Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1800/12-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 2 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частини будинковолодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 липня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом. В мотивування вимог посилалася на те, що неповнолітній ОСОБА_3 являється власником 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 Відповідачка є власником іншої 1/3 частини вказаного будинку. Між власниками будинку не досягнуто згоди щодо користування і володіння даним будинком. За наведених обставин просила задовольнити позов та виділити в натурі ОСОБА_3 2/3 частини житлового будинку.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02 липня 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що право на спадкове майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, яка померла 24 квітня 1998 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 січня 2000 року перейшло до ОСОБА_6 в розмірі 2/3 частин будинку та ОСОБА_7 - в розмірі 1/3 частини будинку. Жилий будинок шлакобетонний, жилою площею 39, 5 кв.м.

28 грудня 2010 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину на заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 25.11. 2008 року. ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_6 2/3 частин будинку по АДРЕСА_1. У свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначено, що загальна площа будинку 105, 60 кв.м., в тому числі житлова площа - 61,70 кв.м. Зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом є дійсним.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Так, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27.09.2010 року встановлено факт прийняття спадщини у вигляді приміщень на плані будинку позначених цифрами 2-1,2-2, 2-3, ІІІ будинку АДРЕСА_1 Визнано за ОСОБА_8 право власності на ці приміщення.

Встановлено, що держава офіційно не визнала за ОСОБА_7 право власності на вказані приміщення, оскільки не здійсненно державну реєстрацію судового рішення.

У зв"язку з наведеним відповідачка ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7, який помер 21.03.2011 року успадкувала лише 1/3 частину будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.11.2011 року. У свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначено, що загальна площа будинку 105, 60 кв.м., в тому числі житлова площа - 61,70 кв.м. Зазначене свідоцтво про право на спадщину у встановлену законом порядку ніким не оскаржене та є чинним.

З огляду на наведені обставини справи ОСОБА_3 є власником 2/3 частини будинку № АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 -1/3 частини будинку.

Згідно ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначенні розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

При цьому виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до зазначених норм означає отримання власником, що виділяється, своєї частки в натурі в приватну власність або при неможливості поділу майна відповідно до часток на отримання грошової або іншої компенсації за свою частку від інших співвласників, до яких переходить право власності на цю частку.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об»єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2007 року, яка затверджена в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року №774/14044.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови № 7 від 04.10.1991 року « Про практику застосування судами законодавтсва, що регулює право приватної власносту громадян на жилий будинок», роз»яснив, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною та присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку, він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК Української РСР).

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

По справі проведено дві еспертизи, а саме судова будівельно-технічна експертиза від 30.08.2012 року № 386/08.12 та повторна судова будівельно-технічна експертиза від 29.01.2014 року № 27/01-14.

При вирішенні спору, колегія суддів приймає за основу висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30.08.2012 року № 386/08.12, оскільки ця експертиза проведена з врахуванням належних частин будинку сторонам, а саме ОСОБА_3 -2/3 частини, ОСОБА_4 - 1/3 частина та відхиляє висновок повторної судової будівельно-технічної експертизи від 29.01.2014 року № 27/01-14, оскільки ця експертиза проведена з врахуванням рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27.09.2010 року.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30.08.2012 року № 386/08.12, об'єктом експертного дослідження став цілий житловий будинок, загальною площею 105, 6 кв.м, житловою площею 61, 7 кв.м за адресою АДРЕСА_1. За результатами проведеного дослідження експертом, встановлено, що ринкова вартітсь домоводіння становить 399 350 грн.

Вказаним висновком експертизи, передбачено один варіант розподілу спірного домоволодіння в натурі, по фактичному користуванні приміщеннями житлового будинку, що склався на момент проведення дослідження, згідно належних ідеальних часток. Для ізоляції окремих виділених частин спірного домоволодіння по запропонованому варіанту переобладнання виконувати не потрібно.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №27 від 21 січня 2015 року погоджено варіант розподілу будинку АДРЕСА_1, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30.08.2012 року № 386/08.12 , проведеної суб"єктом підприємницької діяльності судовим експертом ОСОБА_9 та варіант №8, що визначено у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 29.01.2014 року № 27/01-14, проведеної ТОВ „Експерта група „Соломон".

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_4 пояснив, що кожна із виділених частин будинку має окремий вхід, ці частини будинку дійсно ізольовані між собою та мають окреме опалення та електропостачання.

Оскільки відповідачці виділяється на 29 047 грн. більше, ніж вартість її ідеальної частки, тому з неї на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути грошову компенсацію в сумі 29 047 грн. грн. Заперечень щодо отримання грошової компенсації від ОСОБА_10, як законного представника ОСОБА_3 не було.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду, з підстав визначених ст.309 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3

З відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача колегія суддів стягує сплачений судовий збір в сумі 445 грн. 17 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частини будинковолодіння задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_3 в житловому будинку з господарськими будівля по АДРЕСА_1 веранду І площею 5,7 кв.м., тамбур ІІ - 2,8 кв.м., кухню 1-1 - 8,2 кв.м., жилу кімнату 1-2 - 10,1 кв. м, коридо 1-3 - 4,3 кв.м., кладовку 1-5 - 2,6 кв.м., жилу кімнату 1-6 - 12,1 кв.м., жилу кімнату 1-7 - 13,8 кв.м., кухню 1-8 - 6,2 кв.м., коридор 1-9 - 2,5 кв.м., гараж „Г" - 19,8 кв.м., колодязь „І" 5,6 п.м., що становить 67 /100 ідеальних частин будинковолодіння, вартістю 237 186 грн.

Виділити в натурі ОСОБА_4 в житловому будинку з господарськими будівля по АДРЕСА_1 веранду ІІІ площею 2,9 кв.м, кухню 2-1 - 6,1 кв.м., кладовку 2-2 - 2,6 кв.м., жилу кімнату 2-3 - 14 кв.м., жилу кімнату 1-4 - 11,7 кв.м., туалет „У" - 1 од., що становить 33 /100 ідеальних частин будинковолодіння, вартістю 161 164 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_2 29 047 грн. грошової компенсації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_2 445 грн. 17 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді