Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2015 р. Справа № 597/755/14-ц

Номер провадження2/608/649/2015

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Заліщицького РАЙСТ Бодьо Я. С.

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заліщицького районного споживчого товариства, Колодрібської сільської ради Заліщицького району, третя особа : ОСОБА_5, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Заліщицького районного споживчого товариства, Колодрібської сільської ради Заліщицького району, третя особа : ОСОБА_5, про визнання права власності в порядку ст. 392 Цивільного кодексу України. В позові він послався на те, що ним 25 липня 2003 року за 1200 гривень було придбано у Заліщицького коопзаготпрому Заліщицького РайСТ приміщення заготівельного пункту загальною площею 66,3 кв. м., що розташоване в АДРЕСА_1 . Між позивачем та продавцем договору купівлі-продажу укладено не було. 06 червня 2014 року позивач звернувся з заявою до виконкому Колодрібської сільської ради про видачу рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо приватизації земельної ділянки для обслуговування приміщення належного йому заготівельного пункту, але своїм листом сільська рада відмовила йому у прийнятті такого рішення, мотивуючи тим, що позивачем не було представлено правовстановлюючого документу на право власності на нежитлову будівлю заготівельного пункту. В заяві про зміну підстави позову позивач просить визнати за ним право власності на спірний заготівельний пункт на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України за набувальною давністю, оскільки, обставини у зв'язку з якими у нього виникло володіння згаданим вище нерухомим майном, не давали йому найменшого сумніву щодо правомірності набуття цього майна, тобто, обставини купівлі-продажу не давали йому підстав для сумніву у правомірності такого правочину. Таким чином, він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти даним нерухомим майном протягом більш ніж десять років, і за цей період до нього з боку відповідача не було жодних претензій, щодо незаконності володіння майном, або його повернення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримують. Просять визнати за ОСОБА_1 право власності на заготівельний пункт загальною площею 66,3 кв. м., що розташований в АДРЕСА_1 за набувальною давністю в порядку ст. 344 Цивільного кодексу України, оскільки, позивач добросовісно заволодів вказаним майном і відкрито та безперервно користується ним більше десяти років.

Представник відповідача - Заліщицького РайСТ Бодьо Я. С. в судовому засіданні позов не визнав. Просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не наведено підстав набуття права власності на вказане майно за набувальною давністю, передбачених ст. 344 Цивільного кодексу України. Разом з тим, у відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував його добросовісне заволодіння даним заготпунктом, а саме: акт приймання -передачі майна, накладна про його передачу чи письмове підтвердження про отримання грошей коопзаготпромом; відкритість та безперервність володіння також ним не доведена. Посилання у цьому випадку на довідку Колодрібської сільської ради № 111 від 06.09.2014 року про те, що виконкому сільської ради було відомо те, що ОСОБА_1 є власником приміщення заготпункту є суперечливим, оскільки, попереднім своїм листом № 68 від 10.06.2014 року Колодрібська сільська рада відмовила ОСОБА_1 в наданні дозволу на приватизацію земельної ділянки, так як позивач не підтвердив той факт, що є власником вказаного майна. Разом з тим, Заліщицьке РАЙСТ з 2001 року по 2014 рік включно сплачувало земельний податок за всю земельну ділянку, площею 2083 кв. м., на яку в Товариства є державний акт. На даний час власником спірного заготівельного пункту є Заліщицьке РайСТ, яке жодного разу не бачило, щоб позивач ОСОБА_1 відкрито користувався чи відкрито володів їх майном.

Представник відповідача Колодрібської сільської ради - сільський голова Матійчик І. В. в судове засідання не з'явився. Подав суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Позов сільська рада визнає та просить суд його задоволити, на спірне майно не претендує.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що в позові слід відмовити. Суду пояснила, що проживає в селі Колодрібка та є власницею господарського магазину, що розташований поряд із спірним заготівельним пунктом. Вказаний магазин вона придбала в 2014 році на аукціоні в м. Тернополі Позивача ОСОБА_1, який би відкрито користувався нежитловою будівлею, жодного разу не бачила. Прилеглу до магазину та заготівельного пункту земельну ділянку вона самотужки розчищала від кущів та бур'янів. Коли вона звернулася в Колодрібську сільську раду за виділенням їй земельної ділянки для обслуговування купленого магазину, то їй в сільській раді нічого не повідомили, що власником металевого павільйону є ОСОБА_1. Вважає, що позивачем не наведено доказів добросовісного, відкритого, безперервного володіння спірним майном. Майже одинадцять років він не заявляв своїх прав на нього, а звернувся в суд тільки після того, як вона купила господарський магазин та подала заяву в сільську раду за виділенням їй землі.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які були членами правління Заліщицького РайСТ в 2003 році та свідок ОСОБА_12, яка перебувала на посаді головного бухгалтера Заліщицького коопзаготпрому в той час, суду пояснили, що в 2003 році ОСОБА_1 купив металевий павільйон заготівельного пункту в с. Жаберівка Заліщицького району по залишковій вартості. Вказаний павільйон було продано Заліщицькою заготконторою зі згоди Заліщицького РайСТ, оскільки, власником вказаного майна було Заліщицьке РайСТ, а перебувало воно на балансі коопзаготпрому. Вказаний павільйон складався з металевої конструкції, яка мала фундамент, стіни з ДСП. Гроші в сумі 1200 гривень поступили від ОСОБА_1 через відділення Ощадбанку 25 липня 2003 року. Чому не було оформлено договору купівлі - продажу та акту прийому-передачі спірного майна а також різницю в датах наказу по Заліщицькому коопзаготпрому та рішенні правління Заліщицького РайСТ свідки пояснити не могли.

Вислухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом по Коопзаготпрому Заліщицького РайСТ № 82 від 25 липня 2003 року № 15 «Про продаж основних засобів» дозволено продаж заготівельного пункту с. Колодрібка ОСОБА_13 балансовою вартістю 12 858 гривень.

Постановою правління Заліщицького РайСТ від 31 липня 2003 року № 28 «а» «Про продаж основних засобів Заліщицького РайСТ» постановлено продати заготпункт в с. Колодрібка ОСОБА_1, вартістю 1 200 гривен

Відповідно до квитанції Заліщицького відділення Ощадбанку від 25 липня 2003 року № 34 за купівлю заготпункту ОСОБА_1 сплачено 1 200 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що заготівельний пункт в цілому, який розташований у с. Колодрібка по вул. Жаберівка за №155 дійсно належить Заліщицькому РайСТ на праві колективної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на заготівельний пункт від 26 жовтня 1999 року.

Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно п.9 абз.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не набув у власність приміщення заготівельного пункту відповідно до постанови правління Заліщицького РайСТ від 31 липня 2003 року № 28 «а». Відомостей безперервного відкритого та добросовісного володіння позивачем саме спірним нерухомим майном, як передбачено положеннями ст. 344 ЦК України, матеріали справи не містять. Посилання позивача та його представника на те, що ОСОБА_1 в 2003 році заплатив 1200 гривень за спірне майно, тим самим купивши його, не породжує правових наслідків для набуття права власності за набувальною давністю.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 344 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Заліщицького районного споживчого товариства, Колодрібської сільської ради Заліщицького району, третя особа : ОСОБА_5, про визнання права власності, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Чортківський районний суд, шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків на його апеляційне оскарження.

Суддя/підпис/

Копія вірна

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи №597/755/14-ц

Рішення набрало законної сили " " ______________________ року

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано " " ____________________ 2015 року.

Секретар: