АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9629/15 Справа № 195/1159/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Омеко М. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року по справі за позовом комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 серпня 2015 року КП "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради ( далі: КП «Марганецьке ВУВКГ» ДОР) звернулися до суду із зазначеним позовом, за яким просили суд стягнути з ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води у сумі 3 511,49 грн. та 243,60 грн. судового збору. Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води, які надає КП «Марганецьке ВУВКГ» ДОР. 11.09.2014 року з нею був укладений договір НОМЕР_1 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 та ще раніше було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не своєчасно та не в повному обсязі сплачує вартість наданих їй послуг з централізованого постачання холодної води за особовим рахунком НОМЕР_1 утворилась заборгованість перед КП «Марганецьке ВУВКГ» ДОР за період з травня 2010 року по червень 2015 року та станом на 01.07.2015 року складає 3 511,49 грн. Строк позовної давності був пропущений через відсутність коштів на сплату судового збору.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року ухвалено: позовні вимоги КП "Марганецьке ВУВКГ» ДОР- задовольнити повністю; поновити строк позовної давності; стягнути з ОСОБА_2 на користь КП "Марганецьке ВУВКГ» ДОР заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води у сумі 3511.49 гривень та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між КП «Марганецьке ВУВКГ» ДОР та відповідачем 11.09.2014 року був укладений договір НОМЕР_1 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 та ще раніше було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 та укладено договір з її чоловіком ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно свідоцтва про смерть. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області № 1172 від 14.07.2014 року, про те що гр. ОСОБА_4 дійсно до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 Згідно паспортних даних ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Договором № 16-1 55 від 11.09.2014 року, який був укладений між ОСОБА_2 та КП «Марганецьке ВУВКГ» ДОР.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що боржник, будучи споживачем, користувався питною водою за адресою: АДРЕСА_1 та не в повному обсязі здійснював оплату за надані послуги, тому борг в сумі 3511.49 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 Витягом з особового рахунку абонента підтверджено наявність заборгованості відповідача за послуги надані позивачем. Та вбачається переривання перебігу строку позовної давності через оплату відповідачем наявної заборгованості. Оскільки поточні нарахування за наданні послуги з липня 2012 року склали 298,22 грн., а споживачем сплачено 856,78грн. Остання переплата відповідачем мала місце в травні 2015 року.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки суд не з'ясував характер правовідносин, які виникли у сторін та не надано їм оцінку, та яким законом вони регулюється; суд неправильно застосував норми матеріального права.

Судом першої інстанції у порушення вимог ст.215 ЦПК України не зазначено у рішенні суду мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, з яких бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Мотивація суду першої інстанції - не ґрунтується на законі, який регулює спірні правовідносини та суперечить висновку суду.

Отже, судом не з'ясовано, які правові норми підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не повно з'ясовано обставини справи, не надано їм оцінки.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає вказаним вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо стягнення заборгованості за послуги з водопостачання.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач є споживачем з послуг водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору НОМЕР_1 від 11.09.2014 року про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, укладеного між сторонами у справі (а.с.4).

Статтею 19 Закону України від 10 січня 2002 року N 2918-III "Про питну воду та питне водопостачання"(далі - Закон N 2918-III) передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Пунктом 8 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону N 1875-IV від 24 червня 2004 рокупередбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Законувизначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону N 1875-IV від 24 червня 2004 року, постанови N 529убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Виходячи з положень ст. ст. 6, 526, 626 - 631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до умов договору НОМЕР_1 від 11.09.2014 року позивач зобов'язався надавати послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, а відповідач - оплачувати їх.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Позовні вимоги заявлені про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого постачання холодної води у сумі 3 511,49 грн. станом на 01.07.2015 року за період з травня 2010 року по червень 2015 року на підставі договірних зобов'язань та фактично отриманих послуг (а.с.2).

Розрахунок позивача щодо спірної заборгованості відповідача за вказані послуги в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до особового рахунку НОМЕР_1 на січень 2010 року рахується заборгованість за вказаною адресою за послуги з водопостачання 158 гривень.

Відповідно до особового рахунку НОМЕР_1 за адресою відповідача за період з січня 2010 року по червень 2015 року рахується заборгованість за послуги з водопостачання у розмірі 3 507,97 гривень та за червень 2015 року нараховано 3,52 грн.(а.с.5).

З розрахунку нарахування за послуги з постачання води ОСОБА_2 за період 2010-2011 роки за адресою: АДРЕСА_1 за підписом юрисконсульта Л.В. Бятець (а.с.32) вбачається, що з травня 2011 року нарахування здійснюється за показниками лічильника. В травні 2010 року нараховано 2 583,12 грн. за безоблікове водокористування.

Судом першої інстанції встановлено, що раніше було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 та укладено договір з чоловіком відповідача - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Однак в матеріалах справи таких доказів не має.

Відповідач не заперечувала, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, а таким чином, отримувала послуги з постачання холодної води від позивача.

Сама по собі відсутність договору між сторонами до 11.09.2014 року не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги, однак відповідальність за несплату за ці послуги мають нести наймач, на якого відкритий особовий рахунок, або власник житла з яким укладено договір про надання послуг, які згідно до закону є споживачами таких послуг.

Згідно квитанцій за адресою: АДРЕСА_1 сплачено за надані послуги з водопостачання за показниками лічильника за період з 2011 року по серпень 2015 року (а.с.15-31).

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач просив стягнути заборгованість з травня 2010 року, а позов пред'явлено в серпні 2015 року, 06.07.2015 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, який скасовано за заявою відповідача ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року (а.с.3); відповідач просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, між тим на зазначені обставини суд першої інстанції увагу не звернув і відповідної оцінки не надав.

Посилання суду першої інстанції на переривання строку позовної давності судом належним чином не обґрунтовані. Матеріалами справи ці обставини не підтверджені. Згідно наданих квитанцій за спірний період часу відповідач сплачувала за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за показниками лічильника обліку спожитої холодної води. Доказів того, що відповідач сплачувала нарахований позивачем борг за вказані послуги, а тим самим визнавала наявність боргу або іншого обов'язку у відповідності до вимог ч.1 ст. 264 ЦК України, - в матеріалах справи не має.

Поновлюючи позивачу строк позовної давності суд першої інстанції не обґрунтував свої висновки, та крім того, ці висновки спростовуються мотивацією суду щодо переривання строку позовної давності у зв'язку з визнанням відповідачем боргу.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що поважною причиною пропуску строку позовної давності є через відсутність коштів на сплату судового збору, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки ці обставини для юридичної особи не можна визнати поважними причинами.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 ЦК України ч.5 - за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у заяві до суду першої інстанції просила застосувати до спірних правовідносин сплив позовної давності і за цих підстав відмовити у задоволенні позову.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки за останні три роки перед зверненням до суду не встановлено порушення відповідачем умов договору щодо сплати за показниками лічильника за отримані послуги, тобто за період з липня 2012 року по 01.07.2015 року і за цей період заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом за період з травня 2010 року по липень 2012 року і відсутності у відповідача перед позивачем заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з липня 2012 року по липень 2015 року.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням того, що у задоволенні позову відмовлено, то понесені судові витрати позивачу не компенсуються.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь