АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/118/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Грегуль О.В.
справа №754/9353/13-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_5 про тлумачення змісту правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 554785 грн. боргу, 2773,93 грн. інфляційних втрат, 11297,16 грн. процентів, витрат на оплату правової допомоги та судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2010 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір позики у вигляді розписки, згідно із яким позичальник отримала 554785 грн. (70000 доларів США), які зобов»язалась повернути 02 жовтня 2011 року. 02 жовтня 2011 року договір продовжено до 01 жовтня 2012 року.

Не погодившись з первісним позовом ОСОБА_3 подано зустрічний позов, у якому просить ухвалити рішення про тлумачення правочину від 15 травня 2010 року, укладеного в усній формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і розтлумачити цей правочин як договір про надання послуг про передачу коштів третій особі в аспекті положень Глави 63. Послуги ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_3 554785 грн. - суму позики, 2773,93 грн. - інфляційних втрат. Вирішено питання щодо судового збору. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відносини, які склалися між нею та ОСОБА_1 не пов»язані із позиковими, а зводяться до посередницької участі ОСОБА_3 у передачі коштів від ОСОБА_1 до ОСОБА_5, тобто зазначає, що така її участь є послугою і позики вона не отримувала.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19 березня 2014 року апеляційну скаргу задоволено частково, вирішено рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні відповідач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, посилаючись на обставини в ній викладені.

Позивач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Третя особа в судове засідання не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином.

За правилами ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в частині, переданій на новий апеляційний розгляд, відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 02 жовтня 2011 року ОСОБА_3 складена розписка, у якій остання засвідчила отримання у позику від ОСОБА_1 554785 грн., які зобов»язалась повернути до 01 жовтня 2012 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 суми боргу та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги ґрунтуються на договорі та вимогах закону, і підстав вважати, що між сторонами не виникало правовідносин з приводу надання позики не установлено.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач грошових коштів у позику не отримувала, а виконувала посередницькі функції, відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються наявними у справі доказами, а наявність письмової форми договору позики між позивачем та відповідачем є доказом факту укладення, змісту такого договору, а також передачі грошової суми позичальнику.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення коштів.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2013 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов