У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім

ім. Горького» про визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім ім. Горького» на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім ім. Горького»

далі - ТОВ «Аграрний дім ім. Горького») про визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 4,59 га, яка розташована на території Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ХР № 028705, виданийо 17 жовтня 2001 року.

У 2012 році йому стало відомо, що є договір оренди землі від 20 травня

2005 року № 346, укладений між ТОВ «Аграрний дім ім. Горького», який зареєстрований у Сахновщинському районному відділі ХРФ ДЗК, про що у державному реєстрі здійснено запис від 27 березня 2008 року

за № 66. Вказував, що договір оренди земельної ділянки від

20 травня 2005 року № 346, укладений з ТОВ «Аграрний дім ім. Горького», не укладав та не підписував, доручення від свого імені на укладення договору не надавав, акт прийому-передачі не складався та не підписувався. Крім того, зазначав, що підпис орендодавця належить не йому, а вчинено іншою особою. Тому позивач просив визнати договір оренди земельної ділянки неукладеним.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено. Поновлено ОСОБА_3 пропущений строк позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом. Визнано неукладеним договір оренди землі від 20 травня 2005 року № 346, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Аграрний дім ім. Горького». Зобов'язано ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 4,59 га, що розташована на території Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року в частині визнання неукладеним договору оренди земельної ділянки від 20 травня 2005 року № 346 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним договір оренди землі від

20 травня 2005 року № 346, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Аграрний дім ім. Горького». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі директор ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» - Чапча В.А. просить скасувати рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що, укладаючи спірний договір, у ОСОБА_3 було відсутнє волевиявлення, крім того, підпис у спірному договорі орендодавця вчинений не позивачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання неукладеним договору оренди земельної ділянки та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із підстав недійсності правочину, оскільки у звʼязку із недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним, а не неукладеним.

Проте погодитися з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій не можна, оскільки він зроблений із неповним з'ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 4,59 га, яка розташована на території Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, на яку 17 жовтня 2001 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії IV-ХР

№ 028705 на підставі розпорядження Лебедівської сільської ради від

11 вересня 2001 року № 41/2 (а. с. 5-6).

20 травня 2005 року укладено договір оренди спірної земельної ділянки між ОСОБА_3 та ТОВ «Аграрний дім ім. Горького», який

27 березня 2008 року зареєстрований в Сахновщинському районному відділенні ХРФ ДЗК, та вчинено відповідний запис в Державному реєстрі

а. с. 7-9).

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 31 березня

2014 року № 2313 підписи від імені ОСОБА_3 у договорі оренди земельної ділянки від 20 травня 2005 року, протоколі погодження порядку, умов та строків сплати орендної плати, акті прийому-передачі земельної ділянки вчинені не ОСОБА_3 (а. с. 68-70).

Наведене свідчить, що спірний договір підписано не позивачем, а іншою особою.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі, статтею 18 Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3

ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір.

У разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст. ст. 1212-1215 ЦК України ).

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, виконувався позивачем, відповідачем нараховувалась та видавалась орендна плата, зокрема за 2009 рік ОСОБА_3 отримав орендну плату у вигляді 250 кг пшениці та 1 788 кг ячменю (а. с. 88, 89).

Втім, вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, врахував лише один доказ - висновок судової почеркознавчої експертизи від 31 березня 2014 року № 2313, залишивши поза увагою той факт, що такий висновок є одним із доказів і не має пріоритету перед іншими видами доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, всупереч вимогам ст. 303 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не перевірив законність ухваленого рішення та не усунув у межах своїх повноважень допущених судом першої інстанції недоліків.

Крім того, визнаючи недійсним договір оренди землі від 20 травня

2005 року № 346, суд апеляційної інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 в позовних вимогах просив зазначений договір визнати неукладеним, а не недійсним.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 квітня

2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім ім. Горького» задовольнити частково.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель В.І. Мартинюк