Номер провадження: 22-ц/785/1422/15
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Ю.І., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої ділянки шляхом демонтажу самовільно збудованого металевого паркану та знесення капітального паркану за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_4, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2013 року Одеська міська рада звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про зобов"язання ОСОБА_2, ОСОБА_3 власними силами та за свій рахунок привести до попереднього стану самовільно захоплену земельну ділянку шляхом демонтажу самовільно збудованого металевого паркану та знесення капітального паркану, розташованого за адресою; АДРЕСА_1

В процесі розгляду справи позивач в письмових додатках уточнив адресу, на якій знаходиться об"єкт нерухомості, АДРЕСА_1.

Позивач посилався на те, що відповідачі без дозвільних документів шляхом встановлення металевого та капітального паркану самовільно зайняли земельну ділянку загальною площею 0,2392 га по АДРЕСА_1, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

У відповідачів немає договору на встановлення паркану та документів, які підтверджують право власності або користування зазначеною земельною ділянкою. Органами місцевої влади або місцевого самоврядування рішення про надання відповідачам у власність або користування зазначеної земельної ділянки для встановлення металевого та капітального паркану не приймалося, ділянка відповідачам не передавалась, у зв"язку з чим має місце самовільне зайняття земельної ділянки.

Представники відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечували, посилаючись спочатку на відсутність металевого та капітального парканів. Згодом, представники відповідачів стверджували, що зазначена огорожа була зведена попереднім власником. Крім того, у письмових запереченнях проти позову представник ОСОБА_2 зазначив, що огорожа є некапітальною, оскільки не має фундаменту та не є об"єктом самочинного будівництва у розумінні ст. 376 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилась.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2014 року позов Одеської міської ради задоволено.

Зобов"язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власними силами і за свій рахунок привести до попереднього стану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, шляхом демонтажу та знесення паркану.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, через представника ОСОБА_4, просить рішення суду скасувати, тому що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Справа в суді апеляційної інстанції розглянута на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутності представника Одеської міської ради, який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору дарування від 08.04.2008 року ОСОБА_2 набула права власності на ? частку нежитлових приміщень загальною площею 267,2 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 являється власником іншої ? частини нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 08.04.2008 року.

Відповідно до технічного паспорту на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 від 03.08.2010 року, складеного на замовлення відповідачів, в плані земельної ділянки № 1-3 зазначена огорожа, що безпосередньо прилягає до будинку. З 2008 року відповідачі самовільно без затвердженого плану стали будувати та встановлювати огорожу з металу, залізобетону та сітки прилеглої до їхніх приміщень території, зайнявши самовільно земельну ділянку площею 0,2392 га.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 30 від 19.07.2013 року, складеним Департаментом комунальної власності Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, встановлено факт самовільного зайняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2393 по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб які самовільно зайняли земельні ділянки.

У даному випадку органами місцевої влади або місцевого самоврядування рішення про надання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність або у користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 для встановлення огорожі не приймалося, ділянка відповідачам не передавалася, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність факту самовільного зайняття земельної ділянки та зобов"язання відповідачів відновити порушене право.

Посилання апеляційної скарги на те, що при розгляді справи судом не було встановлено факту самовільного зайняття земельної ділянки відповідачами безпідставні.

Факт самовільного зайняття відповідачами земельної ділянки територіальної громади АДРЕСА_1 шляхом встановлення металевої та бетонної огорожі на цій ділянці без дозвільних документів встановлено актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 30 від 19.07.2013 року, складеного департаментом комунальної власності Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Актом комісії Інспекції з благоустрою міста Одеси та повідомленням Інспекції про те, що договір на встановлення паркану за вказаною адресою Інспекцією не надавався, про що було складено протокол та надано припис з вимогою прийняти заходи щодо демонтажу паркану. Станом на 19.09.2013 року вимоги Інспекції з благоустрою м. Одеси стосовно демонтажу паркану ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконані. Документи, які підтверджують право власності чи користування на зазначену земельну ділянку у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні.

Справа розглянута судом відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий К.П. Мартинова

Судді Ю.І. Кравець

О.В. Оверіна