Справа № 199/5750/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного договору № 1641 від 12 квітня 2006 року ОСОБА_3 в Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» отримав кредит у розмірі 49000 грн. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту позичальником не виконані. Станом на 01 квітня 2015 року заборгованість позичальника перед банком становить 5056,90 грн. ПАТ «Укрсоцбанк» просить суд стягнути з ОСОБА_3 зазначену заборгованість.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за відсутності свого представника.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2015 року у якості правонаступників померлого відповідача ОСОБА_3 до участі у розгляді справи були залучені ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_1 в суді заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтувала тим, що вона є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом. 24 грудня 2009 року відповідачка заявою повідомила банк про смерть останнього, та просила укласти з нею договір для виконання нею зобов'язань за кредитом. Позивач її звернення проігнорував. Наполягає на тому, що позивачем пропущений строк пред'явлення вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 і ПАТ «Укрсоцбанк» втратило право вимоги.

ОСОБА_2, який також був належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності представника позивача та відповідача ОСОБА_2

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Позивачем до позову додана копія договору кредиту № 1641 (а.с. 9-13), укладеного 12 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3, за яким кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 49000 грн. зі сплатою 16 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості згідно графіку, визначеного п. 1.1.1 договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином.

За розрахунками позивача (а.с. 7-8), заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 01 квітня 2015 року становить 5056,90 гривень, з яких:

-4998,58 гривень - заборгованість по кредиту;

-58,32 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом;

Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, суд враховує наступне:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Суд виходить з того, що між позивачем та ОСОБА_3 виникли договірні відносини з приводу надання кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. ОСОБА_3, як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобов'язання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплати процентів за користування кредитом, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624 ЦК України спричиняє наслідки:

-наявність у банківської установи права вимагати стягнення простроченої заборгованості за кредитом;

-наявність у банківської установи права вимагати сплати процентів, належних банку;

-наявність у банківської установи права вимагати сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо сплати чергової частини кредиту та процентів за користування кредитом.

Позичальник згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільнявся від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України був зобов'язаний сплати суму боргу.

Згідно копії актового запису про смерть (а.с. 34), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_3 за життя видав заповіт, посвідчений 17 лютого 2001 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с. 72), за яким на випадок своєї смерті все своє майно заповів ОСОБА_1.

Вказаний заповіт на час смерті ОСОБА_3 був чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 47).

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 59).

Останній оскаржував до суду дійсність вищезазначеного заповіту (а.с. 56-57) і рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2012 року (а.с. 62-64), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2012 року (а.с. 65-67) у задоволенні його позовних вимог було відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Четвертою дніпропетровської державною нотаріальною конторою надані відомості на підтвердження того факту, що після смерті ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 45).

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (а.с. 46), свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 до цього часу не видане.

Як передбачено ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Відповідачкою ОСОБА_1 доведено, що вона 24 грудня 2009 року звернулася до позивача з письмовою заявою, за якою повідомила останнього про те, що її чоловік ОСОБА_3 помер. Наведена обставина підтверджується копією відповідної заяви (а.с. 69).

Той факт, що позивач був поінформований про смерть позичальника ОСОБА_3 додатково підтверджується тим, що після 17 червня 2009 року банківська установа позивача припинила нарахування відсотків за кредитним договором (а.с. 7).

За ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Оскільки позивач дізнався про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 24 грудня 2009 року, йому належало на підставі ч. 2 ст. 1281 ЦК України протягом шести місяців з зазначеного часу пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

За змістом кредитного договору, позичальник мав повернути кредит в повному обсязі 11 квітня 2012 року.

Позивач вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 ані протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, ані протягом року від настання строку вимоги за кредитним договором, не заявив і звернувся з цим позовом до суду шляхом подання до поштової установи відправлення 25 липня 2015 року (а.с. 5).

При цьому суд враховує, що чинним законодавством не передбачене поновлення, продовження, зупинення або переривання передбаченого ст. 1281 ЦК України строку пред'явлення вказаної вимоги до спадкоємців.

Згідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Позивач, як такий, що не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, протягом встановленого ст. 1281 ЦК України строку, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України позбавляється права вимоги.

На підставі викладеного, позовні вимоги на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, згідно вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись та ст.ст. 10, 11, 60, 83, 212, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :