АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/193/15 Справа № 188/114/13 Головуючий у 1 й інстанції - Полубан М.П. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Макаров М.О.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Петропавлівському районі, Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про розмір середньої заробітної плати (доходу) для призначення страхової виплати у зв'язку зі стійкою втратою працездатності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив , з урахуванням уточнених позовних вимог ( ар. сп. 51) ухвалити рішення, яким визнати довідку про середню заробітну плату (дохід) від 17 грудня 2002 р. не дійсною; рішенням суду прийняти середньомісячну заробітну плату для призначення страхових виплат, у зв'язку зі стійкою втратою працездатності у розмірі - 868 грн. 40 коп. , зобов'язавши відповідача прийняти для призначення страхових сум дану середню заробітну плату (868,40) та провести перерахунок щомісячних страхових сум з 29 жовтня 2002 року - дати призначення виплат , та виплатити недоплати у відповідності з чинним законодавством (ст. 40 Закону); усі витрати по веденню справи в суді покласти на ПАТ «Павлоградвугілля».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що працюючи на шахті "Степова" ДХК "Павлоградвугілля" (нині - ДТЕК «Павлоградвугілля»), втратив працездатність в наслідок нещасного випадку , який стався 25 липня 2002 року (акт Н-1 № 55 від 27 липня 2002 р.).

02 грудня 2002 року МСЕК встановила йому первинно 5% стійкої втрати професійної працездатності з 29 жовтня 2002 року до 01 листопада 2003 року.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Петропавлівському районі було призначено йому страхову виплату як страхової суми, так і щомісячної грошової суми, на підставі довідки про середньомісячну заробітну плату за січня 2002 по червень 2002 р. Однак, дана довідка була виготовлена ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з порушенням чинного законодавства.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , просить рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Так , судом першої інстанції встановлено, що позивач дійсно знаходився у трудових відносинах з ДТЕК Павлоградвугілля, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 ( ар. сп. 4-5). За час роботи позивач втратив працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві, про що було складено Акт № 55 від 27 липня 2002 року ( ар. сп. 6-7) . Довідкою МСЕК від 02 грудня 2002 року позивачу було встановлено первинно 5 % стійкої втрати працездатності до 01 листопада 2003 року ( ар. сп. 8).

Довідкою про розмір середньої заробітної плати відповідача за період з січня 2002 року по червень 2002 року ( ар. сп. 12) було встановлено такий розмір доходу позивача:

- січень 2002 р. - 706, 96 грн.

- лютий 2002 р. - 619, 91 грн.

- березень 2002 р. - 657, 69 грн.

- квітень 2002 р. - 125, 83 грн.

- травень 2002 р. - 352, 83 грн.

- червень 2002 р. - 593, 73 грн.

Виходячи з цього ПАТ «Павлоградвугілля» було нараховано страхові виплати - Постанова № 3003/1 від 29 грудня 2002 року «Про призначення страхової виплати ОСОБА_3» у сумі 31, 95 грн. щомісячно ( ар. сп. 9-10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції правильно посилався на положення п. 10 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" , від 23.09.1999 року, в редакції від 22.02.2001 року , згідно якої середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

В пункті 11 цієї статті , у вище вказаній редакції , встановлено, що при обчисленні середньомісячного заробітку враховуються основна і додаткова заробітна плати, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які включаються до фонду оплати праці і підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян.

Відповідно до п. 7 « Порядку обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМ України № 1266, від 26.09.2001 року , в редакції , що діяла на час виникнення спірних правовідносин, середня заробітна плата застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", та підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно до положень п. 14 « Порядку обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМ України № 1266 , від 26.09.2001 року , в вище вказаній редакції , середньоденна заробітна плата (дохід) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати (оподатковуваного доходу), з якої сплачувалися страхові внески: на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді - за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Таким чином , доводи позивача про те , що довідка про середню заробітну плату (дохід) від 17 грудня 2002 р. ( ар. сп. 12) не є дійсною , а рішення про визначення розміру середньомісячної заробітної плати позивача для призначення страхових виплат, у зв'язку зі стійкою втратою працездатності ( ар. сп.9-10) являються не правильним не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про те , що відповідачем безпідставно до спірної довідки не було включено суми нарахованої та отриманої позивачем додаткової заробітної плати , а саме оплата часу пересування робітника у шахті ( руднику ) від ствола до місця роботи і назад ( код 140 по табуляграмі ) і зазначав при цьому на те , що саме на ці обставини було зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29 січня 2014 року ( ар. сп. 117 ) , визнати обґрунтованими не можна.

Так , як зазначено вище, в пункті 11 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" , від 23.09.1999 року, в редакції від 22.02.2001 року, що діяла на час виникнення спірних відносин , встановлено, що при обчисленні середньомісячного заробітку враховуються основна і додаткова заробітна плати, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які включаються до фонду оплати праці і підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян.

Оскільки доплати за нормативний час пересування від ствола до місця роботи і назад працівникам , які постійно зайняті на підземних роботах , до 1 січня 2004 року, коли набрав чинності Закон України « Про податок з доходів фізичних осіб» , не оподатковувались і на них не нараховувалися страхові внески , такі виплати і не включалися до розрахунку середньої заробітної плати.

З копії індивідуальної відомості про застраховано особу , а саме на позивача , що була витребувана судом апеляційної інстанції ( ар. сп. 201 ) чітко вбачається , що до Управління Пенсійного Фонду України в м. Першотравенську відповідачем ДТЕК « Павлоградвугілля» було надано дані про весь заробіток позивача , що повністю співпадає з даними , що містяться в табуляграмах ( ар. сп.13) та заробіток , що повинен був враховуватись для нарахування страхових сум , відповідно до діючих на той час норм законодавства та , що відповідає даним , які містяться в оспорюваній довідці ( ар. сп. 12).

Доводи апеляційної скарги про те , що судом не було дано оцінки кількості відпрацьованих позивачем робочих днів в період , за яких брався розрахунок заробітку для визначення розміру страхових виплат , а саме за період січень-червень 2002 року, також не знайшли свого підтвердження.

Так , представник позивача , апелянт по справі посилається на Лист Міністерства праці та соціальної політики України № 010-1201 від 23 листопада 2001 року « Про норму тривалості робочого часу на 2002 рік» і зазначає на те , що в січні 2002 року така норма складає 21 робочий день , а в червні - відповідно 18 робочих днів , в той час , як підприємство надає данні про те , що позивач відпрацював в січні 2002 року 23 робочі дні , а червні - відповідно 20 робочих днів , що суттєво впливає на розрахунок поденної заробітної плати позивача в розрахунковий період і являється з його точки зору порушенням як трудового законодавства , так і вимог колективного договору. Проте таких вимог заявлено не було. Окрім цього , Міністерство праці та соціальної політики України у своїх листах неодноразово роз»яснювало про те , що у разі підсумованого обліку робочого часу у святкові та неробочі дні ( вихідні ) дні за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період , установлену на підприємстві. Години ж , що перевищують цю норму , вважаються надурочними і оплачуються в подвійному розмірі.

Однак , як вбачається з наданих позивачем табуляграм за вказаний період ( ар. сп. 13) в січні позивачу зараховано саме 23 робочі дні , а в червні - саме 20 робочих днів. Такі данні були підтверджені наданим суду першої інстанції графіком виходів позивача ( ар. сп. 43 ) , а сумніви в об»єктивності цих даних перепровірені та усунені в суді апеляційної інстанції шляхом огляду оригіналів даних графіків , наданих ДТЕК « Павлоградвугілля».

Посилання апелянта на те , що в січні 2002 року позивач фізично не міг відпрацювати 23 зміни , хоча заробітну плату за них він отримав і заперечує цього , були спростовані наказом № 1902 від 19 грудня 2001 року по шахті « Степова» ( ар. сп. 150-152) , згідно якого позивач був залучений до роботи у святкові дні - 1 та 7 січня , а 16 січня 2002 року ним було відпрацьовано дві зміни підряд у третю та четверту зміни ( ар. сп. 140).

Посилання на те , що вище вказаний наказ сфальшований відповідачем , оскільки текст наказу виготовлений на комп»ютері , а додаток з зазначенням залучених до роботи працівників - на друкарській машинці , були спростовані оглядом в апеляційній інстанції оригіналу наказу , який сформовано було саме в такий спосіб , в такому вигляді і підшитий, пронумерований та опечатаний в наряді наказів.

Аналогічно відповідачем було спростовано і доводи апеляційної скарги про не відповідність нормативу робочого часу фактично відпрацьованому позивачем часу у червні 2002 року , відповідно 18 і 20 робочих днів , відпрацьованих позивачем в святкові дні , що підтверджується даними табуляграм про оплату такої роботи під шифром 112 ( ар. сп. 13).

Доводи апеляційної скарги про те , що при виготовленні відповідачем оспорюваної довідки про середню заробітну плату ( дохід) позивача не була врахована як додаткова заробітна плата - компенсація за невикористану відпустку знаходяться за межами предмету позову , оскільки , а ні в первинній позовній заяві , а ні в уточненій - такі вимоги не заявлялись , а у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог , заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи , оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.О.Макаров

·

·