АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Чобіток А.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором найму (оренди), -

Справа №760/26383/2013
№ апеляційного провадження:22-ц-796/1663/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилався на те, що 13 липня 2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно з яким він ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 кошти в сумі 4200 гривень, за умови їх повернення протягом двох місяців з моменту отримання коштів, таким чином строк виконання зобов'язань настав 13 вересня 2013 року.

Договір було укладено в письмовій формі у вигляді розписки написаної відповідачем власноруч.

Станом на 25 листопада 2013 року зобов'язання не виконане, термін прострочення відповідачем складає 73 дні, таким чином 3% річних від простроченої суми складає 25 гривень 20 копійок, розмір процентів за час прострочення склав 64 гривні 40 копійок.

В зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь борг в сумі 4289 гривень 60 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень.

В процесі розгляду справи ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором найму (оренди).

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що 05 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_7 було укладено договір найму (оренди) житла строком з 13 квітня по 13 липня 2013 року, відповідно до якого наймодавець передала, а наймач прийняв у тимчасове платне володіння та користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1

Згідно умов договору оренди, орендна плата за користування житловим приміщенням становить 4500 гривень на місяць.

Пункт 3.1.4 договору оренди передбачає обов'язок орендаря сплачувати 50% комунальних послуг, а також витрати за використану воду та електроенергію.

За час користування квартирою наймач оплатив: 1000 гривень від 05 квітня 2013 року, 3500 гривень від 11 квітня 2013 року, 2250 гривень від 13 квітня 2013 року, 4200 гривень від 13 липня 2013 року.

За час свого проживання наймач не виконував належним чином свої зобов'язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої становить 2550 гривень, орендної плати та 606 гривень комунальних послуг, а всього на 3156 гривень.

На момент звернення із зустрічним позовом орендар прострочив виконання зобов'язань на 218 днів, таким чином 3% річних від суми боргу за цей період склали 56 гривень 55 копійок.

Крім того, вона понесла збитки у вигляді інфляційних втрат за період з 14 липня 2013 року до 12 серпня 2013 року в розмірі 18 гривень 16 копійок та з 13 серпня 2013 року до 17 лютого 2014 року в розмірі 105 гривень 66 копійок

В зв'язку із зазначеним позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь борг в сумі 3336 гривень 37 копійок.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 - про стягнення боргу, за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в сумі 4200 грн., З % річних у розмірі 25,20 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 64,40 грн., а всього стягнуто 4289 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 витрати по оплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором найму (оренди) - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем за основним позовом ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій вона просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму у розмірі 4200 гривень, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діють в інтересах ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляд справи повідомлялася неодноразово за адресою, вказаною в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за її відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 кошти в сумі 4200 гривень, з умовою їх повернення протягом двох місяців з моменту отримання коштів та без встановлення розміру процентів за користування позиченими коштами.

Факт отримання ОСОБА_4 позичених коштів підтверджується копією розписки, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання дому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зобов'язання ОСОБА_4 щодо повернення грошових коштів ОСОБА_5 не виконано, під час розгляду справи ОСОБА_4 до суду не було надано жодних доказів на підтвердження повернення боргу.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 4200 гривень заборгованості за розпискою.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 3% річних від простроченої суми в розмірі 25 гривень 20 копійок та проценти за час простроченная зобов'язання в розмірі 64 гривні 40 копійок.

Разом з тим, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, виходив з того, що позивач ОСОБА_5 здійснив оплату витрат на правову допомогу.

Проте із вказаним висновком суду в повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір таких витрат встановлений законом.

Судові витрати - це фактичні грошові витрати, які несуть особи, які беруть участь у справі, у зв'язку зі зверненням до суду та розглядом справи в суді.

Правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й при виконанні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також для надання правової допомоги вчиняються й інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме складаються позовні заяви, є ознайомлення з матеріалами справи, надаються консультації, несуться витрати у зв'язку з відрядженнями, тощо.

Судом встановлено, що 08 листопада 2013 року (а.с.6) між адвокатом ОСОБА_9 та ОСОБА_5 укладено договір про надання адвокатських послуг.

До позовної заяви додано квитанцію №3000010 від 07 листопада 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_5 сплатив 4000 гривень за надання консультації, виготовлення позову, представництво в судовому засіданні по стягненню боргу (а.с.8).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року N 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позовна заява була підписана та подана самим представником позивача ОСОБА_9, а тому, до стягнення підлягає 1835 гривень 20 копійок для компенсації витрат по оплаті правової допомоги по підготовці та поданню позовної заяви.

За матеріалами справи, представник позивача ОСОБА_9 в судових засіданнях участі не приймала, а відтак, позовні вимог щодо компенсації витрат особистої участі та представництво в судових засіданнях в сумі 1376 гривень 40 копійок задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів вважає, що безпідставними є вимоги позивача щодо компенсації витрат вартості консультування в сумі 917 гривень 60 копійок, оскільки як убачається зі змісту позовної заяви, на таку суму надавались консультування з юридичних питань щодо стягнення заробітної плати, що не є предметом розгляду у даній цивільній справі.

За таких обставин, колегія суддів у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України вважає необхідним змінити рішення суду, зменшивши суму що підлягає стягненню за надання правової допомоги з ОСОБА_4 з 4000 гривень до 1835 гривень 40 копійок.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року змінити, зменшивши суму що підлягає стягнення за надання правової допомоги з ОСОБА_4 з 4000 гривень до 1835 гривень 40 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: