АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1125/15 Справа: № 643/1253/14-ц Категорія: "договірні правовідносини" Головуючий 1 інстанції: Довготько Т.М. Доповідач: Малінська С.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Швецової Л.А.,

Даниленка В.М.,

за участю - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з названим позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму боргу в розмірі 111830 грн., з яких 6333 грн. - 6 відсотків від суми позики та понесені судові витрати у сумі 1118,30 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2014 року, ухваленому у справі за вказаним позовом , позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики задоволено.

Ухвалою Московського районного суду від 12 листопада 2014 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

21 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 на праві власності; накласти арешт на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № 752 від 03 листопада 1997 року АТ "Житлобуд-2" та на 2/9 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалю Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Заборонено відчуження у будь-який спосіб 2/9 частини квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину та 2/3 частини зазначеної квартири, власником якої є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності №752 від 03.11.1997р. виданого АТ "Житлобуд-2".

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого ним позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 152 ЦПК, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 червня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК одними із видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_4 позову є стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 111830 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" одними із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, а відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, якщо здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 вказаного закону є підставою для повернення стягувачу виконавчого документа.

Отже, з урахуванням суті заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження належного відповідачу майна, може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення про задоволення позову ОСОБА_4 та задовольнив відповідну заяву останнього.

З огляду на викладене, апеляційна ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді