У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про розірвання договору кредиту, припинення договору поруки внаслідок зміни зобов'язання без згоди поручителя, передачу предмета іпотеки у власність позивача, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 16 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 377КЗ, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 54 700 грн зі сплатою 13,5 % річних строком до 15 листопада 2017 року на купівлю земельної ділянки загальною площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки № 377-КЗ-1, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку земельну ділянку загальною площею 0,2023 га у АДРЕСА_1; 16 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 377КЗ-2.

З 31 липня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» збільшив відсоткову ставку за кредитним договором з 13,5 % до 21 % річних, про що надіслав ОСОБА_6 рекомендований лист з вимогою з'явитись у відділення банку для укладення додаткової угоди, який повернутий відправнику з відміткою відділення поштового зв'язку про неможливість вручення адресату.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором станом на 25 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 119 187 грн 52 коп., з якої: заборгованість за кредитом − 49 499 грн 61 коп.; заборгованість за відсотками −

56 801 грн 70 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту −

3733 грн 95 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків −

7042 грн 34 коп.; інфляційні втрати за кредитом - 730 грн 40 коп.; інфляційні втрати за відсотками − 1379 грн 53 коп.

ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів.

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив розірвати договір кредиту, припинити дію договору поруки внаслідок зміни зобов'язання без згоди поручителя, передати предмет іпотеки у власність позивача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 377КЗ у розмірі 119 187 грн 52 коп., з якої: заборгованість за кредитом − 49 499 грн 61 коп.; заборгованість за відсотками − 56 801 грн 70 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту − 3733 грн 95 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків − 7042 грн 34 коп.; інфляційні втрати за кредитом - 730 грн 40 коп.; інфляційні втрати за відсотками − 379 грн 53 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 13 жовтня

2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 18 червня 2014 року у частині відмови у задоволенні зустрічного позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності скасовано. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено за безпідставністю. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

Задовольняючи позов банку, суди керувалися тим, що на порушення ст. 1054 ЦК України ОСОБА_6 умов кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, що підлягає солідарному стягненню з позичальника і поручителя. Відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_6, апеляційний суд вказав, що останній сплачував кошти за кредитом з 01 серпня 2008 року за підвищеною процентною ставкою, тому пропозицію банку про збільшення процентної з 13,5 % до 21 % у силу вимог ч. ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України слід вважати прийнятою.

Із такими висновками судів погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що 16 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 377КЗ, згідно з п. п. 1.1, 1.2 якого останній отримав кредит у розмірі 54 700 грн зі сплатою 13,5 % річних строком до 15 листопада 2017 року на купівлю земельної ділянки загальною площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 5−7).

Відповідно до п. п. 2.6−2.6.3 договору у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також у разі настанні іншої події, що має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора та що не залежить від волі сторін, кредитор має право змінити (збільшити або зменшити) процентну ставку за користування кредитом, що визначена цим договором.

Про намір змінити розмір винагороди за надання кредиту, кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за десять днів до дати початку їх введення, а також надати для укладення додаткову угоду про внесення змін до цього договору. Позичальник повинен з'явитися до кредитора у строк, не пізніше ніж за три робочі дні до відповідної дати, зазначеної у п. 2.6 цього договору, з метою підписання додаткової угоди, в якій визначений новий розмір процентної ставки за користування кредитом.

У випадку, якщо позичальник не з'являється для укладення чергової додаткової угоди щодо визначення розміру процентної ставки, або сторони не можуть дійти згоди щодо розміру процентної ставки, позичальник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, нараховані відсотки та можливі штрафні санкції у повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

З 31 липня 2008 року банк збільшив відсоткову ставку за кредитом з 13,5 % до 21 % річних, про що надіслав відповідачу рекомендований лист з вимогою з'явитися у відділення банку для укладення додаткової угоди. Вказаний лист повернутий відправнику з відміткою відділення поштового зв'язку про неможливість вручення адресату (а. с. 61−62). Тобто доказів належного виконання банком вимог п. 2.6 договору матеріали справи не містять.

Разом з тим згідно з п. п. 7.1−7.2 кредитного договору усі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчиненні у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов'язковим посиланням на цей договір. Усі повідомлення за цими договорами вважаються зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв'язку одержувача.

Суди вказані умови договору не дослідили, не звернули увагу, що банком порушено порядок повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки за кредитом і що банк має право ініціювати підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, але щодо такого підвищення в обов'язковому порядку має бути укладена додаткова угода до кредитного договору, що передбачає збільшення відсоткової ставки за користування кредитом.

Розглядаючи справу, суди також не врахували, що у зустрічному позові як на підставу своїх вимог ОСОБА_6 посилався на зміну істотних обставин згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України, якими він керувався при укладенні договору, а саме: складне матеріальне становище у зв'язку з хворобою трирічної дитини, яка знаходиться на його утриманні і потребує особливого режиму харчування та прийому ліків, операції батька-пенсіонера та хвороба самого позичальника, який переніс мікроінсульт і потребує постійного прийому ліків (а. с. 25). Вказані обставини ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не дослідили, не надали правової оцінки, чи можна їх вважати істотними у контексті ч. 1 ст. 652 ЦК України.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_7 укладений договір поруки № 377КЗ-2, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 377КЗ (а. с. 8−9).

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і у тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Зазначена правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2012 року у справі № 6-73цс12, яка є обов'язковою при розгляді аналогічних справ усіма судами.

Договір поруки від 16 листопада 2007 року № 377КЗ-2 не містить положень про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Належних доказів, що банк у вставленому законом порядку та відповідно до п. 5.1 договору поруки погодив з поручителем збільшення відсоткової ставки до 21 % у справі немає.

На вказані обставини справи суди також уваги не звернули.

Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, не встановили повно, всебічно та обґрунтовано обставини справи, не надали належну оцінку наявним у справі доказам, у зв'язку з чим судові рішення мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік