Справа № 0909/4976/2012
Провадження № 22-ц/779/153/2015
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Матківського Р.Й.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представників прокуратури - Фільварок М.І. та

ОСОБА_3, апелянтів - ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5, відповідача - ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Коломийського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи без самостійних вимог - приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу ОСОБА_11, приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу - ОСОБА_12 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири, з апеляційними скаргами представника ОСОБА_4, першого заступника прокурора Івано-Франківської області на рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року прокурор Коломийського району в інтересах ОСОБА_4 та її малолітнього сина ОСОБА_8 звернувся з даним позовом та просив ухвалити рішення про визнання недійсними довіреності, виданої 29 червня 2006 року від імені ОСОБА_13 та ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_9, та договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 в м. Коломиї від 05 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_9 від імені ОСОБА_13 І ОСОБА_4 на ОСОБА_10.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 в м. Коломиї від 05 серпня 2006 року, укладений ОСОБА_9 від імені ОСОБА_13 та її дочки ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_10 з порушенням вимог ст.ст. 203, 232 ЦК України, а саме за відсутності вільного волевиявлення власників квартири ОСОБА_14 та ОСОБА_4 на її відчуження, а також внаслідок зловмисної домовленості відповідачів ОСОБА_9 та покупця ОСОБА_10

Відсутність волевиявлення на відчуження квартири прокурор обґрунтував тим, що при оформленні довіреності від 29 червня 2006 року щодо представництва ОСОБА_9 інтересів при приватизації та розпорядженні квартирою ОСОБА_4 не підписувала її, грошей за продаж квартири не отримували, а її матері не було відомо про продаж квартири.

Про факт відчуження квартири ОСОБА_4 дізналась від працівників Коломийського комунального підприємства по експлуатації житла тільки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері ОСОБА_13

ОСОБА_9 продала квартиру своїй знайомій ОСОБА_10 за 6723 гривень, тобто на вкрай невигідних умовах, що свідчить про зловмисну домовленість.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення заступник прокурора Івано-Франківської області та представник ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, просять його скасувати та ухвалити нове, про задоволення позову прокурора.

Заступник прокурора Івано-Франківської області у скарзі зазначає, що у ході розгляду справи судом було призначено судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку експерта від 12 травня 2014 року ОСОБА_4 з 1996 року страждає стійким хронічним психічним розладом. Зазначене захворювання істотно впливало на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент підписання 29 червня 2006 року довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_9

У зв'язку з тим, що докази про те, що ОСОБА_4 не усвідомлювала своїх дій у момент підписання довіреності стали відомі після проведення експертизи та пояснень експерта, прокурор та адвокат усно доповнювали підставу даного позову, тому суд першої інстанції повинен був взяти до уваги зазначені докази.

Суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_4, що вона та її мати жодних коштів за відчуження квартири ОСОБА_15 та ОСОБА_10 не одержували.

Суд на підставі недопустимих доказів, а саме пояснень відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнав факт передачі померлій ОСОБА_13 70 000 гривень за відчужену квартиру.

Суд повинен був взяти до уваги усі докази, що договір купівлі-продажу вчинено внаслідок злочинної домовленості.

Представник ОСОБА_4 у скарзі зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджено відповідачами, що на момент вчинення оспорюваних правочинів між ними існували трудові відносини, а саме ОСОБА_9 працювала продавцем у ОСОБА_10, що свідчить про наявність зловмисної домовленості між даними особами. Враховуючи, що середньостатистична ціна однокімнатної квартири у 2006 році становила 11 000 доларів, ОСОБА_9 як представник ОСОБА_13 і ОСОБА_4 усвідомлювала, що вчиняє договір купівлі-продажу квартири всупереч інтересам довірителів та свідомо допускала їх настання, оскільки за рахунок своїх довірителів надала матеріальні переваги ОСОБА_10 у вигляді значного заниження вартості нерухомого майна, що призвело до настання несприятливих наслідків для довірителів. Висновок суду про отримання ОСОБА_13 та ОСОБА_4 грошових коштів на суму 70 000 гривень за продану квартиру не підтверджено допустимими доказами.

Прокурор та адвокат ОСОБА_4 з'ясувавши вже після подання позовної заяви до суду той факт, що вона з 1996 року перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері та тричі проходила стаціонарне лікування у психіатричних лікарнях, усно доповнили підстави позову згідно ст. 225 ЦК України, звертали увагу суду, що в момент підписання довіреності від 29 червня 2006 року ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, що підтверджується звукозаписом.

Крім того, суд не надав належної оцінки тій обставині, що укладаючи договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 Коломийського району, представником продавця перед ОСОБА_4 виступала ОСОБА_10, яка 05 серпня 2006 року придбала квартиру АДРЕСА_1 за ціною 6 723 гривень, намагаючись таким чином приховати зловмисну домовленість з ОСОБА_9 про продаж квартири за заниженою ціною .

Вислухавши доповідача, апелянтів та ОСОБА_4, які вимоги апеляційних скарг підтримали, відповідача та її представника, які вимоги скарг заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно встановив, що позивачами не доведено відсутність волевиявлення ОСОБА_4 на видачу 29 червня 2006 року довіреності на ім'я ОСОБА_9 з правом приватизувати та розпоряджатися квартирою по АДРЕСА_1 в м. Коломиї, а договір купівлі-продажу від 05 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_9 від імені ОСОБА_13 І ОСОБА_4 на ОСОБА_10 внаслідок зловмисної домовленості.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Судом встановлено, що 29 червня 2006 року ОСОБА_13 та ОСОБА_4 видали на ім'я ОСОБА_9 довіреність строком на 3 роки та уповноважили її приватизувати та розпоряджатися (продавати, заставляти, обмінювати) належну їм на праві власності квартиру в м. Коломия по АДРЕСА_1 в м. Коломиї та для цього надали їй право бути їх представником в банках, нотаріальних конторах, бюро технічної інвентаризації по одержанню витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для подальшого відчуження квартири, подавати від їх імені заяви у відповідні компетентні установи, одержувати необхідні довідки та документи, підписувати за них цивільно-правові угоди, одержувати належні їм гроші, а також виконувати всі інші дії пов'язані з цією довіреністю шляхом посвідчення довіреності у приватного нотаріуса Коломийського районного округу ОСОБА_16

05 серпня 2006 року на підставі довіреності ОСОБА_9 уклала з ОСОБА_10 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_14 договір купівлі-продажу належної останнім квартири в АДРЕСА_1

На підтвердження доводів позивача про те, що ОСОБА_4 не підписувала довіреність від 29 червня 2006 року про приватизацію квартири по АДРЕСА_1 в м. Коломиї та її продаж і у зв'язку з цим відсутність її волевиявлення позивач просив призначити експертизу почерку. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 22 травня 2013 року (а.с. 72) рукописні записи від імені ОСОБА_4 розташовані в графах «підпис» після цифри «2» перед підписом в довіреності від 29 червня 2006 року «розписка про одержання оформленого документу» в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Коломийського нотаріального округу ОСОБА_16 та підписи від імені ОСОБА_4, розташовані в графах «підпис» після цифри «2» після запису «ОСОБА_13» в довіреності від 29 червня 2006 року, «розписка про одержання оформленого документу» в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Коломийського нотаріального округу ОСОБА_16 виконані самою ОСОБА_4 Ознак, які б свідчили про навмисну зміну почерку виконавця при підписанні представлених на дослідження документів не виявлено.

Експертом досліджувався не тільки підпис ОСОБА_4, а і її особистий почерк. Мати ОСОБА_4, ОСОБА_14 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року довіреність від 29 червня 2006 року про згоду на приватизацію квартири та її відчуження за договором від 05 серпня 2006 року не оспорювала.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24 березня 2008 року ОСОБА_4 придбала житловий будинок у селі Лісна Слобідка Коломийського району, зареєструвалась у ньому, що підтверджує її обізнаність про продаж квартири у місті Коломиї та придбання у зв'язку з цим для сім!ї житлового будинку у селі, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність доказів, що волевиявлення ОСОБА_4 при вчиненні правочину не відповідало її внутрішній волі.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання. А також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

При цьому, зловмисна домовленість представника однієї сторони правочину з другою полягає у вчинених діях (домовленості), наслідком яких є погіршення майнової і правової ситуації для сторони, що представляють, якщо об'єктивно була можливість уникнути ці негативні наслідки у разі вчинення правочину самою стороною.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи усі докази подані сторонами у судовому засіданні суд першої інстанції правильно вважав, що у діях відповідачів ОСОБА_9, яка діяла від імені сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_10 як покупця квартири не встановлено умислу на вчинення правочину всупереч інтересам довірителів, що вони бажали або свідомо допускали їх настання, а також наявність домовленості і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителів.

Апелянти помилково вважають, що суд повинен був розглянути та постановити рішення, визнавши недійсними правочини на підставі ст. 225 ЦК України з приводу їх усних доводів після висновку судово-психіатричної експертизи, що ОСОБА_4 з 1996 року перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері та тричі проходила стаціонарне лікування у психіатричних лікарнях, в момент підписання довіреності від 29 червня 2006 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, що підтверджується звукозаписом.

Суд першої інстанції правильно вважав, що позивачі вимог про визнання недійсними правочинів на підставі ст.225 ЦК України не заявляли.

Відповідно до пояснень п.3 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої ст. 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (ч.2 ст. 166 СК України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (ч. 5 ст.216 ЦК України).

Із заявлених вимог не вбачається, що позивачі звертаючись до суду з позовом зазначали про підстави чи посилались на ст. 225 ЦК України, яка передбачає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати. Зазначена норма ЦК України є окремою підставою для пред'явлення позову, якою позивачі у встановленому порядку, тобто заявлення вимог з цих підстав у встановленому письмовому порядку не скористались, тому суд першої інстанції не міг приймати рішення за цією підставою.

Процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду спору за усною заявою сторін, якщо вони є окремою підставою для пред'явлення позову,

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4, першого заступника прокурора Івано-Франківської області відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Матківський Р.Й.

Судді: Ковалюк Я.Ю.

ОСОБА_17