Справа № 521/5757/15-ц
Провадження № 2/521/3343/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27серпня 2015 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.,

при секретарі: Варналій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.04.2015р. було розєднано позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог стосовно поділу майна, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачем зазначено наступне.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 23 листопада 2006 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2015р., шлюб між ними розірвано.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що у 2012 році у них накопичилась достатня сума грошей для придбання квартири. Так як відповідач більшість часу знаходився в рейсі, то всі питання повязані з купівлею квартири, він доручив відповідачу. В 2013 році сторони припинили сімейні стосунки, та ними була досягнута усна домовленість, що квартира, яку вони придбали залишиться після розірвання шлюбу позивачу, а його мати в свою чергу, за договором дарування передасть свою квартири відповідачу.

На виконання домовленостей, 07.05.2015р. мати позивача ОСОБА_3 передала свою квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у власність ОСОБА_2.

29 липня 2013 року, згідно домовленості, відповідач придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, так як позивач був в рейсі, вона оформила її на себе. Право власності підтверджується договором купівлі-продажу від 29 липня 2013 року.

Однак, відповідач - ОСОБА_2, відмовилась виконувати домовленості, тому позивач просить суд майно, що є їх спільною власністю поділити наступним чином: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, виділити у власність позивачу ОСОБА_1, 18.11.1662 року народження, а ОСОБА_2 залишити у її власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач до суду надав заяву про підтримання позовних вимог, та просив суд не розглядати позовні вимоги, в частині виплати ним грошей у розмірі 168712,00 грн. і в частині стягнення судового збору з відповідача та просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач до суду надала заяву про визнання позовних вимог та просила не розглядати позовні вимоги в частині виплати позивачем їй суми у розмірі 168712, 00 грн., так як вони були виплачені в ході судового розгляду, та просила розглядати справу за її відсутності.

Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20.08.2015 року, рішенням суду, шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2, було розірвано.

За час шлюбу, сторони придбали майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_3. (а.с. 9)

Відповідно до незалежної оцінки майна від 20.05.2013 року, предметом оцінки якого є квартира за адресою: АДРЕСА_3., вартість складає 506 138,00 гривень (а.с. 24)

Згідно договору дарування від 07.04.2012 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру №19 за адресою: м. Одеса, пров. Нечипуренка, буд. 10. (а.с. 13)

Відповідно до частини 1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові, на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України.

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу, створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 розяснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які, згідно з законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо.

З цих підстав, суд вважає доведеним, що під час шлюбу подружжя ОСОБА_2 придбало майно, яке є наявним на час припинення ведення спільного господарства та підлягає поділу.

Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами. Загальна ідея поділу майна полягає у припинені режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя, після поділу майна, стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не повязує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.3 статті 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не вставлено договором або законом.

Згідно зі ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідачка у судовому засіданні визнала позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно п.11 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розподілити спільне майно подружжя, набуте ними під час шлюбу, таким чином як визначили самі ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 174, 208-209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 3, 60, 61, 69, 71 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Розділити спільне майно подружжя, набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за час знаходження у шлюбі і яке є спільною сумісною власністю подружжя, наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру АДРЕСА_4.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишити у її власності квартиру №19, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Нечипуренка, 10.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів, з дня отримання його копії.

Суддя: Н.В. Мирончук