АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/2267/2015 Головуючий у І інстанції - Бабко В.В.
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17.11.2012р. між сторонами було укладено договір №48/09 на виготовлення меблів для приміщення кухні. В цей же день був внесений аванс у розмірі 10% у сумі 9 600 грн. відповідно до п.4.5 договору. 30.04.2013р. між сторонами було укладено додаткову угоду до основного договору, відповідно до умов якої ОСОБА_2 сплатив аванс у розмірі 70% від вартості замовлення на загальну суму 67 510,00 грн. За умовами договору ФОП ОСОБА_3 повинен був 02.05.2013р. розпочати виготовлення продукції та завершити її виготовлення протягом 60-ти робочих днів, тобто не пізніше 31.07.2013р. Оскільки умови Договору на виготовлення меблів виконані не були, просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути 67 510,00 грн. як авансовий платіж за договором та 8 000 грн. судових витрат, що пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційні скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, наведених в ній.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.11.2012р. між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір № 48/09, за умовами якого ФОП ОСОБА_3 зобов'язався виготовити для ОСОБА_2 меблі для кухні вартістю 96 144 грн., доставити їх та встановити.

На підставі п.3.1.3. виконавець зобов»язаний приступити до виконання робіт з виготовлення продукції, передбаченої договором, після настання всіх наступних обставин: отримання від замовника в повному обсязі грошових коштів відповідно до п.4.договору; отримання від замовника письмового повідомлення про завершення ним всіх ремонтних та /або будівельних робіт у приміщенні, для якого призначена продукція (товар) та проведення після цього виконавцем остаточного обміру приміщення і складення ним комп»ютерної моделі продукції; отримання підписаної замовником комп»ютерної моделі продукції.

Відповідно до п.8.1. договору виконавець з урахуванням положень п.3.1.4. договору виконує роботи з виготовлення продукції в строк 50 робочих днів включно.

В п.п. 4.5., 4.6 сторони передбачили аванс за договором, який складає 10% вартості договору й становить 9 600 грн., доплата складає 86 544 грн.

30.04.2013р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 48/09 (488), згідно з п.4.5. додаткової угоди передплата (аванс) за даним договором складає 70% від вартості договору і становить 67 510,00грн та має бути здійснена до 03.05.2013р. включно.

Пунктом 4.6.1. додаткової угоди обумовлено, що сума 17 360,00грн повинна бути сплачена ОСОБА_2 до 30.07.2013р. В п. 8.1. додаткової угоди сторони змінили строк виконання робіт з виготовлення продукції, визначивши його в 60 робочих днів включно.

На виконання умов договору та додаткової угоди до нього, позивачем ОСОБА_2 було сплачено ФОП ОСОБА_3 послуги з виробництва меблів на суму 9600грн, 40000грн, 12000,00грн та 5910,00грн, що підтверджується квитанціями відповідно від 30.04.2013р. та від 17.11.2012р. і платіжними дорученнями №105 від 30.04.2013р. та № 106 від 01.05.2013р., а всього було перераховано відповідачу 67 510 грн.

Разом з тим, відповідачем не виготовлено, не доставлено позивачеві та не встановлено меблів у відповідності з договором №48/09 (488) від 17.11.2012 р.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача сплаченого авансового платежу, суд першої інстанції виходив з того, що меблі не були виготовленні у зв»язку з невиконанням позивачем умов договору щодо необхідності підписання комп'ютерної моделі меблів.

Проте з даними висновками суду погодитися не можна.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Згідно ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Зі справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19.11.2013р. було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів. Даним рішенням встановлено, що ФОП ОСОБА_3 не порушено вимог договору, а ОСОБА_2 не здійснено тих дій згідно умов договору від 17.11.2012р., які б надали можливість ФОП ОСОБА_3'. приступити до виконання робіт з виготовлення продукції. Зокрема, не надано доказів щодо повідомлення відповідача про завершення ремонтних робіт кухні.

Рішення набрало законної сили.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_2 по даній справі надано його лист від 20.09.2013р., адресований відповідачеві, в якому він повідомляв про те, що ним повністю виконані ремонтно- будівельні роботи у приміщенні кухні, а також додав до листа схему розташування електропроводки та трубопроводів на плані приміщення кухні квартири (а.с.27-32).

Як видно з копії листа ОСОБА_3 від 17.10.2013 р., надісланого на адресу позивача, на час виконання будівельних робіт, а вони були завершені лише у вересні місяці, його технолог виїздив на повторний замір і переконався, що будівельні розміри змінені, й вони змушені робити зміни конструктиву кухні, що потягло за собою зміну строку виготовлення меблів (а.с.60).

Отже, вказаний лист свідчить про виконання відповідачем остаточного обміру приміщення та наявну можливість приступити до виконання робіт з виготовлення продукції в обумовлений договором строк в 60 днів, тобто протягом листопада -грудня 2013 р.

Висновок суду про те меблі не були виготовленні у зв»язку з невиконанням позивачем умов договору щодо необхідності підписання комп'ютерної моделі меблів, є помилковими й зроблені судом без повного з»ясування фактичних обставин справи.

Згідно з п.11.6. договору специфікація та комп»ютерна модель ( креслення з підписом замовника) є невід»ємною частиною договору

В матеріалах справи містяться надані позивачем додатки до додаткової угоди до договору від 30.04.2013 р., а саме: специфікація та комп»ютерна модель замовлених позивачем меблів із детальним їх описом та розмірами, які підписані обома сторонами 30.04.2013 р.(а.с.15-22).

Пунктом 3.1.3. договору обов»язок щодо складення комп»ютерної моделі продукції покладений на відповідача.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_3 не надано суду переконливих доказів на підтвердження того, що після остаточного обміру приміщення виникла необхідність у складанні нової комп»ютерної моделі меблів, що така комп»ютерна модель ним виготовлялася та передавалася позивачу для підписання.

Отже, вказане свідчить про повне виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору.

В справі відсутні також докази про те, що відповідач розпочав виготовлення замовлених позивачем меблів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно не приступив до виконання своїх зобов'язань за договором і в строк, визначений сторонами, не здійснив поставку меблів, а тому позивач, як споживач, має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків у вигляді сплачених авансових платежів.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 67 510 грн. авансового платежу за договором №48/09 (488) від 30.04.2013 р.

Що стосується вимог позивача про відшкодування на його користь судових витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги адвоката, то вони не підлягають задоволенню.

На підставі угоди про надання правової допомоги від 01.11.2013 р., укладеної між Адвокатським об»єднанням «Апріорі» та ОСОБА_2, правову допомогу по справі надавав позивачу адвокат ОСОБА_1, який є працівником вказаного об»єднання.

ОСОБА_2 сплачені судові витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката, в сумі 8 000 грн.

Відповідно до роз»яснень, що містяться в п.48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем не надано суду розрахунку витрат, понесених ним на оплату правової допомоги адвоката, тому у відшкодуванні даних витрат необхідно відмовити.

Керуючись ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 67510 грн. авансового платежу за Договором №48/09 (488) від 30.04.2013 р.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді