УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Оніщук М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інформаційний центр» про стягнення заборгованості із заробітної плати, сум, належних до виплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційною скаргою Державного підприємства «Інформаційний центр» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до ДП «Інформаційний центр» про стягнення заборгованості із заробітної плати, сум, належних до виплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 11.12.2000 працювала у Кримській філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Відповідно до штатного розпису розмір заробітної плати працівника становив 3 800 грн. З березня 2014 року відповідач припинив фінансування Кримської філії, в тому числі і виплату заробітної плати.

Вказувала, що в березні та квітні 2014 року вона виконувала свою роботу, що підтверджується даними табелів обліку робочого часу за вищезазначений період. 25.04.2014 ОСОБА_1 була звільнена на підставі наказу № 85-К. Разом з тим, розрахунок з працівником у день звільнення проведений не був.

Враховуючи зазначене, позивач просила суд стягнути з відповідача 39 400,57 грн., з яких: заробітна плата за квітень 2014 року - 3281,82 грн.; винагорода за вислугу років - 328,18 грн., компенсація за невикористані відпустки у розмірі 15 505, 81 грн., вихідна допомога у розмірі 16 757, 52 грн., заборгованість по заробітній платі станом на 01.04.2014 - 3 524, 24 грн., а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2014 по день ухвалення рішення судом у справі в розмірі 39710, 00 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ДП «Інформаційний центр» заборгованість із заробітної плати в розмірі 39 400,57 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 51 110,00 грн., а всього стягнуто 90 510, 57 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2015 заяву ДП «Інформаційний центр» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Справа № 761/6024/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11444/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ДП «Інформаційний центр» подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_4 була призначена виконуючим обов'язки директора Кримської філії Держінформ'юсту наказом підприємства від 04.02.2014 №104-К, а відтак була керівником філії, до процедури призначення якого мають застосовуватися відповідні положення Статуту підприємства. Від позивача не було отримано жодної заяви про звільнення із займаної посади. Проте, підприємство ознайомилося з наказом від 25.04.2014 № 85-К про звільнення позивача лише з матеріалів позовної заяви під час розгляду даної цивільної справи.

Вказував, що оскаржуване рішення було ухвалено без дослідження доказів відповідача та ґрунтується лише на доводах позивача.

Апелянт зауважив, що фактично позивач як виконуючий обов'язки директора Кримської філії сама себе звільнила як заступника директора філії. Про даний факт наголошувалося в суді першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, проте наведені обставини не були прийняті до уваги.

Щодо виплати заборгованості апелянт вказував, що у зв'язку із ситуацією, яка склалася на території Автономної Республіки Крим, розрахунок із працівниками Кримської філії можливий лише на підконтрольній Україні території, після переведення працівників на головне підприємство чи відповідні регіональні філії, оскільки з незалежних від підприємства причин, перерахування грошових коштів на територію Автономної Республіки Крим є неможливим. Згоди працівників Кримської філії, в тому числі позивача, на їх переведення на запропоновані посади підприємство не отримало.

Апелянт стверджував, що позивач перевищила службові повноваження щодо підписання наказу про своє звільнення, а також допустила службову недбалість по відношенню до державного майна, документів, які мають юридичне значення і знаходилися у приміщенні Кримської філії, а відтак просив заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом КФДП «Інформаційний центр» від 11.12.2000 № 192-к ОСОБА_4 прийнята на роботу на посаду оператора ІІ категорії (а.с. 14). Наказом ДП «Інформаційний центр» від 07.11.2012 № 77-к позивач була призначена на посаду заступника директора Кримської філії ДП «Інформаційний центр» з посадовим окладом 3800 грн. на місяць (а.с. 15).

Згідно наказу КФДП «Інформаційний центр» від 25.04.2014 № 85-К ОСОБА_4 звільнено з посади заступника директора за власним бажанням на підставі її заяви від 25.04.2014 (а.с. 17).

Про даний факт ОСОБА_4 повідомила ДП «Інформаційний центр» доповідною запискою, яка 28.04.2015 була розміщена в Автоматизованій організаційно-розпорядчій системі № 420133, за допомогою якої здійснюється обмін повідомленнями між головним підприємством та філіями.

Апелянт посилався на те, що позивач була призначена виконуючим обов'язки директора Кримської філії «Інформаційний центр», а відтак, її звільнення проводиться у порядку, визначеному пп. 5.1.19 Статуту Держінформ'юсту, згідно якого керівники філій призначаються та звільняються з посад Генеральним директором Підприємства, а також Положенням про Кримську філію ДП «Інформаційний центр», відповідно до якого директор філії призначається на посаду та звільняється з посади наказом Підприємства.

Однак, вказані норми Статуту та Положення регулюють порядок призначення і звільнення з посад керівників філій, у той час як згідно наказу від 25.04.2014 № 85-К ОСОБА_4 була звільнена саме з посади заступника керівника філії, для звільнення якого передбачений інший порядок.

Крім того, як вбачається з наданої апелянтом копії наказу ДП «Інформаційний центр» від 22.04.2014 № 164, на момент звільнення позивача Положення про Кримську філію ДП «Інформаційний центр» втратило чинність (а.с. 128, 129).

Відомостей про те, що наказ про звільнення ОСОБА_4 був оспорений або скасований у встановленому законом порядку суду не надано.

Апелянт зазначив, що поданий позивачем наказ не може бути розцінений як належний доказ звільнення працівника. Разом з тим, ОСОБА_4 фактично не виконує свої трудові обов'язки з 25.04.2014 і до цього часу ДП «Інформаційний центр» не видало будь-якого іншого наказу про звільнення працівника в порядку, передбаченому локальними актами даного Підприємства та нормами КЗпП України.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З листа КФДП «Інформаційний центр» від 25.04.2015 вбачається, що у зв'язку зі звільненням ОСОБА_4 із займаної посади, їй проведено нарахування в сумі 35 873, 33 грн. (а.с. 20).

Як зазначено позивачем та не заперечувалося відповідачем, розрахунок із працівником підприємством проведений не був.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати в розмірі 39 400,57 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 51 110,00 грн.

Згідно пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, розрахунок з працівниками здійснювався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на карткові рахунки в АТ «Раййфайзен Банк Аваль».

Посилання апелянта на те, що ДП «Інформаційний центр» було позбавлене можливості перерахувати кошти на розрахунковий рахунок Кримської республіканської філії АТ «Раййфайзен Банк Аваль» у зв'язку з припиненням її діяльності, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що припинення діяльності філії банку не потягло за собою припинення діяльності АТ «Раййфайзен Банк Аваль» та можливості здійснення ним переказу коштів на карткові рахунки клієнтів.

У поданій апеляційній скарзі ДП «Інформаційний центр» зазначено, що ОСОБА_4 допустила ряд грубих порушень трудових обов'язків як керівник філії, не виконала накази, не вжила заходів зі збереження майна і документації підприємства. Разом з тим, апелянт не вказав, які саме обставини підтверджуються або спростовуються цими доводами.

Крім того, норми КЗпП України чітко визначають способи реагування на порушення працівником трудової дисципліни і не передбачають можливості та не звільняють роботодавця від обов'язку виплатити заробітну плату, яка була нарахована у встановленому законом порядку.

Доводи апелянта про те, що він з поважних причин не подав докази до суду першої інстанції, оскільки суд розглянув справу за його відсутності та необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Згідно ст. 232 ЦПК України необхідною умовою скасування заочного рішення, окрім поважності причин неявки відповідача в судове засідання, є також істотність і значимість поданих заявником доказів для правильного вирішення справи. Відтак, ДП «Інформаційний центр» повинно було подати разом із заявою про перегляд заочного рішення усі необхідні докази, які на його думку, є важливими для правильного вирішення справи. Власне, лише факт повідомлення суд про намір у подальшому подати відповідні докази під час розгляду справи в загальному порядку, не може бути підставою для скасування заочного рішення.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції завчасно було виготовлено вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення, а судовий розгляд відповідно до вимог ЦПК України взагалі не здійснювався, носять характер припущень та не підтверджені належними доказами.

Таким чином, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути підставою для його скасування, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: С.В. Слободянюк

М.І. Оніщук