Справа №642/5513/15
Провадження № 2/642/1341/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Скляренка С.О., при секретарі Длужинській Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором займу,-

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, в якій вказує, що 10.08.2012 року відповідач позичила у неї суму у розмірі 3200 доларів США., яку зобов'язувалася повернути повністю в строк - до 01.08.2013 р. Дотепер ОСОБА_2 не повернула позичені грошові кошти. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі, еквівалентному 3200 доларів США по курсу НБУ на день подання позову до суду - у розмірі 67770 грн., а також витрати на оплату судового збору 678 грн. та на правову допомогу 3000 грн.

В судове засідання позивач та його представник зявилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення, аналогічні позовним вимогам.

Відповідач в судове засідання також зявилася, позовні вимоги визнала.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2012 року ОСОБА_2 отримала у борг від ОСОБА_1 гроші в сумі 3200 доларів США строком до 01.08.2013 року, безвідсотково, про що зазначила власноручно у розписці.

Дотепер відповідач не виконала зобовязань за вказаною розпискою.

Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовної вимоги в частині стягнення судових витрат, суд вважає, що позовні вимоги позивачки у цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:

2) витрати на правову допомогу;

3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Позивачкою оплачено судовий збір у сумі 678 грн., що об'єктивно підтверджується квитанцією №1, виданою 30 червня 2015 року в матеріалах справи (а.с. 1).

Статтею 84 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01жовтня 1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт та ін.), а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам закону.

Позивачкою на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надана квитанція б/н адвоката ОСОБА_3 про сплату за ведення цивільної справи від ОСОБА_1, та витяг з додаткового договору від 26.06.2015 року на ведення справи в суді.

Однак такими документами можуть вважатись договір про надання правової допомоги, укладений до початку надання допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт, квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, оформлених у встановленому законом порядку.

Натомість позивачем надана квитанція, про те, що вона 26.06.2015 року сплатила 3000 грн. адвокату ОСОБА_3 за ведення цивільної справи, однак не зазначеної якої саме. В наданому витягу з додаткового договору від 26.06.2015 року на ведення справи в суді також жодним чином не зазначено, про ведення якої саме справи ОСОБА_1 йдеться мова, які саме роботи ОСОБА_3 як адвокатом виконані згідно умов договору.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення витрат, повязаних зі сплатою судового збору, а у стягненні судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, позивачці слід відмовити, у зв'язку із недоведеністю належними та допустимими доказами складу та розміру таких витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 524, 526, 527, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором займу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором займу 67 770 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору 678 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя С.О. Скляренко