У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яка діє від імені неповнолітньої ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про виселення, за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом. Зазначало, що 4 червня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ОD55GА, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 49 600 доларів США строком до 4 червня 2013 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № ОD55GА. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 4 грудня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 402,06 доларів США, що еквівалентно 386 732 грн 45 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_2 та виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з указаного будинку. Посилаючись на те, що в зазначеному будинку проживає ОСОБА_4, просило виселити її та інших осіб із цього будинку.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 8 грудня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині вирішення вимог про виселення інших осіб залишено без розгляду.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Шуліка А.В., яка діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 4 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ОD55GА, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 49 600 доларів США строком до 4 червня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 4 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № ОD55GА.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 4 грудня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 402,06 доларів США, що еквівалентно 386 732 грн 45 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_2 та виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 ОСОБА_8 з указаного будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено факту проживання ОСОБА_4 у спірному будинку, тому відсутній предмет спору.

Проте погодитись із висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі банк зазначав про те, що під час виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 4 грудня 2013 року було встановлено факт проживання ОСОБА_4 в спірному будинку, про що державним виконавцем складено акт від 6 травня 2014 року (а. с. 48-51, 53).

З приводу цього акта державного виконавця від 6 травня 2014 року апеляційний суд ніяких висновків не зробив, не навів мотивів відхилення зазначеного доказу. Між тим, він може бути допустимим доказом підтвердження проживання ОСОБА_4 в будинку.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 може проживати тільки за адресою проживання її матері ОСОБА_3: АДРЕСА_1, ґрунтується на припущеннях, що не відповідає положенням ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 35 зворот).

Крім того, судами не перевірено, чи пред'явлено позов до тієї особи, яка має відповідати за ним.

Відповідно до ст. 28 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Виходячи з наведеного, відповідачем у справі про виселення має бути ОСОБА_4, а з урахуванням того, що вона є малолітньою, то її права, свободи та інтереси захищають у суді, зокрема, її батьки, як законні представники (ст. 39 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суди зазначеного не врахували, дійшли передчасного висновку про відсутність предмету спору.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук