Справа №589/3487/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сінгур В. О.
Номер провадження 22-ц/788/25/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Шосткинської міської ради, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 156672 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 3300 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1566 грн. 72 коп.

Відповідно до додаткового рішення цього ж суду від 18 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні вимоги позову щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав позивач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в зазначеній частині скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказану позовну вимогу.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не були враховані обставини того, що після розірвання з позивачкою шлюбу відповідач протягом довгого часу зовсім не цікавиться життям дитини, не платив аліменти на його утримання, а також не надає ніякої матеріальної допомоги сину, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, що свідчить про те, що ОСОБА_4 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що під час проживання сторін у зареєстрованому шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5, батьком якого є відповідач (а.с.9).

Шлюб між сторонами розірваний 04 лютого 2005 року, після чого позивачка стала проживати разом з малолітнім сином та дочкою від попереднього шлюбу, а відповідач мешкає від них окремо (а.с.10, 13, 18-19, 68, 140).

Згідно рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2004 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 грудня 2004 року, до його повноліття, на підставі якого 28 грудня 2004 року був виданий виконавчий лист (а.с.11-12).

Станом на 01 квітня 2014 року заборгованість по виплаті відповідачем аліментів на утримання сина складала 25765,76 грн., про що свідчить наданий виконавчою службою розрахунок по виконавчому листу (а.с.41-42).

Із наданих довідок за місцем відвідування малолітнім ОСОБА_5 комунального закладу «Шосткинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 7 «Горобинка» Шосткинської міської ради Сумської області у 2005 - 2009 роках, із комунальної організації «Шосткинська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 1 Шосткинської міської ради Сумської області» за період його навчання у 1-му класі у 2009-2010 роках, із комунальної організації «Шосткинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 12 Шосткинської міської ради Сумської області», в якій він навчався з 21 березня 2011 року по 08 жовтня 2012 року, із комунального закладу «Шосткинський навчально-виховний комплекс: Шосткинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 9 - дошкільний навчальний заклад Шосткинської міської ради Сумської області», за період його навчання з 08 жовтня 2012 року по 20 червня 2013 року, із Шосткинської школи-інтернату І-ІІІ ступенів, в якій він навчається з 01 вересня 2013 року по теперішній час, убачається, що вихованням ОСОБА_5 займається тільки мати ОСОБА_3, а батько навчальний процес не відвідував, сином не цікавився, не приймав участь у шкільних заходах (а.с.14, 20, 21, 87, 93, 95, 97), не приймає участь у фізичному розвитку дитини, хоча той потребує такої допомоги, так як часто хворіє, що вбачається з довідки медичної установи (а.с.90-91).

Відмовляючи в позові в частині позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, суд першої інстанції послався на недоведеність вимоги, зазначивши, що така міра є крайнім заходом впливу на відповідача, тому суд хоча і дійшов висновку, що відповідач не в повній мірі приймає участь у вихованні дитини, однак вказав, що батько ОСОБА_4 не байдужий до сина, згодний надавати йому всіляку допомогу і хоче налагодити з ним стосунки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями п.2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як зазначено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2003 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В той же час, п.п.15, 18 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2003 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що позбавлення батьківських прав можливе при наявності передбачених законом підстав, однак такий захід суд може застосувати у виняткових випадках, з урахуванням ряду обставин.

З урахуванням зібраних доказів у справі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки вимога з цього приводу є крайнім заходом впливу на відповідача навіть при доведеності тих обставин, що він не в повній мірі виконує обов'язки по вихованню свого неповнолітнього сина, так як обставини про це ще не свідчать про повне, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, враховуючи його ставлення до дитини, коли він бажає зустрічатись і спілкуватися з сином, про що свідчать його звернення до комісії з питань захисту прав дитини Шосткинського міськвиконкому у 2014 році для позитивного вирішення вказаного питання (а.с.65), з квітня 2014 року, тобто ще до звернення до суду з даною вимогою, відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина (а.с.81), у зв'язку з чим, на думку, колегії суддів, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вказаної вимоги.

В той же час, суть доводів апеляційної скарги позивача, яка не погодилась з рішенням суду в оскаржуваній частині, зводиться до того, що суд безпідставно не врахував надані нею докази про те, що відповідач, як батько дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків відносно виховання малолітнього сина, а саме: не цікавиться його життям і не спілкується з ним, має велику суму заборгованості по сплаті аліментів на його утримання, стягнутих за рішенням суду.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи апеляційної скарги, оскільки фактично в них йдеться про переоцінку тих доказів, які були повно та всебічно досліджені судом першої інстанції під час розгляду справи, так як інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надала, а судом обставини, які б свідчили про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, не встановлені.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до висновку органу опіки та піклування про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, який був складений на час ухвалення судом додаткового рішення у даній справі, оскільки вказаний висновок є передчасним та однобічним, так як зроблений без врахування відомостей та можливостей з боку відповідача, враховуючи, що сам відповідач був відсутній на засіданні комісії під час вирішення вказаного питання, тобто рішення стосовно нього ухвалювалось без врахування його думки.

Також вказаний висновок органу опіки і піклування протирічить встановленим у справі обставинам, які свідчать про відсутність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підставою для задоволення позову, з приводу чого було відмовлено в оскаржуваному рішенні, є наявність того факту, що відповідач є хронічним алкоголіком, чого не врахував суд першої інстанції також не може свідчити про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, так як вказана обставина не підтверджена відповідним медичним висновком, яким не може бути довідка з наркологічного відділення Шосткинської ЦРЛ за № 305 від 26 травня 2014 року, в якій зазначено, що відповідач з 14 квітня 2013 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: синдром залежності від алкоголя.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 щодо позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки таке вирішення питання є передчасним, хоча ОСОБА_4 і потребує попередження про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина.

Отже, враховуючи, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав є крайнім заходом впливу, а також приймаючи до уваги, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2014 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -