АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 756/11052/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1721/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

28 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, представника Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона - 43» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона - 43», треті особи: Державна податкова інспекція в Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України в м. Києві, Територіальна державна інспекція з питань праці у Київської області про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та не отриманої допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Пересувна механізована колона - 43» на користь ОСОБА_3 7 805 грн. 40 коп. компенсації за невикористану відпустку;

Зобов'язано Приватне акціонерне товариство «Пересувна механізована колона - 43» видати ОСОБА_3 довідку про його середню заробітну плату.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано всі обставини, що мають значення для справи.

Представник ПрАТ «Пересувна механізована колона - 43» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в частині стягнення компенсації за відпустку, вважаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що у серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та не отриманої допомоги, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач порушив його трудові права не виплативши заробітну плату за березень 2014 року в розмірі 5000 грн. та грошову компенсації за дні невикористаної відпустки в розмірі 10191,78 грн. Зазначив, що відповідач, здійснюючи відрахування Єдиного соціального внеску, нарахованого на суму його посадового окладу, не в повній мірі сплатив кошти до державного бюджету за січень, березень, травень, листопад 2013 року та за лютий і березень 2014 року. Крім цього вказував на те, що відповідач не видав йому довідку про середню заробітну плату, що потягло за собою неможливість отримання допомоги по безробіттю в розмірі 6300 грн.

Просив суд стягнути ПрАТ «Пересувна механізована колона - 43» заборгованість по заробітні платі за березень 2014 року у розмірі 5000 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 10 191,78 грн., суму не отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 6 300 грн., зобов'язати відповідача вдати довідку про середню заробітну плату, зобов'язати відповідача здійснити відрахування Єдиного соціального внеску, нарахованого на суму його посадового окладу, отриманого в січні, березні, травні, листопаді 2013 року та в лютому і березні 2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач був зарахований на посаду виконроба загально - будівельних робіт в ПрАТ «Пересувна механізована колона - 43» з 23 серпня 2011 року з окладом 1200 грн. щомісяця, що підтверджується наказом по підприємству №15 від 23 серпня 2011 року.

31 березня 2014 року позивача було звільнено із займаної посади за згодою сторін з 31 березня 2014 року, що підтверджується наказом по підприємству №9 від 31 березня 2014 року.

З наказу по підприємству №1 від 3 січня 2013 року вбачається, що в зв'язку із важкими погодними умовами, відсутності фінансування за виконані роботи та недопущення збитків по підприємству з 3 січня 2013 року по 31 березня 2013 року всіх працівників відповідача було відправлено у відпустку без збереження заробітної плати.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно п. 22 Постанови КМ України від 26.09.2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» довідка про середню заробітну плату (дохід) видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату (дохід).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за березень 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що у березні 2014 року позивач не працював та не табелювався у ПрАТ «Пересувна механізована колона-43».

Відхиляючи позовні вимоги в частині зобов'язання відрахування Єдиного соціального внеску, нарахованого на суму посадового окладу у січні, березні, травні, листопаді 2013 року та в лютому і березні 2014 року, суд виходив з того що наказом № 1 від 3 січня 2013 року всіх працівників відправлено у відпустку без збереження заробітної плати.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача допомоги по безробіттю, суд виходив з того, що нормами цивільного законодавства таке стягнення не передбачено.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 7 805 грн. 40 коп. компенсації за невикористану відпустку, суд керувався нормами ст. 83 КЗпП України та виходив з суми посадового окладу у розмірі 1200 грн.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги позивача, що судом першої інстанції не встановлено з чиєї вини позивач не працював на підприємстві, оскільки ОСОБА_3 перебував у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до наказу № 1 від 3 січня 2013 року.

Крім того, заперечень проти дій роботодавця з приводу відправлення його у відпустку без збереження заробітної плати позивач не надавав.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не правильно визначено суму заробітної у плати у розмірі 1200 грн. замість 5000 грн., оскільки суд першої інстанції виходив з суми, визначеної наказом № 15 від 23 серпня 2011 року. Доказів щодо встановлення позивачу іншого розміру заробітної плати суду не надано.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не надано оцінки відсутності у позивача можливості звернутись за отриманням допомоги по безробіттю у відповідача, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки стягнення такої допомоги з відповідача чинним цивільним законодавством не передбачена.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги і представника ПрАТ «Пересувна механізована колона - 43», що суд стягнув компенсацію за невикористану відпустку, не врахувавши розписки ОСОБА_3 про відсутність у нього претензій щодо заробітної плати та інших виплат, та домовленості сторін про звільнення позивача без нарахування компенсації за відпустку, оскільки судом першої інстанції при постановленні рішення перевірені всі обставини та докази сторін у їх сукупності, яким надана належна оцінка.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта щодо існування розписки ОСОБА_3 та домовленості сторін щодо невиплати компенсації, оскільки відповідно до ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачу така компенсація не виплачувалась, а позбавлення такої виплати порушує трудові права позивача, що є недопустимим.

Інші доводи апеляційних скарг також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона - 43» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді