Справа № 515/830/15-ц
Провадження № 6/515/1168/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Шевиріна А.О.,

за участю секретаря Чумаченко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції (далі ВДВС Татарбунарського РУЮ) Одеської області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням, погодженим з начальником ВДВС ОСОБА_3, про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який має невиконані зобовязання, покладені на нього.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначила, що на примусовому виконанні у ВДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області перебуває виконавче провадження, відкрите 21.01.2008року, по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1376, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області 28.12.2007р., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 100 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не сплачує аліменти, за адресою, вказаною у виконавчому листі не мешкає, точне місце його проживання не відоме, державний виконавець вважає, що є підстави для оголошення розшуку боржника.

Державний виконавець, поінформований про дату, час та місце розгляду подання належним чином, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила.

Перевіривши наведені у поданні доводи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З доданих до подання матеріалів вбачається, що за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 28.12.2007 року у справі № 2-1376 з ОСОБА_2 про стягнення на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей видано виконавчий лист (а.с.6 ).

З постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження слідує, що 21.01.2008року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №5916979 (а.с.7).

Судом встановлено, що станом на 01 січня 2015 року існує заборгованість ОСОБА_2 по аліментам у розмірі 19808грн.73коп. (а.с.3).

З акта державного виконавця від 06.05.2015року вбачається, що при виході виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі встановлено, що боржник за цією адресою не проживає, майно, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє.

Вирішуючи питання про можливість оголошення розшуку боржника суд виходить з такого.

За змістом ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З цією метою Законом передбачено низку прав державного виконавця, необхідних для забезпечення своєчасного виконання судових рішень, в тому числі, право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну, право накладати арешт на майно, кошти та цінні боржника, зокрема на кошти, які перебувають в банках, тощо (ч.2 ст.11 Закону).

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника фізичної особи, державний виконавець звертається до суду з поданням про постановлення ухвали про розшук боржника.

Згідно з п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року, перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи, який здійснюється відповідно до статті 40 Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи щодо:

- отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи;

- отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника;

- перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій;

- отримання інформації щодо місця роботи боржника;

- отримання інформації про боржника з інших джерел.

Отже, при зверненні до суду з відповідним поданням, органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що місце проживання боржника не відоме, рухоме чи нерухоме майно, розрахункові рахунки у банківських установах відсутні, офіційного місця роботи немає, а також підтвердити факти направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів відділу ДВС.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки суду не надано достатніх доказів того, що державним виконавцем направлено ОСОБА_2 копії постанови про відкриття провадження у справі, вжито всіх заходів для встановлення місця проживання або перебування боржника, виявлення зареєстрованого за ним рухомого та нерухомого майна, отримання інформації щодо місця його роботи, звернення з поданням про оголошення ОСОБА_2 у розшук є передчасним, а тому не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд зазначає, що розшук боржник є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висловлену у п.33 рішення ЄСПЛ у справі "Фельдман проти України", за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.208-210, 375 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя: