Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Товтін Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на гараж та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на гараж та зобов'язання вчинити певні дії. Посилається на те, що згідно розпорядження Ужгородської міської ради народних депутатів від 07.06.1993 р. № 243 на території автогаражного колективу АДРЕСА_1 надано дозвіл на проведення будівництва автогаражів. Ним, на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2013 р., придбано цегляний гараж АДРЕСА_1 на території автогаражного колективу «Афганець» від ОСОБА_2, що підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 03.04.2013 р. № 109. У 2013 році його прийнято у члени вказаного автогаражного колективу. Ним отримано технічний паспорт на гараж НОМЕР_1, який виготовлено ТОВ «Уж-Інвентаризатор», вартість якого визначена у розмірі 19265 грн. З огляду на те, що він придбав вказаний гараж за власні кошти, користується ним протягом тривалого терміну в особистих цілях, має намір у подальшому на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним як особистим нерухомим майном, 03.03.2014 р. він звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської ради з клопотанням про оформлення права власності на вказану споруду. Листом від 13.03.2014 р. виконавчий комітет Ужгородської міської ради надав відповідь, у якій зазначив, що до компетенції органів місцевого самоврядування не відноситься питання визнання права власності на нерухоме майно, в тому числі на будівлі, споруди, гаражі, та рекомендував звернутися до суду. Просить визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на капітальний гараж АДРЕСА_1, загальною площею 39.4 кв.м. та зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції зареєструвати за ним, ОСОБА_1, право власності на вказаний капітальний гараж.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Згідно поданої ним заяви просить розглянути справу за його відсутності у зв'язку з сімейними обставинами.

Представник відповідача виконавчого комітету Ужгородської міської радив судове засідання не з'явився. Подав заяву в якій зазначив, що виконавчий комітет Ужгородської міської ради не заперечує щодо задоволення позову, просить розглянути справу без участі представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням глави міської управи Ужгородської міської ради народних депутатів «Про переоформлення та виділення земельних ділянок під гаражі» № 243 від 07.06.1993 р. дозволено зареєструвати АДРЕСА_1 території обласного військкомату і в його склад включити ОСОБА_2 (пункт 28).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про переоформлення гаражів» № 109 від 03.04.2013 р. вирішено переоформити згідно договору купівлі-продажу від 18.03.2013 р. гараж, що належав ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на ОСОБА_1, проживаючого в АДРЕСА_2 пункт 28 розпорядження Ужгородської міської ради народних депутатів від 07.06.1993 р. № 243 стосовно ОСОБА_2 визнати таким, що втратив чинність.

22.11.2013 р. ТОВ «Уж-Інвентаризатор» на ім'я позивача виготовленого технічний паспорт (інвентаризаційна справа № 736) на гараж під позицією АДРЕСА_1, загальною площа якого становить 39.4 кв.м.

З листа Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради від 13.03.2014 р. вбачається, що на заяву позивача від 03.03.2014 р. щодо визнання права власності на гараж, який розташований в АДРЕСА_1 повідомлено, що до компетенції органів місцевого самоврядування не відноситься питання визнання права власності на нерухоме майно в тому числі на будівлі, споруди, гаражі та для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до ст.ст. 21, 64 Конституції України права громадянина є непорушними та такими, що не можуть бути відчужені, вони також не можуть бути обмежені, крім випадків, прямо передбачених законом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В пункті 5 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Враховуючи наведене та те, що ОСОБА_1 правомірно набув право власності на гараж, а також те, що судом не встановлено наявність будь-яких порушених прав та інтересів інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на гараж АДРЕСА_1, загальною площею 39.4 кв.м., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ зареєструвати за позивачем право власності на гараж АДРЕСА_1, загальною площею 39.4 кв.м., суд вважає що така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ не є відповідачем по даній справі, а рішенням суду не можуть покладатися обов'язки на осіб, які не є стороною у справі. Рішення суду може впливати на права і обов'язки тільки щодо сторін у позовному провадженні. З вищевикладеного випливає, що рішення суду не може стосуватись необмеженого кола осіб, які не є стороною по справі, а тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 328 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_2 право власності на капітальний гараж АДРЕСА_1, загальною площею 39.4 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.