, позивач забрала більшу частину спільного майна, і в подальшому звернулася до суду з позовом про збільшення її частки у спільному майні подружжя до 2/3 частини, і має намір знову ділити те майно, яке залишила відповідачу.

В свою чергу, судом сторонам було роз'яснено положення ст.ст.10, 11, 59, 60 ЦПК України, щодо необхідності подання доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові, доведення суду тих обставин, на які, зокрема, посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог.

В порядку ч.ч.3, 4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішенн я у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене вище, виходячи з положень ст.11 ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1, пред'являючи до відповідача ОСОБА_2 позов про поділ спільного майна подружжя, заявляючи в имоги і про збільшення при цьому її (позивача) частки у праві спільної сумісної власності подружжя до 2/3 частини, залишивши відповідачу 1/3 частину майна, не довела суду належними та допустимими доказами по справі тих обставин, на які позивач посилалася як на підставу своїх позовних вимог в цій частині, на підставі чого позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Крім того, позивачем пред'явлено також позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали, які були використані під час ремонту належної відповідачу частини будинкув по АДРЕСА_1, що істотно збільшило майно у вартості, збільшивши також її частку до 2/3 частини, залишивши відповідачу 1/3 частину, та в порядку поділу майна, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 2/3 частини будівельних матеріалів, які були використані під час ремонту належної відповідачу частини будинку по АДРЕСА_1 в розмірі 14 720 грн. 00 коп., які слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач зазначила, що проживаючи разом з відповідачем в зазначеній частині будинку, за рахунок спільних трудових та грошових затрат в помешканні було встановлено автономне опалення, на що було витрачено 13 000 грн., встановлені металопластикові вікна на суму 3 216 грн. (в кредит) та два вікна за готівку на суму 750 грн. та 850 грн. відповідно, під час ремонту в одній з кімнат були поклеєні шпалери, вартістю 1050 грн., покладено лінолеум, вартістю 774 грн., керамічна плитка, вартістю 1240 грн., придбана та встановлена супутникова антена, вартістю 1 200 грн., всього на суму 22 080 грн.

Згідно з висновком експерта №№143, 144 судової комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеного 23.06.2014 року судовим експертом Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_8., вартість ремонтно-будівельних робіт визначається в порядку і за формами, що встановлені ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» вцінах, 2013 року та здійснювалася розрахунковим методом за допомогою автоматизованого програмного комплексу «АВК-5 (версія 2.12.4).

Вартість фактично виконаних ремонтно-будівельних робіт та будівельних та інших матеріалів, що були використані під час проведення в період червня-вересня , 2013 року ремонтних робіт в 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1, належній на праві власності на підставі договору дарування від 14 грудня 2010 року відповідачу ОСОБА_2, що пов'язані із: встановленням автономного опалення, встановленням метало пластикових вікон, поклейкою шпалер, укладкою керамічної плитки ав кухні та ванній кімнаті, встановленням супутникової антени складає станом на 2013 рік з урахуванням ринкових відносин 26 553 грн. 00 коп., в т.ч. вартість будівельних та інших матеріалів - 14 011 грн. 00 коп. (Додаток №1 до Експертизи).

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_8 підтвердив викладені у висновку експерта №№143, 144 судової комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеного 23.06.2014 року висновки щодо вартості будівельних матеріалів.

Відповідно до роз'яснень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

В свою чергу, позивач підтримала позовні вимоги про стягнення грошової компенсації з відповідача за 2/3 частини вартості будівельних матеріалів в розмірі 14 720 грн. 00 коп., в той час як судовим експертом загальна вартість будівельних матеріалів, які були використані під час проведення ремонтних робіт в 1/2 частині будинку АДРЕСА_1, визначена в розмірі 14 011 грн. 00 коп, при цьому, судом відзначається, що позивач, наполягаючи на грошовій компенсації з відповідача за 2/3 частини вартості будівельних матеріалів в розмірі 14 720 грн. 00 коп., не обґрунтувала зазначеного розміру компенсації, не довела суду допустимими та належними доказами, окрім вартості лінолеуму в розмірі 774 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією від 27.07.2013 року, вартості будівельних матеріалів, як не довела суду і в цій частині позовних вимог, наявності підстав, передбачених ст.71 СК України, за яких частка майна у спільному майні подружжя може бути збільшена судом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

З огляду на зазначене вище, виходячи з предмету позову та підстав позовних вимог, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не надала належних і достовірних доказів на підтвердження заявлених цивільно-правових вимог, більш того, наведені вище та встановлені під час судового розгляду справи обставини, на переконання суду, унеможливлюють вирішення справи у спосіб, обраний позивачем, що є підставою для відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 229 грн. 00 коп. та витрат, пов'язаних з розглядом справи - витрат, понесених позивачем за проведення по справі судової експертизи в розмірі 1 476 грн. в порядку ст.88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, збільшення частки у праві спільної сумісної власності подружжя, збільшивши частку ОСОБА_1 до 2/3 частини, залишивши ОСОБА_2 1/3 частину спільного майна подружжя, зобов'язання передати майно, стягнення грошової компенсації вартості 2/3 частини будівельних матеріалів, які були використані під час ремонту частини будинку по АДРЕСА_1 в розмірі 14 720 грн. 00 коп., - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова