АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790//2626/15 Головуючий 1 - інст. - Лосєва Д.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря - Пруднікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати: гаражний бокс АДРЕСА_3, вартістю 50000,00 грн.; 4-х кімнатну квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1, вартістю 1000000,00 грн.; 1/2 частини 4-х кімнатної квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_2, вартістю 275000,00 грн.; автомобіль «Chevrolet Niva», державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, вартістю 100000,00 грн. автомобіль «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, вартістю 120000,00 грн.; причіп легковий, державний номер НОМЕР_3, 2008 року випуску, вартістю 8000,00 грн.; маломірне судно прогресс-2м №1408, номер НОМЕР_9, 1980 року випуску, вартістю 8000,00 грн.; земельну ділянку, площею 2,0га, кадастровий номер :01. 006:0027, що розташована за межею населеного пункту Пісочин на території Пісочинської селищної ради, вартістю 1000000,00 грн.; кондиціонер «Dаікіп» - 2 шт., вартістю 5000,00 грн.; холодильник «LG» - 1 шт., вартістю 8000,00 грн.; мікрохвильова піч «Еlесtгоluх» -1 шт., вартістю 500,00 грн.; СD/DVD-плеер «Sопу» - 4 шт., вартістю 1000,00 грн.; телевізор «Sопу», діаг.40 - 2 шт., вартістю 2000,00 грн.; телевізор «SAMSUNG діаг.50 - 1 шт., вартістю 10000,00 грн.; телевізор «SAMSUNG діаг.26 - 2 шт., вартістю 4000,00 грн.; пральну машину «Воsch» - 1 шт., вартістю 2500,00 грн.; морозильну камеру «Gorenje» -1 шт., вартістю 4000,00 грн.; фотоапарат «Sопу» - 1 шт., вартістю 500,00 грн.; пилосос «Kirby» -1 шт., вартістю 5000,00 грн.; відеокамеру «Sопу» - 1 шт., вартістю 1000,00 грн.; диван «Italsofa» -1 шт., вартістю 5000,00 грн.; спальний гарнетур «Маtгіх» -1 компл., вартістю 20000,00 грн.; стіл «Calligaris» -1 шт., вартістю 5000,00 грн.; стілець «Calligaris» - 4 шт., вартістю 1500,00 грн.;кухню «FаЬІе» - 1 компл., вартістю 10000,00 грн. - спільною сумісною власністю подружжя;

Виділити їй: кондиціонер «Dаікіп» - 2 шт., вартістю 5000,00 грн.; холодильник «LG» -1 шт., вартістю 8000,00 грн.; мікрохвильову піч «Еlесtгоluх» -1 шт., вартістю 500,00 грн.; СD/DVD-плеер «Sопу» - 4 шт., вартістю 1000,00 грн.; телевізор «Sопу», діаг.40 - 2 шт., вартістю 2000,00 грн.; телевізор «Samsung», діаг.50 - 1 шт., вартістю 10000,00 грн.; телевізор «Samsung», діаг.26 - 2 шт., вартістю 4000,00 грн.; пральну машину «Bosch» - 1 шт., вартістю 2500,00 грн.;морозильну камеру «Gorenje» -1 шт., вартістю 4000,00 грн.; фотоапарат «Sопу» -1 шт., вартістю 500,00 грн.; пилосос «КігЬу» - 1 шт., вартістю 5000,00 грн.; відеокамеру «Sопу» - 1 шт., вартістю 1000,00 грн.; диван «talsofa» -1 шт., вартістю 5000,00 грн.; спальний гарнетур «Маtгіх» -1 компл., вартістю 20000,00 грн.; стіл «Calligaris» -1 шт., вартістю 5000,00 грн.; стілець «Calligaris» - 4 шт., вартістю 1500,00 грн.; кухня «FаЬІе» -1 компл., вартістю 10000,00 грн.;

Визнати за нею право власності на:

гаражний бокс АДРЕСА_3; 1/2 частину 4-х кімнатної квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_2; автомобіль «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску; причіп легковий, державний номер НОМЕР_3, 2008 року випуску; маломірне судно прогресс-2м №1408, номер НОМЕР_9, 1980 року випуску; земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за межею населеного пункту Пісочин на території Пісочинської селищної ради.

Визнати за ОСОБА_6 право власності:

на 4-х кімнатну квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1, автомобіль «Chevrolet Niva», державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 квітня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції в частині визнання земельної ділянки, площею 2,00 га., кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за межами населеного пункту Пісочин на території Пісочинської селищної ради спільною сумісною власністю подружжя., відмовити ОСОБА_5 у задоволенні вказаних позовних вимог та позовних вимог про визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку, стягнути з ОСОБА_5 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 9ІЗ гривень 50 коп, стягнути з ОСОБА_6 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 913 гривень 50 коп.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення в оскаржуваній частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Зазначає, що ОСОБА_6 не мав права здійснювати у будь-який спосіб відчуження належного йому на праві власності майна тому, що на примусовому виконанні в Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-782/11, виданий 01.08.2011 року Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 732 250,00 гривень.

15.06.2012 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_6, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Стверджує, що земельна ділянка, площею 2,00 га., кадастровий номер НОМЕР_4, яка розташована за межами населеного пункту Пісочин на території Пісочинської селищної ради та зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_8 від 07.04.2008 року, хоча і набута у власність в період шлюбу, але не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_6

Зазначає, що усвідомлюючи неможливість укладення договору про поділ арештованого нерухомого майна та нотаріального його посвідчення, подружжям було вирішено з метою уникнення звернення стягнення на особисте майно ОСОБА_6 - земельну ділянку, звернутися до суду з позовом про визнання її спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на неї за ОСОБА_5, що унеможливить звернути стягнення на майно, яке вже не належить боржнику та надасть можливість вивести вказане нерухоме майно з під арешту.

Вказує, що при поділі майна подружжя, яке було набуте під час шлюбу, судом в порушення приписів ст. 57 СК України, не було з'ясовано підстави набуття у власність земельної ділянки, що дозволило подружжю визнати майно, яке є особистою приватною власністю боржника ОСОБА_6, спільною сумісною власністю подружжя, з послідуючим визнанням права власності за дружиною, що дозволило уникнути звернення стягнення на вказане нерухоме майно.

Наголошує, що на час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на майно, ні позивач, ні відповідач не повідомили суд про те, що майно, яке підлягає розподілу знаходиться під арештом та забороною відчуження, не клопотали перед судом про залучення до участі у справі Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та ОСОБА_4 у якості третіх осіб.

Зазначає, що у відповідності до п. 18-2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р. із змінами та доповненнями, земельна ділянка, що одержана громадянином в період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації відноситься до його особистої приватної власності, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям в шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду відповідного органу місцевого самоврядування.

Таким чином, спірна земельна ділянка була безоплатно передана у власність відповідача., згідно ст. 57 Сімейного кодексу України є особистою приватною власністю ОСОБА_6, тому суд першої інстанції, неповно та не всебічно з'ясувавши обставини щодо віднесення земельної ділянки до спільної сумісної власності подружжя, прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, тим самим, позбавивши стягувача можливості задовольнити свої вимоги до боржника з майна, яке належить боржнику на праві особистої приватної власності.

Звертає увагу, що реалізуючи свій намір про звільнення майна ,на яке накладено арешт з під арешту, ОСОБА_5 звернулася з адміністративним позовом до Дзержинського ВДВС ХМУЮ про зобов'язання вилучити з акта опису арештоване майно, право власності на яке визнано за нею на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 28.04.2014 року., який 11.08.2014 Харківським окружним адміністративним суд було задоволено, внаслідок чого звільнено з під арешту майно, яке визнано власністю ОСОБА_5 на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 28.04.2014 року.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Задорожний М.С. просить про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що твердження апелянта про те, що спірна земельна ділянка не є спільною сумсною власністю подружжя, а наліжить відповідачу на праві особистої приватної власності є припущеннями і не підтверджено належними та допустими доказами .Вказує також на недоведеність права апелянта на оскарження рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників апелянта та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних пісдтав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно було придбане подружжям під час шлюбу, спору з приводу розподілу майна між позивачем та відповідачем не має, сторони домовилися про порядок розподілу майна.

Судова колегія не може в повній мірі погодитись з вказаними висновками суду першої інтстанції, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено що, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.1997 року, яким розірвано рішенням Київського районного суду міста Полтава від 25.09.2013 року.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньку - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_5, серії НОМЕР_6, де батьками зазначені ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_7 від 07.04.2008 року, земельна ділянка, площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за межею населеного пункту Пісочин на території Пісочинської селищної ради, зареєстрована за ОСОБА_6

Відповідно до п. б ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні питання щодо можливості розгляду у процесі про розірвання шлюбу вимоги про поділ спільного майна подружжя судам слід мати на увазі, що у випадках, коли такий поділ зачіпає інтереси третіх осіб суду належить обговорити питання про виділення цієї вимоги у самостійне провадження в порядку ст. 126 ЦПК.

Відповідно до положень п. 23 вказаної постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. .

Згідно ч.2 розпорядження Харківської районної державної адміністрації № 1156 від 05.07.2006 року « Про передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_6 і ОСОБА_10»., витребуваного апеляційним судом у порядку забезпечення доказів, земельна ділянка, загальною площею 2,0 га риллі була передана у власність ОСОБА_6 безоплатно за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь, розташованих за межами населеного пункту на території

Пісочинської селищної ради для ведення особистого селянського господарства.

Розпорядженням цього ж органу місцевого самоврядування № 677 від 11.03.2008 року «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_6» цільове призначення земельної ділянки , яка перебуває у власності ОСОБА_6. змінено з подальшим віднесенням її до земель категорії промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони та іншого призначення, для будівництва і обслуговування торгово-логістично-сервісного центру.

Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-У1 « Про внесення змін до статті 61 Сімейного Кодексу України щодо об»єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011 року, статтю 61 СК України доповнено частиною 5, якою визначено, що об»єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Оскільки, земельна ділянка набута ОСОБА_6 у власність на підставі ст.ст.81,116 ЗК України під час шлюбу, але до 08.02.2011 року, вона не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказані обставини залишились поза увагою суду, як і те, що позивач звернулась з позовом про поділ майна у судовому порядку за відсутністю спору між нею і відповідачем з цього приводу і не послалась на обставини, які перешкоджали вирішити це питання у відповідності до ст.69 СК України.

Заявивши вимоги про визнання за нею право власності на земельну дліянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування торгово-логістично-сервісного центру, позивач не посилалась на обставини, передбачені ч.3 ст.71 СК України і задовольняючі її вимоги в цій частині суд таких обставин також не зазначив в рішенні.

Крім того, сторони не повідомили суд про те, що на примусовому виконанні в Дзержинському ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-782/11 р, виданий 01.08.2011 року Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 732 250,00 грн. і 15.06.2012 року державним виконавцем вказаного відділу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження .

Згідно зі ст. 13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в разі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки.

Судове рішення, оскаржуване особою, яка не була залучена до участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Оскарживши рішення суду першої інстанції від 28.04.2014 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки, площею 2,00 га., кадастровий номер НОМЕР_4, яка розташована за межами населеного пункту Пісочин на території Пісочинської селищної ради ОСОБА_4 посилався на те, що за рахунок вказаного майна, яке є особистою власністю боржника ОСОБА_6 могли бути задоволені його вимоги як стягувача у виконавчому провадженні.

Судова колегія вважає, що вказані доводи знайшли своє підтвердження. На вказаний висновок колегії не впливає посилання представника відповідача про те, що вимоги ОСОБА_4 можуть бути задоволенні за рахунок іншого майна боржника, оскільки інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна станом на 20.08.2015 року свідчить про те, що належна ОСОБА_6 чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 обтяжена іпотекою і іпотекодержателем є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Доказів того, що ОСОБА_6, як боржником у виконавчому провадженні, запропоновано інше майно, за рахунок якого можливо примусове виконання виконавчого листа № 2-782/11 р, виданого 01.08.2011 року Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 732 250,00 грн. або про вчинення ним інших дій з його виконання , до апеляційного суду не надано.

З наведених підстав рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню на підставаі п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_5 про визнання земельної ділянки, площею 2,00 га., кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за межами населеного пункту Пісочин на території Пісочинської селищної ради спільною сумісною власністю подружжя та про визнання за нею право власності на вказану земельну ділянку.

В іншій частині вказане рішення апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.п.2,3 ч.1 ст. 307,п.п.1,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 квітня 2014 року в оскаржуваній частині скасувати. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання земельної ділянки, площею 2,00 га., кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за межами населеного пункту Пісочин на території Пісочинської селищної ради спільною сумісною власністю подружжя та про визнання за нею право власності на вказану земельну ділянку, - відмовити.

В іншій частині вказане рішення апеляційним судом не переглядалось.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя -

Судді колегі -