Справа № 361/1324/15-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н.М.
Провадження № 22-ц/780/4694/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 19.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Іванової І.В., Олійника В.І.

При секретарі Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів ,

В с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач звернулася із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 червня 2014 року ОСОБА_5 - син ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримав травму лівої руки під час перебування у дитячому таборі при Тарасівському навчально-виховному комплексі. Після цього випадку відповідачі почали звертатись до відділу Броварської РДА та департаменту освіти і науки Київської ОДА зі скаргами на педагогічний колектив та на позивача із звинуваченнями у некомпетентності, непрофесійності, недбалості та байдужості як директора.

Дані звернення надходили 15 липня 2014 року від ОСОБА_3 та 06 жовтня 2014 року від ОСОБА_3 С В, однак майже всі відомості вказані відповідачами у скаргах є перекрученими, тому інформація в них недостовірна.

Позивач зазначає, що предметом позову є недостовірна інформація, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, яка міститься безпосередньо в трьох заявах поданих до Відділу освіти Броварської РДА, одну з яких подала ОСОБА_3

15 липня 2014 року, а дві інші 06 жовтня 2014 року подав ОСОБА_4 Крім того, останній також розповсюдив недостовірну інформації, яка ганьбить ділову репутацію директора на загальношкільних батьківських зборах, які проводились 18 вересня 2014 року, шляхом публічного виступу та приниженням.

Недостовірною інформацією, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію позивач вважає викладену у заяві від 15 липня 2014 року , а саме -

- ОСОБА_3 називає педагогічний колектив Тарасівського навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад

байдужим, недбалим, некоректним та грубим».

У першій заяві від 06 жовтня 2014 року недостовірим є посилання ОСОБА_4 про те , що нібито, ОСОБА_6 зірвала урок світової літератури, зясовуючи відносини з його сином у грубій формі, а позивач, нібито будучи присутньою, не припинила морального знущання над його сином. А також вказує, що потім класний керівник витягнула позивача за руку з класу

У другій заяві від 06 жовтня 2014 року недостовірними є звинувачення ОСОБА_4 позивача в тому, що вона виживала його дитину зі школи, а також організувала шабаш на батьківських зборах та вчиняє свавілля у школі.

У виступі на зборах батьків ОСОБА_4 перед великою кількістю батьків назвав позивача брехухою, а також називав іншим нецензурними принизливими словами.

Інформація, що була поширена відповідачами, не відповідає дійсності, більш того, поширена ОСОБА_3 та ОСОБА_4 негативна інформація порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, ганьбить честь та гідність, а також завдає шкоди діловій репутації, яка проявляється у негативному упередженому ставленні до позивача з боку осіб, які отримали листи-звернення відповідачів.

Такі незаконні дії відповідачів, як зазначає позивач нанесли неабияку шкоду її здоровю , оскільки вона дуже хвилювалась з цього приводу, і тому на нервовому ґрунті посилились хронічні хвороби, внаслідок чого вона майже 3 місяці перебувала в лікарні і вимушена була витратити велику кількість коштів на лікування.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила

визнати недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію , яка міститься в заяві ОСОБА_3 до відділу освіти Броварської РДА Київської області від 15.07.2014 року, а саме, в частині, де відповідач називає педагогічний колектив «байдужим, недбалим, некоректним та грубим», та зобовязати останню спростувати її надіславши відповідну заяву відділу освіти Броварської РДА Київської області;

визнати недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, що містяться в заявах ОСОБА_4 до відділу освіти Броварської РДА Київської області від 06.10.2014 року, а саме, в частині, де останній вказується про те, «що нібито, ОСОБА_6 зірвала урок світової літератури, зясовуючи відносини з його сином в грубій формі, а позивач, нібито будучи присутньою, не припиняла морального знущання над його сином». А також вказівку про те, що потім «класний керівник витягнула позивача за руку з классу». У частині, де ОСОБА_4 звинувачує позивача в тому, що вона «виживала його дитину зі школи, а також приймала участь в організації шабашу на зборах батьків та здійснювала свавілля у школі», та зобовязати останнього спростувати вказану інформацію надіславши відповідну заяву відділу освіти Броварської РДА Київської області;

визнати недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію, яка була поширена ОСОБА_4 у виступі на загальношкільних батьківських зборах у Тарасівському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа I- III ступенів - дошкільний навчальний заклад», що відбувались 18.09.2014 року про те, що позивач говорила неправду, брехала на зборах та зобовязати останнього спростувати її шляхом публічного виступу на зборах школи у присутності позивача;

стягнути з відповідачів на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі по

10 000 грн з кожного.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та ухвалити нове рішення , яким вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилалася на неповне з»ясування судом обставин , що мають значення для вирішення справи , висновки суду не відповідають обставинам справи , має місце недоведеність обставин справи , які суд вважав встановленими , зокрема щодо того ,що викладена відповідачем інформація не є оціночними судженнями.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В силу ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Судом першої інстанції встановлено , що 17 червня 2014 року, перебуваючи у літньому дитячому таборі «Веселка» при Тарасівському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки, під час гри на дитячому майданчику.

