Номер провадження: 22-ц/785/7076/15
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Мартинова К.П., Сєвєрова Є.С.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, витребування майна та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси 12.09.2013 року звернулась ОСОБА_3 з позовною заявою (т.1, а.с. 2-3), яка в процесі розгляду справи була уточнена (т.1, а.с. 84-85), та в остаточній редакції від 27.03.2015 року була заявлена до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, витребування майна та виселення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 07.08.2000 року ОСОБА_5 склала заповіт на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Згодом 19.06.2002 року ОСОБА_5 склала заповіт на усе майно на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, і після її смерті відкрилася спадщина, у склад якої увійшла квартира АДРЕСА_1, але про це позивачці стало відомо лише у 2008 році, у зв'язку з чим, вона звернулася до нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини (т.1, а.с. 205-206).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, витребування майна та виселення було задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,9 кв.м., житловою - 38,4 кв.м. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 у громадянина ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3. Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 115-120).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 17 липня 2015 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року. В обґрунтування посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на незаконність та необґрунтованість рішення. Зокрема, апелянт зазначив, що під впливом фізичного та психічного насильства з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_3, залякана цими особами, не усвідомлюючи юридичне значення своїх дій, ОСОБА_5 вимушена була підписати заповіт на ОСОБА_3. ОСОБА_3, як на момент подачі позову так і на момент постановлення рішення 27.05.2015 року, не мала права подавати цей позов. Такий позов має подавати до суду тільки власник майна, а ОСОБА_3 ні тоді, ані зараз не є власником спірної квартири. Апелянт також зазначає що він є добросовісним набувачем квартири за відплатним договором купівлі продажу, отже, договір є дійсним, згідно ч.1 ст. 388 ЦК України майно (квартира) не може бути витребувано (т.2, а.с.125-129).

В судовому засіданні апелянт скаргу підтримав, подав письмові пояснення, які були приєднані до матеріалів справи.

Представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Під час розгляду апеляційної скарги для перевірки її доводів колегія суддів витребувала та оглянула цивільну справу № 2-4647/11 за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників процесу, які з'явились судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того що відповідач ОСОБА_2 незаконно володіє спірним майном, оскільки спірна квартира, була придбана ним у особи - ОСОБА_7, яка не мала право його відчужувати, а заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.08.2007 року по справі №2-5576/07 яким було визнано право власності за ОСОБА_7 було скасовано. При цьому позивач, яка має право на спадок за заповітом, вправі захищати його, в тому числі шляхом подачі віндикаційного позову та визнання права власності, оскільки можливість оформлення його в нотаріальному порядку через незаконне відчуження втрачено.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів та вважає за необхідним зазначити наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги що позивачка як на момент подачі позову, так і на момент постановлення рішення 27.05.2015 року, не мала права подавати цей позов, оскільки вона не є власником спірного майна.

Судом першої інстанції було встановлено, що 07.08.2000 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно з яким вона заповіла в рівних долях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належну їй квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 177), яка складається з 3-х житлових кімнат заг. пл.56,9 кв.м. та житл. пл.38,4 кв.м. згідно технічного паспорта (т.1, а.с.20-21). Вказана квартира належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.1992 року (т.1, а.с.182).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

19.06.2002 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу та зареєстрований у реєстрі за № 2875, згідно якого вона заповіла усе належне їй майно ОСОБА_3 (т.1, а.с. 16, 156).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (т.1, а.с. 15,154).

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28.08.2007 року (головуючий - суддя Ярош С.В.) по справі №2-5576/07 за позовом ОСОБА_7 до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, було встановлено факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після ОСОБА_5, і визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1, та банківські вклади на ім'я ОСОБА_5 (т.1, а.с. 22). Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.11.2008 року заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.08.2007 року було скасовано (т.1, а.с 23).

17.12.2007 року між ОСОБА_10, яка діяла від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності від 13.07.2007 року, та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу, на підставі якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 19). На підставі вказаного договору за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно Витягу з Державного реєстру правочинів від 22.12.2007 року, що також підтверджується інформаційною відомістю КП «БТІ» ОМР від 29.04.2015 року (т.1, а.с 215-216).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.06.2008 року (головуючий - суддя Загороднюк В.І.) по справі №2-5422/08 за позовом ОСОБА_3 до Шостої Одеської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за заповітом, за ОСОБА_3 було визнано права власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.24). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.11.2008 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.06.2008 року по справі №2-5422/08 було скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.03.2013 року (головуючий - суддя Суворова О.В.), яке набрало законної сили, по справі № 2-4647/11 (№2/522/2926/13) за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною, позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково, визначено ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, терміном 6 місяців з дня набрання цим рішенням чинності, в іншій частині позовних вимог відмовлено (т.1, а.с. 59-65). Як вбачається зі спадкової справи № 803/06 р. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, 26.07.2013 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (т.1, а.с.153), проте на час розгляду справи вона спадщину не оформила, через наявність перешкоди у вигляді реєстрації спірної квартири за відповідачем ОСОБА_2 (т.1, а.с.170, 214-216).

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, що містяться у постанові Пленуму від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Отже посилання апелянта на те, що позивачка не мала права на звернення до суду оскільки не є власником спірного майна не відповідають юридичній кваліфікації спірних правовідносин.

Щодо права позивача на позов про визнання права власності, то визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідач оспорює та не визнає право власності позивача на спадкове майно, яке знаходиться у його володінні. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. На вказані обставини, правильно визначені та оцінені судом першої інстанції, також зверталась увага в листі ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. Також колегія суддів звертає увагу відповідачів, що відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника, на що зверталась увага у вищевказаної постанові Пленуму ВССУ. Колегія суддів також вказує, що прив'язка чинного законодавства моменту виникнення права власності на нерухоме майно до моменту його реєстрації, в тому числі спадкоємцем, не позбавляє спадкоємця прав на спадок, яке має речовий характер щодо нерухомого майна, а тому згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином з врахуванням викладеного колегія суддів відхиляє вказаний довід апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на захист свого права власності.

Щодо доводу про неможливість віндикації, то як роз'яснив ВССУ в п. 22 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). При цьому суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Згідно з правовою позицію ВСУ, яка була висловлена в справі 6-1168цс15 і яка є обов'язковою для всіх правозастосовувачів в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Якщо таке майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право його витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках.

Щодо посилань апелянта в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що набрало законної сили рішення суду від 19.03.2013 року (головуючий - суддя Суворова О.В.), по справі № 2-4647/11 (№2/522/2926/13) за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру (т.1, а.с. 59-65), то аналогічні підстави у цих справах відсутні. Зокрема, надаючи додатковий строк на прийняття спадщини та відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права власності у вказаній справі, яка була оглянута апеляційним судом в судовому засіданні, суд першої інстанції правильно посилався на п. 24 Постанови ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 р., згідно з яким визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, подавши заяву в установленому законом порядку позивачка стала особою, яка прийняла спадщину, що призвело до зміни обставин справи та фактичних підстав позову, а тому поданий позов про визнання права підлягає розгляду на загальних підставах як новий позов. При цьому перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку є об'єктивними та полягають в реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем (т.1, а.с. 215-216)

Щодо посилань апелянта на неврахування судом фактичних обставин справи та невірне не застосування ст.225 ЦК України, то відхиляючи цей довід колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 544 ЦК УРСР, який був чинним на момент складення ОСОБА_5 заповітів від 7 серпня 2000 року та 29 червня 2002 року, заповіт складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Приймаючи рішення суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що із укладенням ОСОБА_5 заповіту 29 червня 2002 року було скасовано заповіт від 7 серпня 2000 року. За таких обставин, з моменту укладення ОСОБА_5 заповіту від 29 червня 2002 року ОСОБА_3 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 Статтею 225 ЦК України передбачена можливість визнання недійсним правочину, вчиненого дієздатною фізичною особою, якщо в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати. Разом з тим, за ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, що містяться у п. 18 постанови Пленуму від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Відповідач клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи щодо визначення психічного стану спадкодавця саме на момент складання заповіту не заявляв. Будь-які докази вчинення фізичного або психічного насильства щодо спадкодавця в матеріалів справи відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, то колегія суддів відхиляє скаргу та залишає рішення суду першої інстанції на підставі ст. 308 ЦПК України без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Одеської області

Є.С.Сєвєрова

К.П. Мартинова