У х в а л а

19 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Журавель В.І., Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2014 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на навчання,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на навчання.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 04 грудня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування. Згідно з цим договором ОСОБА_3 навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен був відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Під час навчання відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом. Після здобуття вищої освіти ОСОБА_3 був направлений для подальшого проходження служби до УМВС України у Житомирській області та у червні 2011 року його призначено слідчим СВ Коростенського МВ. У серпні 2011 року відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу встановленого законом трирічного строку перебування на службі. Таким чином, відповідач зобов'язаний відшкодувати затрати на навчання в повному обсязі за період навчання, що перевищує строк військової служби, з урахуванням різниці суми витрат з утримання осіб у навчальному закладі та утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, що становить 23 726 грн 52 коп. Оскільки добровільно ОСОБА_3 зазначену суму не відшкодував, позивач просив стягнути вказану вартість навчання.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року, позов Національної академії внутрішніх справ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Національної академії внутрішніх справ 23 726 грн 52 коп. вартості навчання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у відкритті касаційного провадження за його скаргою на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3, подана представником ОСОБА_4, про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст. 626 ЦК України, ст. ст. 9, 20 Закону України «Про міліцію», п. п. 1, 5 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як на підставу перегляду ОСОБА_3 посилається на ухвалу колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 28 травня 2014 року у справі за позовом про стягнення витрат; ухвалу колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2013 року у справі за позовом про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі; ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року у справі за позовом про стягнення суми; ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року у справі за позовом про відшкодування витрат за період навчання; ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2013 року у справі за позовом про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням; ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року у справі за позовом про стягнення витрат; ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року у справі за позовом про стягнення витрат на навчання та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року в справі за позовом про відшкодування витрат на навчання.

Однак вищевказані ухвали, крім ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, вже були предметом розгляду заяви про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2014 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на навчання, а тому на них не може здійснюватися послання з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Оскільки наведені заявником доводи не містять ознак, визначених у ст. 355 ЦПК України, а в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року підстава, предмет позову і фактичні обставини є різними, відтак правовідносини не є подібними, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на навчання, за заявою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

Судді: В.І. Журавель

Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

Г.І. Мостова