Згідно із медичними записами та випискою із історії хвороби стаціонарного хворого, 08 липня 2014 року неповнолітньому ОСОБА_5 зроблений рентгенівський знімок у Броварські дитячій лікарні. Дитина була госпіталізована до Київської обласної лікарні, ортопедо-травматологічного центру, де встановлено діагноз - закритий остеоепіфізіоліз дистального відділу лівої променевої кістки зі зміщенням. 10 липня 2014 року проведено операцію - закрита репозиція МОС перелому н/з лівого передпліччя спицями кіршнера. З лікарні неповнолітнього ОСОБА_5 виписали 12 липня 2014 року для продовження лікування за місцем проживання. (а.с. 44-49 ).

Відповідно до наказу відділу освіти Броварської районної державної адміністрації №86-К від 30 серпня 2000 року, ОСОБА_2 переведено на посаду директора Тарасівської ОСОБА_7 ступенів з 31 серпня 2000 року.

Судом встановлено, що після події, яка мала місце 17 червня 2014 року, між сторонами у даній справі, тобто директором Тарасівського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» та батьками ОСОБА_4 і ОСОБА_3, почались суперечки та непорозуміння.

Так, 15 липня 2014 ОСОБА_3К звернулась до начальника відділу освіти Броварської РДА ОСОБА_8, із заявою, де виклала події, які відбулись із її дитиною 17 червня 2014 року та після цього, і просила розібратись у даній ситуації ( а.с. 9).

ОСОБА_4 ,06 жовтня 2014 року направив заяву начальнику відділу освіти Броварської РДА щодо дій вчителя ОСОБА_6, де також згадав про директора школи, та заяву в.о. начальника відділу освіти Броварської РДА щодо дій директора школи ОСОБА_2М.( а.с. 10)

Як встановлено судом першої інстанції, на заяву від 15.07.2014 року ОСОБА_3 відділом освіти Броварської РДА 01 серпня 2014 року надана відповідь, де повідомлено, що за допущене порушення в організації навчального процесу директору Тарасівського НВК ОСОБА_2 оголошено догану та рекомендовано вжити заходів адміністративного характеру до педагогічних працівників( а.с. 53) .

На звернення ОСОБА_4 від 06 жовтня 2014 року відділом освіти Броварської РДА надано відповідь про те, що скарга розглянута та обговорена із педагогічним колективом.( а.с. 57)

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року

№ 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.п.15, 16 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії (позови про захист честі та гідності) суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до фактичних обставин справи , суд дійшов вірного висновку ,що у відповідачів не було мети поширювати недостовірні відомості щодо особи позивача оскільки, направляючи свої звернення до відділу освіти Броварської РДА, відповідачі реалізовували своє конституційне право на звернення до відповідних органів. Більше того, у самих зверненнях містяться прохання здійснити перевірку викладених у зверненні фактів.

Крім того, предметом даного спору є захист честі та гідності ОСОБА_2, яка є директором Тарасівського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад».

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_9 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_10 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Враховуючи , що ОСОБА_2 є директором НВК, займає публічну посаду і є публічною особою, тому відкрита для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Висновок суд першої інстанції ,що інформація, яка викладена у зверненнях ОСОБА_3, ОСОБА_4 , що « педагогічний колектив є байдужим, недбалим, некоректним та грубим», що «директор школи виживала дитину зі школи, а також організувала шабаш на батьківських зборах та вчиняє свавілля у школі», а також слова, сказані ОСОБА_4 на зборах про те, що «директор бреше та є брехухою», є лише критичною оцінкою певних фактів та діяльності позивача, яка обіймає посаду директора Тарасівського НВК, та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, а тому такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості є обгрунтованим і правильним.

Згідно положень ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29 березня 2005 року.

Суд вірно прийшов до висновку, що немає фактів, які б доводили, що звернення відповідачів та виступ відповідача ОСОБА_4 на загальношкільних зборах мотивовані цілеспрямованими діями відповідачів з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, а тому вірно відмовив у задоволенні позову.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п.27 Постанови від 27.02.2009 року № 1).

Посилання позивача про завдання моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, оскільки жодних доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий звязок між діями відповідачів і захворюванням позивача, ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надано, а відтак вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними .

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України , колегія суддів,

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року-

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді