Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4598/15 Головуючий у 1 інстанції: Булашев Р.Л.
Є.У.№ 326/346/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа на боці позивача без самостійних вимог ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що Так, сторони: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5, 21.06.1996р. народження, що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, між сторонами шлюб розірвано 21.07.1999р.. За довідкою з місця проживання. ОСОБА_5 проживає з матір'ю, вітчимом та неповнолітнім братом. За довідкою Державного навчального закладу «Бердянський центр професійно-технічної освіти», ОСОБА_5 навчається на 3 курсі денної форми навчання, на неповному державному забезпеченні. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 17.09.2010р. було розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 28.09.2013р.. За інформацією УПСЗН Бердянської РДА, ОСОБА_4 перебуває на обліку пільгової категорії Бердянського району як багатодітна сім'я. У власності позивача є земельна ділянка, згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку ЗП № 094876 площею 6.6906 га та серії ЗП № 094593 площею 0,4916 га видані в 2006р. ОСОБА_6. За довідкою ПП «ОСОБА_10С.», орендує цю землю та надав аванс за оренду землі в сумі 8619 грн. за 2013-2014рр.. Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України ОСОБА_4 за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. отримала дохід в сумі 29 958,20 грн., в тому рахунку як допомогу на свого малолітнього сина: 15659,43 грн.. За довідкою про склад родини ОСОБА_5 проживає з дружиною та двома неповнолітніми дітьми - ОСОБА_11, 01.12.1999р. народження та ОСОБА_11, 06.03.2004р. народження. Згідно довідки про доходи, ОСОБА_5 отримав в 2014р. дохід в розмірі 6515,65 грн..

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, 21.06.1996р. народження, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більш ніж до 23-річного віку.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 11 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 30 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для особи відповідного віку, щомісяця, до закінчення навчання в ДНЗ «Бердянський центр професійно-технічної освіти», але не більш ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судового збору 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає таким вимогам.

Так, стягуючи аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму, суд не врахував, що стягнення аліментів на повнолітню дитину у відсотках до прожиткового мінімуму не передбачено жодним законом, позаяк за положеннями ст. ст. 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Тобто однією із умов стягнення аліментів на повнолітню дитину є можливість надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, як то: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не працює, відомостей про отримання ним будь-якого доходу у 2015 році не надано. Посилання апелянта на те, що відповідач отримує орендну плату за передану в оренду земельну ділянку не спростовано відповідачем, але розмір орендної плати, як зазначає сама позивач, становить близько 4000 гр. на рік, що недостатньо для висновку про здатність відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині.

Крім того, відповідач має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей, обовязок утримувати яких є безумовним.

Посилання позивача на те, що відповідач має інші джерела доходів не підтверджені жодними доказами, тож рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість повнолітня дитина знаходиться на частковому державному забезпеченні, отримує, як зазначила позивач, стипендію у розмірі 280 гр. та безкоштовно проживає у гуртожитку.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що з урахуванням положень ст. 199 СК не можна зробити висновок про здатність відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, тому підстав для задоволення позову судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 11 червня 2015 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: