У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Житлово-експлуатаційної організації № 2 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Житлово-експлуатаційної організації № 2 (далі - ЖЕК № 2) про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що наказом відповідача від 24 травня 2004 року № 24/ВК його було звільнено з посади слюсаря-електрика ЖЕО № 2 за власним бажанням, однак повного розрахунку при звільненні з ним не проведено. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2012 року з ЖЕО № 2 на його користь стягнуто заборгованість із заробітної плати за травень 2004 року в сумі 168 грн, які йому виплачено 18 жовтня 2012 року.

Оскільки належні йому при звільненні суми не були виплачені вчасно з вини відповідача, ОСОБА_3 просив стягнути з ЖЕО № 2 на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 травня 2004 року по день фактичного розрахунку ‒ 18 жовтня 2012 року, у сумі 28 005 грн 90 коп.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ЖЕО № 2 на користь ОСОБА_3 28 005 грн 90 коп. середнього заробітку з час затримки розрахунку за період з 24 травня 2004 року по день фактичного розрахунку, а саме 18 жовтня 2012 року.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки змінено та стягнуто 7 500 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку з 24 травня 2004 року по 18 жовтня 2012 року.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що ОСОБА_3 працював у ЖЕО № 2 слюсарем-електриком.

Наказом відповідача від 24 травня 2004 року № 24/ВК його звільнено з роботи за власним бажанням.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2011 року стягнуто з ЖЕО № 2 на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати, невиплаченої при звільненні, в розмірі 168 грн.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, ‒ наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи ‒ по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд обґрунтовано вказував на те, що, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно враховувати, яку частку вона становить по відношенню до нарахованої та невиплаченої позивачу заробітної плати.

Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року (справа № 6-114цс13).

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик