У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Радивилівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду від 25 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і передано їх на утримання і виховання батькові ОСОБА_2; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити матері ОСОБА_1 перешкод в побаченні з дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити батькові ОСОБА_2 перешкод в побаченні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що рішенням Радивилівського районного суду від 4 квітня 2014 року було зобов*язано її не чинити перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні з дітьми , а тому ОСОБА_2 незаконно забрав двох старших дітей і чинить їй перешкоди в спілкуванні з дітьми.

Служба у справах дітей Радивилівської райдержадміністрації надала суду свій висновок про те, що за станом здоров'я вона не може займатися доглядом і вихованням дітей, а тому дітей доцільно передати на виховання батькові, але не вважає, що перебування дітей з матір'ю загрожує їх життю та здоров'ю, а тому питання про відібрання найменшої дитини комісією не вирішувалося.

Зазначає, що лікар-психіатр при її огляді за місцем проживання прийшов до висновку, що вона є цілком психічно здоровою людиною і будь-якого лікування не потребує.

ОСОБА_2 ніде не працює і не бажає працевлаштовуватися, а має намір поїхати за межі України на роботу.

Вважає, що вона є працездатною та дієздатною, психічно здоровою людиною і може самостійно виховувати і утримувати своїх малолітніх дітей.

У відповідності до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Просить скасувати рішення Радивилівського районного суду від 25 червня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з матір'ю і передати їх на утримання і виховання матері.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що дітей йому було передано в листопаді 2014 року за рішенням органу опіки та піклування Радивилівської районної державної адміністрації на проживання та виховання.

Дітям забезпечено належні умови проживання, харчування, виховання, відпочинку та навчання, і ніяких перешкод у спілкування дітей з відповідачкою не існує.

Самі діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при опитуванні у судовому засіданні заявили, що бажають проживати з батьком і діти панічно бояться діда - батька відповідачки.

Вважає, що при розгляді справи судом дотримано норм матеріального та процесуального права і рішення суду ухвалено в інтересах малолітніх дітей.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2003 року, від якого мають трьох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Встановлено, що протягом останніх двох років ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають окремо, а діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з листопада 2014 року проживають з батьком і перебувають на його утриманні.

Відповідно до положень ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно висновку органу опіки та піклування Радивилівської районної державної адміністрації від 30 січня 2015 року рекомендовано залишити малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вихованні батька ОСОБА_2 із місцем проживання у АДРЕСА_1 (а.с.33).

Визначаючи місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком, судом першої інстанції вірно враховано бажання дітей проживати з батьком, що відповідає положенням ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, яка ратифікована Україною згідно Закону України "Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей" №69-V від 03 серпня 2006 року: під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надав можливість дитині висловити свою думку та приділив належну увагу думкам, висловленим дитиною.

При вирішенні спору судом вірно оцінено акти обстеження житлово- побутових умов обох сторін.

Встановлено, що з листопада 2014 року у дітей склався установлений розпорядок дня і відповідний спосіб життя, а умови проживання відповідають вимогам всебічного і повноцінного розвитку дітей, відведено окрему кімнату, забезпечено одягом, сезонним взуттям, продуктами харчування, умови проживання неповнолітніх дітей задовільні, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_2 від 07 листопада 2014 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27 листопада 2014 року (а.с.34, 9).

Натомість згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 07 листопада 2014 року ОСОБА_1 було рекомендовано навести лад в будинку, провести медичне обстеження матері та дитини (а.с.35).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач незаконно забрав двох старших дітей і чинить відповідачці перешкоди в спілкуванні з дітьми спростовується постановою про закриття кримінального провадження від 31 грудня 2014 року у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України (а.с.45).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_5 за місцем проживання батька, суд обгрунтовано виходи з того, що дитина такого віку (2 роки) більше потребує материнського піклування, що відповідає принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року: дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно заключення психіатра Центру психічного здоров'я населення від 14 листопада 2014 року ОСОБА_1 має діагноз F-23 (гострі та мінливі психотипні розлади), проте стаціонарному лікуванню в примусовому порядку не підлягає і за станом здоров*я може доглядати за дитиною.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя: Малько О.С. Василевич В.С. Ковалевич С.П.