Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/9521/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Тучков С.С.
Провадження № 22-ц/778/3792/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на малолітню дитину,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що сторони по справі мають малолітню доньку - ОСОБА_5, 01.07.2004р. народження. Донька проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач не працює, інших утриманців не має.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5, 01.07.2004р. народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, 01.07.2004р. народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 643 грн. щомісячно, починаючи з 28.11.2014 року і до повноліття дитини.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 243,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України в усіх діях щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд дав правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і правові висновки про обовязок батька, який проживає окремо від дитини, брати участь в її утриманні відповідають вимогам ст.ст. 180, 181 СК України.

Так, відповідно до положень ст.ст. 180, 181, 182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5, 01.07.2004р. народження (а.с. 4, 5).

Дитина мешкає разом із матірю, знаходиться на її утриманні, що визнається сторонами.

Як пояснив у засіданні апеляційного суду відповідач, він не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, інших осіб на утриманні не має.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як батько зобовязаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд врахував всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України для визначення розміру аліментів, зокрема те, що відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, при цьому є працездатною особою, стан його здоров'я; стан здоров'я та матеріальне становище дитини; відсутність у платника аліментів інших осіб на утриманні, тому стягнув аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 643 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову та до досягнення донькою повноліття, пославшись на ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Також суд обґрунтував з яких підстав виходив, стягуючи аліменти на утримання доньки саме в сумі 643 грн. щомісячно, ця сума не перевищує можливостей відповідача надавати допомогу доньці, такий розмір аліментів відповідає вимогам ст.ст. 182, 184 СК України.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на порушенні судом норм процесуального права, а саме на тому, що суд безпідставно вважав, що попереднє судове засідання у цій справі не є обов'язковим. Вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, оскільки суд правильно під час відкриття провадження у справі з урахуванням вимог ч. 7 ст. 130 ЦПК України вирішив питання про необхідність його проведення (а.с. 11).

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права при розгляді заяви про перегляд заочного рішення, а саме, - у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд своєю ухвалою скасував заочне рішення і призначив справу до розгляду в загальному порядку в тому ж засіданні, чим порушив права відповідача, позбавивши його можливості надати заперечення, докази, пред'явити зустрічний позов, врегулювати спір до судового розгляду, - також не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2015р., справа була призначена до розгляду в загальному порядку на 30.04.2015р. на 11.40 год. (а.с. 44), тобто через 20 днів після постановлення ухвали, відповідач мав достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково встановив той факт, що відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий дохід не знайшли свого підтвердження. Як зазначалося вище, ОСОБА_3 у засіданні апеляційного суду підтвердив, що не працює, має нерегулярний, мінливий дохід.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: