У Х В А Л А

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомості, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на те, що ОСОБА_4 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за ним право власності на об'єкти нерухомості, а саме: будівлю вагової з автовагами літ. «А», інвентарний номер 1863 і 616; будівлю зерноскладу літ. «Б», інвентарний номер 530; будівлю зерноскладу літ. «Г», інвентарний номер 547; будівлю автовагів літ. «В», інвентарний номер 1851; будівлю зерноскладу літ. «Д», інвентарний номер 679; зерноочищувач ЗАВ-20 літ. «Ж», «№ 6», інвентарний номер 707; будівлю зерноскладу літ. «З», інвентарний номер 643; огорожу, інвентарний номер 808, номер по плану «01-5»; навіс літ. «И», інвентарний номер 800, розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Вільнянського районного Запорізької області від 31 серпня 2007 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будівлі вагової з автовагами літ. «А», інвентарний номер 1863 і 616; будівлі зерноскладу літ. «Б», інвентарний номер 530; будівлі зерноскладу літ. «Г», інвентарний номер 547; будівлі автовагів літ. «В», інвентарний номер 1851; будівлі зерноскладу літ. «Д», інвентарний номер 679; зерно очищувача ЗАВ-20 літ. «Ж», «№ 6», інвентарний номер 707; будівлі зерноскладу літ. «З», інвентарний номер 643; огорожу, інвентарний номер 808, номер по плану «01-5»; навіс літ. «И», інвентарний номер 800, розташованих по АДРЕСА_1, укладений 19 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю вагової з автовагами літ. «А», інвентарний номер 1863 і 616; будівлю зерноскладу літ. «Б», інвентарний номер 530; будівлю зерноскладу літ. «Г», інвентарний номер 547; будівлю автовагів літ. «В», інвентарний номер 1851; будівлю зерноскладу літ. «Д», інвентарний номер 679; зерноочищувач ЗАВ-20 літ. «Ж», «№ 6», інвентарний номер 707; будівлю зерноскладу літ. «З», інвентарний номер 643; огорожу, інвентарний номер 808, номер по плану «01-5»; навіс літ. «И», інвентарний номер 800, розташоване по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2010 року рішення Вільнянського районного Запорізької області від 31 серпня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки сторони угоди досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного майна та відбулося його повне виконання, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору і не заперечує проти самого факту його укладення, то цей договір на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України підлягає визнанню дійсним й відповідно підлягає визнанню право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за позивачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що в силу положень ст. ст. 640, 657 ЦК України вказаний договір не може вважатись укладеним, у зв'язку з чим не може визнаватись дійсним у судовому порядку на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. За таких обставин відсутні й правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За правилами ч. 2 ст. 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 19 жовтня 2006 року, укладеним у простій письмовій формі з ОСОБА_4, придбав за 150 тис. грн об'єкти нерухомості, а саме: будівлю вагової з автовагами літ. «А», інвентарний номер 1863 і 616; будівлю зерноскладу літ. «Б», інвентарний номер 530; будівлю зерноскладу літ. «Г», інвентарний номер 547; будівлю автовагів літ. «В», інвентарний номер 1851; будівлю зерноскладу літ. «Д», інвентарний номер 679; зерноочищувач ЗАВ-20 літ. «Ж», «№ 6», інвентарний номер 707; будівлю зерноскладу літ. «З», інвентарний номер 643; огорожу, інвентарний номер 808, номер по плану «01-5»; навіс літ. «И», інвентарний номер 800, розташовані по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

За змістом приписів вказаної норми правила ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

У зв'язку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

Пунктами 5, 6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, передбачено, що державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Із матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19 жовтня 2006 року укладений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений.

У силу положень ст. ст. 640, 657 ЦК України такий договір не може вважатись укладеним, у зв'язку з чим не може визнаватись дійсним у судовому порядку на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. За таких обставин відсутні й правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив саме з цих підстав.

Оскільки ОСОБА_6, в інтересах якого ОСОБА_5 подано касаційну скаргу, не був стороною угоди, дійсність якої просив установити в судовому порядку ОСОБА_3, то перехід у наступному до нього права власності на спірне майно не свідчить про те, що оспорюваним рішенням порушуються його права.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду апеляційного суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко