Справа № 713/1584/15-ц
Провадження №2/713/621/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Пилип'юка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1, про звернення стягнення.

В позові вказувала, 21.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2501/1207/88-471, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США з розрахунку 11,90 % річних за користування кредитом на строк з 21.12.2007 року по 10.12.2017 року.

Рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк».

25.05.2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ВАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ «Сведбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ВАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25.05.2012 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.).

Керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору .

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором кредиту №2501/1207/88-471 від 21.12.2007 року іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки №2501/1207/88-471-Z від 21.12.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 93,70 кв.м., житловою площею 49,50 кв.м., що знаходиться в смт. АДРЕСА_1.

Посилалася на те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 242622,62 грн. з яких: тіло кредиту - 219054,59 грн.; відсотки - 23568,08 грн.

Зазначала, що в рахунок виконання основного зобов'язання банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст.36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно.

Позов подається без сплати судового збору.

Просила в рахунок погашення заборгованості в сумі 242622,62 грн., з яких: тіло кредиту - 219054,59 грн.; відсотки - 23568,08 грн., за кредитним договором №2501/1207/88-471 від 21.12.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_1, а саме: житловий будинок, загальною площею 93,70 кв.м., житловою площею 49,50 кв.м., що знаходиться в смт. АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк» () та визнати за ПАТ «Дельта Банк» () право власності на вказаний предмет іпотеки. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просила справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечує.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, вважав безпідставним, оскільки 24.09.2015 року сплатив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2501/1207/88-471 від 21.12.2007 року 4380,00 доларів США, що еквівалентно 94499,07 грн., на підтвердження чого надав копію меморіального ордеру №60565268 від 24.09.2015 року та копію квитанції №60565266 від 24.09.2015 року про внесення на рахунок ПАТ «Дельта Банк» 94499,07 гривень.

Суд, заслухавши відповідача ОСОБА_1, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого був ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2501/1207/88-471, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 30000,00 доларів США на споживчі цілі під 11,9% річних на строк з 21.12.2007 року по 10.12.2017 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором, що підтверджується його копією.

Відповідач визнав, що він отримав кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором, а тому вказані обставини в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №№1306, 1307 від 25.05.2012 року, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ВАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 ЦК України визначено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто відповідно до вимог ст.ст.512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов'язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором.

Відповідно до вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» став новим кредитором по кредитному договору №2501/1207/88-471 від 21.12.2007 року, що підтверджується копією витягу з Додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012 року.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, підтверджується копією довідки ПАТ «Дельта Банк» від 28.07.2015 року і визнає ОСОБА_1, що він порушив умови кредитного договору №2501/1207/88-471 від 21.12.2007 року щодо строків погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року становила 10997,17 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 242622,62 грн. в тому числі: 9928,92 доларів США - тіло кредиту; 1068,25 доларів США - відсотки.

У п.2 кредитного договору №2501/1207/88-471 від 21.12.2007 року сторони визначили, що забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: будинок загальною площею 93,7 кв.м., що знаходиться: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 .

Умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки, регулюються чинним законодавством України і іпотечним договором, що укладається між банком і позичальником

При непогашенні заборгованості перед банком у строки, передбачені даним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, та/або звернутися в суд. У випадку звернення стягнення на предмет іпотеки і при недостатності суми, що виручена від реалізації предмета іпотеки, для повного задоволення своїх вимог, банк має право одержати суму, якої бракує для повного задоволення своїх вимог, за рахунок іншого майна позичальника відповідно до чинного законодавства України.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2501/1207/88-471 від 21.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого був ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 цього ж дня укладено іпотечний договір №2501/1207/88-471-Z, згідно умов якого він передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок дерево, загальною площею 93,70 кв.м., житловою площею 49,50 кв.м., з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що знаходиться в смт. АДРЕСА_1, який належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого Штефюк Н.В., приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу 25.03.2007 року по реєстру за №954, зареєстрованого у Вижницькому РБТІ 26.03.2003 року в реєстрову книгу №3, сторінка 126 за реєстровим №362, внесеного до Реєстру прав власності на нерухоме майно 27.03.2003 року за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1.

У п.5 договору сторони оцінили предмет іпотеки в 221341,00 грн., що еквівалентно 43829,90 доларів США.

21.12.2007 року іпотечний договір підписаний його сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. .

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст.589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до приписів ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У абз.1 п.11 іпотечного договору сторони визначили, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

У п.12 іпотечного договору сторони визначили, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

пункт 12.1 за рішенням суду.

пункт 12.2 у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

пункт 12.3 згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп.12.3.1. та 12.3.2. цього пункту договору:

пп.12.3.1. - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку»;

пп.12.3.2. - продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 ЗУ «Про іпотеку».

Частиною 3 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст.37 Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Статтею ст.35 ч.1 ЗУ «Про іпотеку», встановлено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Таким чином, законодавець зазначив необхідною умовою початку звернення стягнення на предмет іпотеки, надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення.

Крім того у абз.2, 3 п.11 іпотечного договору сторони визначили, що при настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв'язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов'язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя.

З матеріалів справи (а.с.23) вбачається, що лист-вимога №31.4-08/9780/15 від 27.08.2015 року направлений відповідачу 28.08.2015 року, що підтверджується його копією та копією реєстру №28.08.2015/01, зданих через Київ-014 - 28.08.2015 року поштових відправлень.

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернулася до суду з даним позовом 31.08.2015 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті (а.с.53).

Тобто судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» всупереч вимог ч.1 ст.35 ЗУ «Про іпотеку» та абз.2, 3 п.11 іпотечного договору звернувся в суд з даним позовом через три дні з моменту надіслання письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених кредитним договором.

При цьому відомостей про те, що ОСОБА_1 отримав зазначену вимогу, позивачем не надано та в матеріалах справи такі відомості взагалі відсутні.

Інших належних та допустимих доказів направлення та отримання відповідачем вимоги - повідомлення позивачем не надано.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом встановлено, що відсутні належні та допустимі докази отримання позичальником такої вимоги, тому звернення банку до суду 31.08.2015 року з даним позовом є передчасним та не позбавляє його такого права в майбутньому при виконанні вимог закону про направлення позичальнику письмової вимоги, при наявності доказів її отримання, та при наявності доказів невиконання цієї вимоги боржником в зазначений строк.

Крім того судом встановлено, що протягом строку, визначеного у листі-вимозі №31.4-08/9780/15 від 27.08.2015 року, відповідач сплатив на користь ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2501/1207/88-471 від 21.12.2007 року 4380,00 доларів США, що еквівалентно 94499,07 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру №60565268 від 24.09.2015 року та копією квитанції №60565266 від 24.09.2015 року про внесення на рахунок ПАТ «Дельта Банк» 94499,07 грн.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладені обставини та досліджені в судовому засіданні письмові докази суд прийшов до висновку, що позов є передчасним, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного позивачем суду не надано.

На підставі ст.ст.33, 35, 37-39 ЗУ "Про іпотеку ", ст.ст.11, 202, 510 ,512-514, 526, 530, 546, 575, 577, 589-591, 610, 1046, 1047, 1049, 1050, 1077 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 64, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Пилип'юк