№ 336/4820/15-ц
пр. № 2/336/2401/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, прокурора Мороз А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, вказавши, що відповідач ОСОБА_2 є матірю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про батька дитини визначені відповідно до ст. 135 СК України. Позивач доводиться бабусею неповнолітньому ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх обовязків по утриманню, вихованню неповнолітнього сина, не проживає разом з дитиною, не надає матеріальної допомоги, з дитиною не спілкується та не цікавиться її життям, тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини та призначити позивача опікуном над малолітнім ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала, пояснивши додатково, що її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, 19.06.2015 року народила сина ОСОБА_3, відомості про батька якого внесені до акту про народження дитини зі слів його матері. Одразу після народження сина ОСОБА_2 покинула дитину, не бажає піклуватись про сина, забезпечувати його розвиток та надавати матеріальну допомогу. Фактично малолітній ОСОБА_3 мешкає в родині позивача, яка разом зі своїм чоловіком бажають всиновити дитину. В судове засідання 01.10.2015 року позивач направила заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволені вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 19.08.2015 року позовні вимоги повністю визнала, вказавши, що дійсно малолітній ОСОБА_3 є її сином, батько дитини зазначений в акті про народження зі слів матері. Фактично відповідач з сином не мешкає, навчається в іншому місті та не має можливості та бажання виховувати сина, дитина постійно перебуває в родині матері відповідача ОСОБА_1 В матеріалах справи також є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 про відмову від батьківства щодо ОСОБА_3

Прокурор прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вказуючи на наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Орган опіки та піклування в судове засідання представника не направив, надіслали заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, покладаючись при ухваленні рішення на розсуд суду.

При вивченні наданих сторонами доказів судом встановлено наступне.

Батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (відомості про батька внесені зі слів матері у відповідності до ст. 135 СК України).

Позивач ОСОБА_1 є рідною бабусею малолітнього ОСОБА_3, що підтверджено копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 та копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7, після укладення якого позивач змінила прізвище на ОСОБА_7.

Відповідно до висновків Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.09.2015 року та від 24.09.2015 року визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3, а також призначення опікуном стосовно малолітнього ОСОБА_3 саме ОСОБА_1

При вирішенні спору суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789 від 27.02.1991 року, вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 27 Конвенції визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проаналізувавши вивчені по справі докази, заслухавши учасників провадження, враховуючи висновок органу опіки та піклування та визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 батьківські обов'язки належним чином не виконує, долею дитини не цікавиться, участі у її утриманні чи вихованні не приймає, тому є передбачені законом підстави для позбавлення її батьківських прав.

Стаття 243 ч. 3 СК України вказує, що опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Стаття 60 ч. 3 ЦК України визначає, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Суд вбачає підстави для призначення ОСОБА_1 опікуном малолітнього ОСОБА_8, враховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення її опікуном дитини, те, що фактично малолітній ОСОБА_8 проживає в родині ОСОБА_1, перебуває на її утриманні та вихованні, в будинку створені належні умови для проживання дитини, що підтверджено актом обстеження умов проживання, а позивач є рідною бабусею дитини та має можливість бути його опікуном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Призначити опікуном малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк