У Х В А Л А

26 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Остапчука Д.О.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі − ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 14 вересня 2006 року між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DN4КР22430479, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 389 грн 40 коп. зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором станом на 14 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 31 223 грн 08 коп., яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 223 грн 08 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2013 року у частині задоволення позову про стягнення пені, штрафу змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню у розмірі 4 290 грн 86 коп., штраф у розмірі 862 грн 16 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 17 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. 259 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17 вересня 2014 року, яку просить переглянути заявник, керувався тим, що відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором встановлено тривалістю п'ять років. 14 вересня 2006 року відповідачем отримано кредит строком на 24 місяці, тобто строк погашення кредиту - 14 вересня 2008 року. У матеріалах справи є копія ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2013 року, з якої вбачається, що вперше з заявою в суд про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 05 серпня 2013 року, тобто у межах строку позовної давності, яка встановлена п. 5.5 вищевказаних Умов.

Погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у позові у зв'язку з пропуском загального строку позовної давності, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 13 листопада 2013 року керувався тим, що із долучених до матеріалів справи Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що останні не містять підпису позичальника і будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме вказані Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, банком не надано.

Скасовуючи рішення апеляційного суду про часткове задоволення позову та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 18 грудня 2013 року, окрім іншого, вказував, що долучені до матеріалів справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису позичальника, а матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме вказані Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і такі були діючими на час його підпису.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Із огляду на те, що наведені заявником доводи містять ознаки, які згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень, а саме неоднакове застосовування положень ст. 259 ЦК України, тому вказану справу необхідно допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року допустити до провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї матеріалами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
Д.О. Остапчук
О.М. Ситнік