Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/2723/14 Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/5121/15 Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В..,

суддів: Коваленко А.І.,

Кримської О.М.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення порушень прав власників і користувача житловим будинком, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення порушень прав власників і користувача житловим будинком.

В позові зазначав, що 17.03.1999 року між ним та ОСОБА_4 укладено шлюб, від якого вони мають двох доньок - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14. 08. 2013 року шлюб між ними розірвано.

На підставі договору дарування від 12.11.1991 року ОСОБА_4 належала 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Бердянську, і з 1997 року він фактично мешкав за цією адресою і був у ньому зареєстрованим.

У період шлюбу за договором дарування від 25.04.2002 року до ОСОБА_4 перейшло право власності на 7/30 частин вказаного житлового будинку, а за договором купівлі - продажу від 18.09.2002 року ОСОБА_5 придбала 4/15 частин цього ж будинку.

Після придбання усього будинку домоволодіння складалося з житлового будинку «А», житлового будинку «Б», крильця, гаражу «Д», альтанки над «Д» «Р», навісу «О», альтанки «П», літньої кухні «Т», воріт № 1 і № 2, водопроводу «М», замощення І, паркану № 3, замощення II, водопроводу «У».

Після вересня 2002 року ними сумісно було демонтовано житловий будинок «А», у 2003 році демонтовано житловий будинок «Б», літню кухню «Н», замість них за спільні кошти побудовано новий двоповерховий житловий будинок площею приблизно 225 кв. м., а у 2008 році над гаражем «Т» надбудовано другий поверх.

Право власності на житловий будинок визнано за ОСОБА_4 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 21. 12. 2009 року, згідно якого новостворене домоволодіння стало складатися з житлового будинку «В- II пов.», відкритої веранди «в-ІІ пов.», надбудови «Ф», що розташовані на земельній ділянці загальною площею 590 кв. м. по АДРЕСА_1 в м. Бердянську.

В січні 2014 року відповідачка стала психологічно тиснути на нього, щоб він залишив будинок, створювати перешкоди для користування ним, і він вимушений був виїхати з будинку і тимчасово зняти інше жиле приміщення, після чого ОСОБА_4 замінила замки вхідної брами і дверей жилого будинку, відмовляється надати їх йому, не дивлячись на його неодноразові вимоги.

На тій підставі, що він як власник частини спільного сумісного майна подружжя, має право вільно користуватися ним, просить усунути порушення прав власника та користувача житлового будинку, вселити його в будинок, зобов'язавши відповідачку надати йому ключі від замків вхідної брами і вхідних дверей житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Бердянську, і не створювати йому перешкод у користуванні будинком.

ОСОБА_4 звернулася до суду із самостійним позовом, який ухвалою суду об'єднаний в одне провадження з позовом ОСОБА_3, і вказала, що відповідач за час спільного життя з нею неодноразово вчиняв сварки та бійки, причиняв їй тілесні ушкодження, психічно травмував неповнолітніх дочок. У січні 2014 року забрав свої особисті речі і добровільно покинув будинок, який зареєстрований за нею, створив нову сім'ю, де у 2014 році народилася дитина, мешкає разом зі своєю новою сім'єю, не приймає участі в утриманні будинку по АДРЕСА_1, комунальні послуги не сплачує. Таким чином, не мешкає більше, ніж 1 рік без поважних причин.

На підставі ст. ст. 107,156 ЖК України, 405 ЦК України просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у належному їй житлом будинку АДРЕСА_1

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відмовлено; позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 в м. Бердянську Запорізької області.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення відповідачки та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з 17.03.1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох доньок - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14. 08. 2013 року шлюб між ними розірвано.

У період шлюбу сім'я мешкала у житловому будинку АДРЕСА_1 в м. бердянську Запорізької області, який зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 12.11.1991 року, договору купівлі-продажу від 18.09.2002 року, а також на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 21.12.2009 року.

Усі члени сім'ї були зареєстровані за вказаною адресою.

В судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду сторони не заперечували, що 06 січня 2014 року ОСОБА_3 покинув житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Бердянську, забравши свої особисті речі, про що свідчить копія його особистої розписки у рамках розгляду кримінальної справи.

До того ж, ОСОБА_3 створив нову сім'ю, де у листопаді 2014 року народилася дитина та він особисто прийняв рішення покинути будинок у зв'язку з тим, що він за наявності судимості не міг би влаштуватися на державну службу, що для нього було головне.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, пояснення та заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим суду доказам у їх сукупності та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, оскільки спір щодо його права власності на спірний будинок на тепер не вирішено, а відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також, суд встановивши, що ОСОБА_3 добровільно покинув житловий будинок, не мешкає в будинку з січня 2014 року, тому відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України задовольнив зустрічний позов ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, а полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та закону. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: