Провадження №2/761/5820/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні», третя особа: виконуючий обов`язки директора Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» Марценюк-Кухарук Анатолій Петрович про поновлення на роботі та стягнення заробітної плат за час вимушеного прогулу, -

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» (далі - відповідач), третя особа: виконуючий обов`язки директора Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» Марценюк-Кухарук Анатолій Петрович (далі - третя особа) про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивач працював в Державному підприємстві «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» на посаді виконуючого обов`язки першого заступника директора з 10 листопада 2013 року. За період з квітня 2014 року по теперішній час підприємством керувало четверо осіб, і з їх боку до позивача ніяких претензій жодного разу не було пред`явлено. Але 22 квітня 2015 року позивач отримав поштове відправлення, в якому знаходилася фотокопія наказу № 5 від 09.04.2015 року, зі змісту якого вбачається, що позивача звільнено 10.04.2015 року з займаної посади за прогул без поважних причин. При цьому не було видано трудову книжку та не здійснено розрахунок. Такими діями відповідач грубо порушив трудові права позивача та чинне трудове законодавство.

Тому, позивач просив суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.07.2015 року, визнати наказ від 09.04.2015 року № 5 про припинення трудового договору незаконним та скасувати його, поновити позивача на посаді виконуючого обов`язки першого заступника директора Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» з 11 квітня 2015 року та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 11.04.2015 року по дату ухвалення рішення включно.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача та третя особа Марценюк-Кухарук А.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними і недоведеними та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України).

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу) (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9).

Судом було встановлено, що наказом № 115-К від 31 жовтня 2013 року звільнено ОСОБА_1 з посади завідувача юридичного сектору ДП «ДНДІ ІТЕЕ», у зв`язку з скорочення штату (чисельності) працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.18).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України).

04 листопада 2013 року, згідно наказу № 120-К про прийняття на роботу, відповідно до якого, позивача було прийнято виконуючим обов`язки Першого заступника директора з 04 листопада 2013 року з посадовим окладом 5380,00 грн. підстава: заява ОСОБА_1 від 04.11.2013 року (а.с.20).

Відповідно до наказу № 5 від 10.04.2015 року про припинення трудового договору, позивача було звільнено з посади першого заступника директора, у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч. 1,2 ст. 47 КЗпП України).

Згідно матеріалів справи, 16.04.2015 року позивачу направлявся даний наказ на адресу: 01054, АДРЕСА_1 (а.с.82).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що при працевлаштуванні 04.11.2013 року наказом від 04.11.2013 року № 121, йому був встановлений режим роботи, за посадовою інструкцією від 04.11.2013 року були визначені завдання, обов`язки та спосіб роботи на віддаленій основі з прибуттям по виклику та/або службовій необхідності у півгодинний строк).

Відповідно до наказу про встановлення режиму роботи № 121 від 04.11.2013 року, було встановлено позивачу, виконуючому обов`язки Першого заступника директора з 04 листопада 2013 року наступний режим роботи: три робочих дні на тиждень у вівторок, середу та четвер з робочим часом з 09:00 до 18:00 (а.с.21).

Згідно наказу № 47 від 19.03.2013 року про розподіл посадових обов`язків між керівниками ДП "ДНДІ ІТЕЕ», який не містить посилань на встановлення першому заступнику директора особливого режиму роботи.

Також позивач зазначає, що при його звільненні відповідач не тільки не видав, а навіть не запропонував отримати в підприємстві трудову книжку. 04 листопада при прийнятті позивача на роботу, він надав її разом із заявою, за відсутності трудової книжки позивача не могли прийняти на роботу та укласти трудовий договір.

Відповідно до акту відсутності працівників на роботі без поважних причин від 08.04.2015 року № 1-15, де зазначено, що позивач був призначений тимчасово виконуючим обов`язки Першого заступника директора ДП «ДНДІ ІТЕЕ» (наказ № 120-к від 04.11.2013 року) на вакантну посаду Першого заступника директора, що не передбачено КЗпП України, та без відповідного погодження з Міненерговугілля України, що порушує вимоги статті 6 Статуту державного підприємства. У книзі обліку руху трудових книжок державного підприємства відсутній запис про надання ОСОБА_1 при його прийомі на роботу 04.11.2013 року трудової книжки (а.с.43).

Відповідно до пояснень позивача, наданих у заяві про уточнення позовної заяви, де зазначає, що з незрозумілих причин відповідач вважає, що позивач не знаходився на робочому місці, хоча постійно виконував свої обов`язки як поза межами фактичного місця розміщення підприємства, так й у приміщенні.

Згідно наказу від 08.04.2015 року № 4/2 було створено комісію з приводу відсутності працівника на робочому місці, у складі: ОСОБА_3, виконуючий обов`язки директора; ОСОБА_4, заступника головного бухгалтера; ОСОБА_5, начальник інформаційно-економічного відділу (а.с.42).

08.04.2015 року було складено акт відсутності працівниками на роботі без поважних причин № 1-15, який підписаний членами комісії, де зазначено, що у період з 06.01.2015 року по 08.04.2015 року ОСОБА_1 за фактичним місцем знаходження державного підприємства, з якого проводилось щоденне керування діяльністю ДП «ДНДІ ІТЕЕ» був фактично відсутній, та відповідно, своїх службових обов`язків не виконував (а.с.43).

При розгляді справи позивачем не було надано будь-яких пояснень або доказів, яку саме роботу він виконував, які саме завдання надавало йому керівництво та підтвердження виконаної роботи.

На підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Доцільно зазначити, що невихід на роботу у зв'язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 01.02.2011 року «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу»).

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на надані пояснення та долучені до справи докази, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 40,42, 47 КЗпП України, ст. ст. 10 60, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9, Роз`яснення Міністерства юстиції України від 01.02.2011 року «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу», суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні», третя особа: виконуючий обов`язки директора Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» Марценюк-Кухарук Анатолій Петрович про поновлення на роботі та стягнення заробітної плат за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя