У х в а л а

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Ступак О.В., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, ОСОБА_5, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства ПАТ «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 лютого 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (назву якого в подальшому змінено на ПАТ «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 160 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 19 лютого 2011 року.

21 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1.

Вказуючи, що на час укладення між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 договору іпотеки, в квартирі був зареєстрований і постійно проживав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач просив визнати договір іпотеки від 21 лютого 2008 року № 21/Ю-2-КЛ, укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, недійсним; скасувати державну реєстрацію цього договору, за яким ОСОБА_4 передав в іпотеку банку квартиру, зобов'язати Реєстраційну службу Хмельницького міськрайонного управління юстиції вилучити записи про її обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2014 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 вересня 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким договір іпотеки від 21 лютого 2008 року № 21/Ю-2-КЛ, укладений між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстраційний № 1187), визнано недійсним.

Припинено обтяження квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_7 (реєстраційний номер об'єкту 7702001): у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 6643562 (24 березня 2014 року запис було перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 5079736); у Державному реєстрі іпотек за № 6643501 (24 березня 2014 року запис було перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 5079671).

Додатковим рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2014 року відповідно до ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, до виконання ОСОБА_7 зобов'язання за кредитним договором № 21/Ю-2-КЛ від 20 лютого 2008 року.

У касаційній скарзі ПАТ «Креді Агріколь Банк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким позов було задоволено, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки на час укладення договору іпотеки право користування спірною квартирою мав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, то відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» договір іпотеки не міг бути укладений без дозволу органу опіки та піклування.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 21 лютого 2008 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 160 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 19 лютого 2011 року.

21 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час укладення договору іпотеки право користування спірною квартирою мав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, суд апеляційної інстанції як на підтвердження вищевказаних обставин, посилався на довідку Державної міграційної служби в Хмельницькій області № 35/740 від 20 березня 2014 року та на довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ковчег» від 26 лютого 2014 року та 10 березня 2014 року, згідно з якими у квартирі, що є предметом іпотеки, в період з 21 жовтня 2005 року по 16 серпня 2010 року був зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Так, із матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору іпотеки було враховано довідку Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ковчег» про склад сім'ї та реєстрацію, без номера та дати, згідно з якою у квартирі, що є предметом іпотеки, зареєстрований та проживає ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Також із матеріалів справи вбачається, що згідно з пунктом 3.7 договору іпотеки, іпотекодавець свідчить, що відсутнє право користування неповнолітніми, малолітніми вказаною в договорі квартирою. Іпотекодавець зобов'язаний протягом дії цього договору не створювати умов для виникнення права на користування вказаною в договорі квартирою у неповнолітніх, малолітніх.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина на момент укладення договору іпотеки право власності на предмет іпотеки або право користування предметом іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув та не з'ясував дійсних обставин справи, не усунув розбіжностей щодо наданих довідок про реєстрацію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, отже, висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції належним чином не з'ясував, чи дійсно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент укладення договору іпотеки проживав та мав право користування квартирою і залежно від цього чи була необхідна згода органу опіки та піклування, що впливає на права неповнолітнього щодо предмета іпотеки - вищевказаної квартири.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом при ухваленні рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права належним чином не встановлені, суд апеляційної інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик