Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Маляренка А.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільської обласної ради, голови Тернопільської обласної ради Хомінця Василя Петровича, Департаменту культури, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації, третя особа - Тернопільський обласний комунальний навчально-методичний центр, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року відмовлено на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 294 ЦПК України строк на апеляційне оскарження визначений у десять днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - десять днів з дня отримання копії цього рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено 30 вересня 2014 року. Представник позивача ОСОБА_6 був присутнім під час проголошення його вступної та резолютивної частини у судовому засіданні.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2014 року.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 без руху для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд виходив із того, що копія рішення отримана представником заявника 01 жовтня 2014 року, про що зроблено відмітку на заяві про видачу рішення суду, апеляційна скарга подана 15 жовтня 2014 року із пропуском строку на апеляційне оскарження без порушення питання про поновлення пропущеного строку.

На усунення недоліків апеляційної скарги заявник в особі представника звернувся до апеляційного суду із заявою про поновлення пропущеного строку, обґрунтовуючи поважність причин такого пропуску тим, що повний текст оскаржуваного судового рішення ним отримано лише 06 жовтня 2014 року, про що свідчить лист голови Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року (а. с. 174).

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року відмовлено на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України у зв'язку з тим, що заявником не було наведено інших підстав, які свідчать про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження.

Разом з тим, із висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини (далі - Суд), юрисдикцію якого визнано Україною та остаточні рішення якого є обов'язковими до виконання Україною (ст. 46 Конвенції, ст. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції держава зобов'язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах в межах юрисдикції таких судів додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) № 39199/98, п. 62, 26 липня 2005 року).

У цьому зв'язку Суд нагадує, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено або зведено нанівець. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та зберігати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби ( рішення у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine), № 23436/03, пункти 22-23, від 28 березня 2006 року; рішення у справі «Мушта проти України», № 8863/06, пункти 37, 38, 47, від 18 лютого 2011 року).

Заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 від 01 жовтня 2014 року, на яку посилається апеляційний суд на підтвердження отримання копії рішення суду першої інстанції позивачем, не вказує, що заявник отримав саме повне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2014 року, а не лише вступну та резолютивну частини (а. с. 155, 156).

Разом з тим, лист голови Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року, яким заявник підтверджував поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, містить відомості про те, що копію повного судового рішення першої інстанції ОСОБА_3 отримав 06 жовтня 2014 року.

Відсутність мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення позбавляє заявника можливості сформувати підстави апеляційного оскарження, що вимагається ст. 295 ЦПК України у змісті апеляційної скарги.

Враховуючи те, що заявник оскаржив рішення апеляційного суду у межах встановленого строку з дня отримання 06 жовтня 2014 року копії цього рішення, висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2012_07_05/pravo1/T041618.html?pravo=1>, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.В. Маляренко

В.О. Савченко