Справа № 755/8889/15-ц С
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Пікало К.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 6 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів, в якому просив суд визнати недійсним, в частині вимог щодо кредитної заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № СL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року, договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 5 листопада 2010 року, укладений між ПАТ «ОТГІ Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з нього двічі було стягнута заборгованість за кредитним договором № СL-001/099/2007 від 5 лютого 2007 року, а саме: за рішенням суду та за виконавчим написом нотаріуса. Відносини між позичальником ОСОБА_4 та первісним кредитором припинилися після реалізації у травні 2010 року автомобіля, від реалізації якого була покрита частина боргу позичальника. Зазначав, що він заперечує проти вимог нового кредитора, оскільки договір, укладений між первісним кредитором та новим кредитором не спрямований на настання реальних правових наслідків. З посиланням на ч.1 ст.203 ЦК України та Закон України «Про захист справ споживачів». Просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфелю.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В судове засіданні представники ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не з»явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.119,120), причини своєї неявки суду не повідомили. У зв»язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 05 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 було укладено договір № CL-001/099/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 75632,69 доларів США, цільове призначення - на оплату комісії банку - 1485,87 доларів США; на придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN TOUAREG - 74146,82 доларів США, зі строком повернення кредиту до 05 лютого 2013 року, розмір платежу щомісячно - 1484,78 доларів США, фіксована процентна ставка - 11,99 % річних, а позичальник зобов'язувався погашати кредит та сплачувати проценти по кредиту, та повністю погасити заборгованість та сплатити за кредитом до його закінчення.

05 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого продавець (ПАТ «ОТП Банк») продає (переуступає) покупцю (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

В подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2012 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року на загальну суму 56305 доларів США 53 центи, що за курсом Національного Банку України станом на 18 липня 2011 року становить 448811 гривень 38 копійок, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 гривень. В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с.6-9).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2012 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2012 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми пені скасовано та ухвалено нове, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в цій частині задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пеню за порушення зобов'язань за кредитним договором № CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року в сумі 616 423 гривень 82 копійки. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 10-12).

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч.1 ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Відповідно до Витягу з Додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року, укладеним з ОСОБА_4., загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором 42 723,44 доларів США (а.с.26).

Згідно п. 1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю, кредитний портфель - це право вимоги до Боржників (їх Поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості Боржників перед Продавцем за Кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції, (у разі їх наявності) на Дату набрання чинності, а також права, зазначені у статті 3.3. цього Договору.

Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.4 цього ж Закону фінансовими вважаються такі послуги: факторинг.

Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення де сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також: інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора ; зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно п.4.1. ст.4 договору про купівлі-продажу кредитного портфелю, на підтвердження факту передачі кредитного портфелю, в момент укладення цього договору продавець зобов'язується передати покупцю кредитні документи.

Відповідно до п. 5.2. ст. 5 договору, покупець сплачує винагороду після підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі кредитного портфелю та отриманню рахунку від продавця шляхом переказу коштів на банківський рахунок продавця. Покупець сплачує винагороду протягом 1 календарних днів з дати отримання рахунка.

Таким чином, договором встановлено обов'язок ПАТ «ОТП Банк» передати кредитні документи в момент підписання договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та сплату винагороди з боку покупця після підписання відповідного акту приймання-передачі кредитного портфелю та отримання рахунку від продавця. При цьому, договір про купівлю-продажу кредитного портфелю не містить положень щодо обов'язку сторін повідомляти боржника про розмір коштів, сплачених ТОВ «ОТП Факторинг» за купівлю кредитного портфелю, копій рахунків, актів приймання-передачі, враховуючи свободу сторін при укладенні договорів.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 518 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний недійсним, якщо: зміст правочину суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє право чин, не має необхідний обсяг цивільної дієздатності; виявлення учасника правочину не є вільним та не відповідає його внутрішній волі; правочин вчинений у формі, не встановленій законом; правочин спрямований не на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу визнання договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 5 листопада 2015 року, укладеного між ПАТ ОТП «Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» недійсним не є такими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Вчинення 28 квітня 2009 року нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на рухоме майно, що належить ОСОБА_4, в погашення заборгованості в сумі 63487,19 доларів США та 133488 грн.62 коп., реалізація у травні 2010 року предмета застави за 174900 грн., зарахування отриманих від продажу коштів в часткове погашення заборгованості, та наявність заборгованості , яка залишилася, не може свідчити про припинення зобов»язань між первісним кредитором та ОСОБА_4

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 14 травня 2012 року з ОСОБА_4 стягнута заборгованість, яка залишилася після реалізації предмета застави.

Отже, відсутні підстави вважати, що заборгованість з ОСОБА_4 стягнута двічі.

Крім того суд першої інстанції дав правильно оцінку доводам позивача, що вчинення виконавчого напису, яким звернуто стягнення на заставлене майно, та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2012 року, яким стягнуто залишок заборгованості, не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, та яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність оскаржуваного рішення не впливають.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 6 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: