У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про участь у вихованні дітей батька, який проживає окремо від них, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року ,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7, та залишити їх на вихованні матері.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 04 травня 1996 року до 17 листопада 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають двох дітей - доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом із нею, відповідач припинив виконувати свої батьківські обов'язки, не цікавиться їх життям, не спілкується з ними, не займається вихованням, не надає матеріальної допомоги, припинив сплачувати аліменти, внаслідок чого станом на 01 березня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 21 204 грн. 26 коп.

Систематичні сварки, бійки, спричинення тілесних ушкоджень доньці відповідачем потягли за собою розлад здоров'я у дітей, так як кожна зустріч з батьком негативно відображалась на їх емоційному стані та на даний час вони потребують психологічної допомоги.

Оскільки батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дітей, а звернення за допомогою до правоохоронних органів не дали належного результату, позивач просила позов задовольнити.

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просив встановити для нього години та дні (вівторок, четвер, субота) зустрічі з дітьми для спілкування, в тому числі і в школі з можливою присутністю педагогічних працівників, позбавити ОСОБА_4 батьківських прав та передати дітей під опіку держави.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що діти після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір'ю - ОСОБА_4 та морально залежать від її настрою, особистого відношення до нього (ОСОБА_5.), колишня дружина навмисно налаштовує дітей проти нього. Головною причиною, наведеною ОСОБА_4 у своїй позовній заяві, як аргумент для позбавлення батьківських прав, є початок ремонту в домоволодінні по АДРЕСА_1

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2013 року первинний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про участь у вихованні дітей батька, який проживає окремо від них , об'єднано в одне провадження.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року, первинний позов ОСОБА_4 задоволено. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання дітей, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться освітою, станом їх здоров'я, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на їх утримання не надає.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суди виходили із того, що останній не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Колегія суддів вважає висновки судів такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації Черкаської області від 23 квітня 2013 року вихованням, розвитком, навчанням, утриманням дітей займається їх мати - ОСОБА_4 Водночас, орган опіки та піклування дійшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо обох дітей - доньки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 - у зв'язку з ухиленням його від виконання своїх обов'язків з виховання дітей.

У листі від 19 травня 2015 року Уманською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, також було зазначено, що ОСОБА_4 належним чином виконує обов'язки матері та підтверджено висновки про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо обох його дітей.

При цьому вказано, що питання щодо позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, як такого, що не бере участі у вихованні власних дітей, розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації упродовж шести місяців (з жовтня 2012 року до квітня 2013 року). Йому неодноразово надавався час для налагодження стосунків з дітьми, проте безрезультатно.

Згідно з висновками судової психолого-психіатричної експертизи від 27 лютого 2015 року, проведеної в рамках даної цивільної справи, агресивні дії ОСОБА_5 вплинули негативно на психологічний та психічний стан дітей таким чином, що їм знадобилася допомога психолога та оздоровлення в дитячому спеціалізованому клінічному санаторії, діти перестали виявляти бажання спілкуватися з батьком.

Крім того, експертизою було встановлено, що внутрішньо-сімейна ситуація у родині ОСОБА_5, поведінка ОСОБА_5 в 2012-2013 роках, особливості сприйняття підексперним сімейної ситуації та поведінки батька, що витікають з його індивідуально-психологічних особливостей (підекспертного), викликали формування у ОСОБА_7 помірно виражених, ситуаційно обумовлених невротичних розладів адаптації з помірно вираженою тривожно-депресивною симптоматикою. На думку комісії виникнення вказаних психічних, невротичних розладів знаходиться у причинному зв'язку з діями ОСОБА_5

Статтею 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 подала заяву від 15 листопада 2013 року про те, що, на її думку, батько ОСОБА_5 заслуговує на позбавлення батьківських прав щодо неї.

Будучи допитаними судом першої інстанції ОСОБА_7 відносини з батьком охарактеризував як погані, вказав, що не спілкується з ним та не хоче робити цього в подальшому, навіть за умови, що батько попросить в нього пробачення за свою поведінку та дії щодо нього та сестри.

Окрім вищезазначеного судами встановлено, що ОСОБА_5 погіршив умови проживання колишньої дружини ОСОБА_4 та своїх дітей у домоволодінні по АДРЕСА_1 до такого стану, що проживання дітей в будинку стало неможливим, внаслідок чого ОСОБА_4 з дітьми була вимушена переїхати в будинок своїх батьків по АДРЕСА_2

Таким чином, встановивши на підставі поданих сторонами доказів, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання обов'язків з виховання та утримання дітей, а його поведінка негативно впливає на їх розвиток та здоров'я, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про позбавлення його батьківських прав відносно сина та доньки.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді В.А. Черненко

С.П. Штелик