УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 24 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав 76 тис. грн на умовах сплати 16 % річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення не пізніше 16 березня 2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за вищевказаним кредитним договором, 24 квітня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» укладено договір поруки.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує і не проводить щомісячно часткове погашення кредиту в строки та згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом, банк, просив стягнути з солідарно з відповідачів 164 808 грн 42 коп. заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» 164 808 грн 42 коп. заборгованості за кредитним договором та 1 648 грн 08 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року заочне рішення місцевого суду в частині солідарного стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» по 824 грн 04 коп. судових витрат з кожного, а в решті заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого в цій частині погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що внаслідок порушення відповідачами умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка на підставі ст. ст. 1050, 1054 ЦК України підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра», врахувавши наданий банком розрахунок кредитної заборгованості.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що 24 квітня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав 76 тис. грн на умовах сплати 16 % річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення не пізніше 16 березня 2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за вищевказаним кредитним договором, 24 квітня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Згідно із розрахунком заборгованості станом на 05 квітня 2013 року заборгованість ОСОБА_4 перед позивачем за спірним кредитним договором становить 164 808 грн 42 коп., з яких: 68 318 грн 46 коп. - основна сума кредиту, 60 004 грн 35 коп. - несплачені проценти, 16 776 грн 52 коп. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів, 12 109 грн 09 коп. - індексація за період прострочення та штраф за порушення умов договору в розмірі 7 600 грн.

За домовленістю сторін збільшено позовну давність до десяти років (п. 7.3. кредитного договору).

Пунктом 4.2.4 укладеного між сторонами кредитного договору визначено те, що банк має право вимагати від позичальника достроково виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін визначений п .3.3.2 цього договору.

Згідно з п. 3.1 вказаного договору поруки дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється після встановлення строку, встановленого в договорі, а також, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Однак, місцевий не встановив моменту виникнення заборгованості на підставі допустимих доказів і період нарахування процентів, не визначав з якого часу, з урахуванням конкретних умов кредитного договору, у позичальника виникло право вимагати від відповідачів погашення заборгованості, враховуючи період, коли ОСОБА_4 перестав виконувати умови кредитного договору і сплачувати кошти в рахунок погашення заборгованості, крім того, залишив поза увагою те, що строк виконання основного зобов'язання у кредитному договорі встановлено - 16 березня 2010 року, а до суду з позовом ПАТ «КБ «Надра» звернулося тільки червні 2013 року, у зв'язку із чим, його висновок про чинність поруки ОСОБА_5 з огляду лише на умови договору поруки без перевірки її на відповідність положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України є передчасним.

Апеляційний суд, перевіряючи рішення місцевого суду, на вказані порушення закону уваги не звернув, не врахував того, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються та передчасно залишив рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на викладене ухвалені у справі не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік