У Х В А Л А

19 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 09 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Метро-Інформ», Приватне акціонерне товариство «Амур», Приватне підприємство «Грифон», Публічне акціонерне товариство «Укрексімбанк», про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності на майно і його реальний розподіл,

встановила:

У жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з січня 1991 року перебуває з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_5. Шлюб між ними не зареєстрований, але фактично у них склалися такі відносини, які притаманні лише сім'ї.

За час перебування у фактичних шлюбних відносинах ними за спільні кошти було придбано майно, яке вона просила визнати спільним сумісним майном подружжя, а також встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 1991 року по теперішній час.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2014 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з січня 1991 року по теперішній час.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, фургон ізотермічний - С, Мерседес-Бенц 815 Д, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль марки М, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіль «Татра», державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіль «Зепхир сикс», державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль марки «Порше», державний номерний знак НОМЕР_5; автомобіль марки «М», державний номерний знак НОМЕР_6.

Виділено у власність ОСОБА_3 в рахунок поділу майна 50 відсотків майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Метро-Інформ».

Виділено у власність ОСОБА_3 в рахунок поділу майна 50 відсотків майна Публічного акціонерного товариства «Амур».

Виділено у власність ОСОБА_3 в рахунок поділу майна 50 відсотків майна приватного підприємства «Грифон».

Позовні вимоги в частині визнання недійсними іпотечних договорів залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16 червня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, скасовано в частині виділення у власність ОСОБА_3 в рахунок поділу майна 50 відсотків Товариства з обмеженою відповідальністю «Метро-Інформ», Публічного акціонерного товариства «Амур» та приватного підприємства «Грифон».

У задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині відмовлено.

Визнано факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01 січня 2004 року.

У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення апеляційного суду Черкаської області від 16 червня 2014 року залишено без змін.

У грудні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 09 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ч. 1 ст. 61 СК України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року;

- постанову Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- Вищого адміністративного суду України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Отже, постанова Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року не може бути підставою неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки винесена не в результаті перегляду справи в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353‒360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Оскільки встановлені фактичні обставини даної справи та справи, в якій постановлену ухвалу від 13 лютого 2013 року, є різними, то наведені заявником доводи не містять ознак неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Метро-Інформ», Приватне акціонерне товариство «Амур», Приватне підприємство «Грифон», Публічне акціонерне товариство «Укрексімбанк», про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності на майно і його реальний розподіл, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 09 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.О. Леванчук

І.К. Парінова