Провадження № 22-ц/773/21/15 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Мудренко Л. І.,

при секретарі Лимар Р. С.,

з участю представника позивача Гончарової Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Луцької міської ради про звернення стягнення на успадковане заставне майно, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ПАТ «БМ БАНК», як правонаступник ВАТ «БМ БАНК», звернулося в суд із зазначеним позовом. Вказувало на ті обставини, що 04 серпня 2008 року між банком і відповідачем ОСОБА_6 укладено кредитний договір, в сумі 66000 доларів США, із сплатою 16 % (відсотків) річних строком до 03 серпня 2018 року. В цей же день, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем і ОСОБА_6, було укладено договір іпотеки, за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Крім того позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, на день його смерті кредитна заборгованість перед банком складала 67841,54 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 525956,59 грн.

Після смерті ОСОБА_6, 26.12.2012 року його дружина ОСОБА_2 та діти - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 успадкували у відповідних частках половину квартири, яка перебуває в іпотеці, та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.09.2013 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як на частку спільного майна подружжя.

Також позивач вказував, що 14.04.2009 року звертався з письмовим повідомленням до Першої Луцької державної нотаріальної контори про боргові та іпотечні зобов'язання померлого ОСОБА_6 перед банком для врахування даних обставин під час оформлення права власності на спадщину за спадкоємцями.

Оскільки, у зв'язку зі смертю ОСОБА_6 залишились навиконаними його кредитні зобов'язання, а відповідачі успадкували майно, що знаходиться в іпотеці, то позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру шляхом її продажу з прилюдних торгів та відшкодувати йому понесені судові вирати.

23 травня 2014 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в задоволенні позову в даній справі відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ПАТ «БМ БАНК» просить дане рішення суду скасувати як незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин справи та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.08.2008 року між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір на суму 66000,00 доларів США під 16 % річних відсотків, з терміном погашення 03.08.2018 року (а.с. 7-12).

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір від 04.08.2008 року згідно з яким, останній передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру № 24, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1. Умовами даного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації предмету іпотеки суми задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойку, нарахованих штрафних санкцій та інших платежів (а. с. 16 - 20).

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 день смерті позичальника ОСОБА_6, його заборгованість перед банком складала 67841,54 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 525956 грн. 59 коп., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 64368,45 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 943,37 доларів США, строкова заборгованість за процентами за використання кредиту - 86,97 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 2364,05 доларів США, пеня - 78,70 доларів США (а. с. 5 - 6, 30).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яку успадкували відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, отримавши 26.12.2012 року свідоцтва про право на спадщину за законом у Першій Луцькій державній нотаріальній конторі (а. с. 35 - 37).

Крім того встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.09.2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а. с. 38 - 40).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Однак, згідно з ст. 1 п. 1, ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Наведені обставини справи та вимоги закону свідчать про те, що позовна вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру, заявлена до спадкоємців боржника, ОСОБА_6, який допустив заборгованість за кредитним договором, є підставною. Разом з тим, оскільки спірне нерухоме житлове майно виступає як забезпечення зобов'язання за споживчим кредитом в іноземній валюті, є постійним місцем проживання відповідачів у яких відсутнє інше житлове майно і площа його не перевищує 140 кв. метрів, то протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на це майно не може бути звернуто примусове стягнення.

Отже висновок суду про відмову в позові саме з цих підстав є вірним і відповідає вимогам матеріального права.

Оскаржене рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на його законність, а тому апеляційну скаргу відповідно до ст. 308 ЦПК України слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді