Справа № 367/3809/13 Головуючий у І інстанції Саранюк Л.П.
Провадження № 22-ц/780/5173/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 46 03.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Сержанюка А.С.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2014 року по справі за позовом Прокурора міста Ірпеня Київської області до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

09.07.2014 року Ірпінським міським судом Київської області постановлено рішення по справі за позовом прокурора міста Ірпеня до Коцюбинської селищної ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку.

Даним рішенням позов прокурора міста Ірпеня задоволено частково. Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008р № 1892/25-5 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Ірпінського міського суду від 03.06.2013 р та знято арешт, який був накладений на земельну ділянку пл. 0,15 га із кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, власником якої є ОСОБА_2

Апеляційним судом Київської області 06.10.2014 року було винесено ухвалу по даній справі, якою встановлено, що Ірпінський міський суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи, а тому по справі необхідно ухвалити додаткове рішення.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2014 року зазначено у резолютивній частині рішення: «Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3. Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію»

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати додаткове рішення в частині визнання недійсним державного акту серії НОМЕР_3 і скасування його державної реєстрації та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Зокрема зазначає, що вона набула права власності на спірну ділянку за договором купівлі-продажу, який не визнаний судом недійсним, а тому підстави для скасування отриманого на підставі договору державного акту відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, а також судом не вирішено питання про судові витрати.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернувся з позовом, в якому просив, зокрема, про визнання недійсним двох державних актів, а саме: державного акту серії НОМЕР_4 виданого на ім'я ОСОБА_3 та державного акту серії НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_2

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2014 року задоволені ці позовні вимоги.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на ім'я ОСОБА_2 та скасування його державної реєстрації, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, що потягло невірне вирішення спору в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи первісним набувачем спірної земельної ділянки була ОСОБА_3, яка отримала державний акт серії НОМЕР_4. В подальшому, внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 07.12.2010 року земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 власником стала ОСОБА_2 яка отримала новий державний акт на вищезазначену земельну ділянку серії НОМЕР_5.

Задовольняючи вимоги прокурора в цій частині, суд виходив з того, що у зв'язку із визнанням недійсним рішення ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки та державного акта серії НОМЕР_4 є правові підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 виданого на ім'я покупця земельної ділянки ОСОБА_2 та скасування його державної реєстрації.

При цьому суд залишив поза увагою підстави позову прокурора, який мотивував вимоги тим, що укладений між відповідачами договір купівлі-продажу спірної ділянки є нікчемним згідно положень ст.228 ЦК України, як такий, що порушує публічний порядок, і не потребує визнання його недійсним. Саме у зв'язку з нікчемністю договору прокурор вважав, що виданий ОСОБА_2 державний акт слід визнати недійсними.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд прийшов до правильного висновку про необґрунтованість посилань прокурора на нікчемність договорів купівлі-продажу спірної земельної ділянки, оскільки прокурор не надав доказів, що даний правочин порушує публічний порядок. Однак, прийшовши до таких висновків, суд на порушення вимог ст.81, 131, 152 ЗК України, ст.204 ЦК України, та всупереч попереднім висновкам про відсутність підстав вважати договір купівлі-продажу нікчемним, визнав державний акт, виданий ОСОБА_2 недійсним.

Наведене свідчить про порушення вимог процесуального закону щодо законності і обґрунтованості рішення.

Крім того, суд не звернув уваги, що правовою підставою видачі ОСОБА_2 державного акту є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.12.2010 року, що прямо вказано у державному акті серії НОМЕР_5.

Відповідно без вирішення питання щодо правомірності набуття ОСОБА_2 права на спірну ділянку за цивільно-правовою угодою, як це передбачає п.«в» ч.3 ст.152 ЗК України, підстави для визнання недійсним державного акту, виданого на підставі цієї угоди, відсутні.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору в оскаржуваній частині.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданих на ім'я покупця земельної ділянки ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 та скасування його державної реєстрації, колегія суддів вважає, що дані вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.81, ст.131 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі на підставі придбання за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою підставою набуття громадянином права власності на земельну ділянку є укладення ним цивільно-правової угоди, а державний акт, що видається на підставі такої угоди, лише посвідчує право особи на земельну ділянку. Отже, без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) правочину, як правової підстави придбання громадянином земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, виданого на підставі цього правочину, є в даному випадку є необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам щодо презумпції правомірності правочину, встановленим ст.204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а також відповідають ст. 328 ЦК України, згідно якої право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, такі висновки узгоджуються із положеннями ч.3 ст.152 ЗК України, згідно якої захист порушених прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом заявлення позову про визнання угоди недійсною.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку зазначивши в рішенні, що укладений між відповідачами договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки не є таким, що порушує публічний порядок, оскільки укладений між приватними особами і його предметом є майно, що перебуває у приватній власності.

За таких обставин з огляду на те, що ОСОБА_2 набула права власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, який не визнаний судом недійсним і не є нікчемними (його недійсність не встановлена законом), а також враховуючи приписи ст.204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 виданого на підставі вказаного договору купівлі продажу з підстав вказаних прокурором у позові.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, який зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 2 жовтня 2013 року при розгляді справи № 6-93цс 13, предметом якої був спір про визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним за позовом прокурора. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України при розгляді справ № 6-92цс 13, 6-67цс14.

За змістом наведеної правової позиції стосовно спору в даній справі вирішення питання про правомірність видачі державного акта на право власності на земельну ділянку безпосередньо залежить від законності правочину, на підставі якого такий акт виданий.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними чи неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується ОСОБА_2 ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2014 року в частині визнання недійсним державного акту на земельну ділянку на імя ОСОБА_4 та скасування його державної реєстрації скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Відмовити в позові прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :