Номер провадження: 22-ц/785/6923/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громік Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: особи, що подає апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його

представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 23 червня 2015 року за поданням відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И Л А:

04 червня 2015 року Відділ примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження по виконанню наказу №11-29/176-07-4002, виданого Господарським судом Одеської області 25.02.2015 року про стягнення з ТОВ «АГРОФІРМА імені М.О.Посмітного» на користь Південного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну «УКРАГРОТЕХСЕРВІС» грошових коштів у сумі 4 224 000 гривень вартості неповернутого майна (молока) та грошові кошти в сумі 2 629 000 гривень вартості неповернутого майна (овець).

03 березня 2015 року відкрито виконавче провадження по виконанню вищезазначеного виконавчого документа.

10 березня 2015 року на адресу боржника направлено постанову про арешт коштів боржника на грошові кошти, що перебувають у касі ТОВ «Агрофірма ім. М.О.Посмітного», та вимога про надання копії балансу боржника, інформації про належність рухомого та нерухомого майна, інформацію про наявність відкритих рахунків в банківських установах, та вимога про надання касової книги підприємства для перевірки, які відповідно до поштового повідомлення, отримано боржником 19 березня 2015 року.

До теперішнього часу ТОВ «Агрофірма ім. М.О.Посмітного» заборгованість за виконавчим документом не погасило, витребуваної інформації не надано. Відповідно до листа Головного управління статистики у Дніпропетровській області керівником зазначеного боржника є ОСОБА_3.

Тому Відділ примусового виконання рішень звернувся до суду із даним поданням та просив суд його задовольнити.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 23 червня 2015 року подання задоволено частково, обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за постановою ВП №46717830 від 03.03.2015 року.

В іншій частині вимог подання відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу місцевого суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції представник заявника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області не з'явився, але про розгляд справи він сповіщався належним чином, документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду ним надано не було. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали цивільної справи, законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи частково подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі території України суд першої інстанції, мотивував тим, що заборгованість за виконавчим документом не погашена, а відповідно до листа Головного управління статистики у Дніпропетровській області керівником зазначеного боржника є ОСОБА_3. В обґрунтування застосування вказаних заходів суд посилався на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та на ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, судова колегія вважає, що з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна виходячи з наступних підстав.

Повноваження судів першої інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Стаття 6 цього Закону передбачає, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (п. 18 ч. 3).

Тобто за вимогами зазначених норм закону юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду пов'язано лише за наявністю факту ухилення боржника від виконання зобов'язання за рішенням.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Як видно з матеріалів справи, ані державний виконавець, ані суд, не навели у подані та в ухвалі відповідно спосіб ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань та якими доказами це підтверджується, а виходили лише з факту непогашення боргу.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням, органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобов'язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон саме з цією метою.

При зверненні до суду з зазначеним поданням державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження особі, тільки на наявність боргових зобов'язань ТОВ «Агрофірма ім. М.О.Посмітного».

Однак суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час звернення до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 він уже не був керівником боржника юридичної особи.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції без достатніх на те правових підстав не перевіривши належним чином усіх обставин, що мають важливе значення для вирішення зазначеного питання, не дослідивши матеріали виконавчого провадження, передчасно обмежив у праві виїзду за кордон ОСОБА_3, отже ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 23 червня 2015 року підлягає скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції про скасування ухвали суду першої інстанції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Тому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України ця ухвала апеляційного суду оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. 303, п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 23 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік