Справа №326/1048/2015
№4-с/326/5/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Карлової Л.В.

за участю: заявника ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду міста Приморська цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа: відділ державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_3, на постанову старшого державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник 11.06.2015 року звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження, зобовязання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що 02.09.2009 року Приморський районний суд ухвалив рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. На виконання рішення у відділі Державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області (далі ВДВС Василівського РУЮ) знаходиться виконавче провадження. Він (заявник) є власником квартири АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 25.02.2002 року. В травні 2015 року він для оформлення правочину щодо цієї квартири звернувся до нотаріальної контори, але отримав відмову, так як мається постанова державного виконавця про арешт усього належного йому майна, про наявність якої він раніше не знав.

Він одразу ж звернувся до начальника ВДВС Василівського РУЮ з вимогою про скасування даної постанови, на що отримав відмову листом від 12.05.2015 року, в якому вказано, що підстав для скасування арешту немає. Проте в листі зазначено, що аліменти ним сплачуються регулярно, в повному обсязі, заборгованості зі сплати аліментів немає. До листа була долучена копія постанови від 08.05.2014 року, з якою він тоді вперше ознайомився і яку зараз оспорює; з неї видно, що арешт накладено на все належне йому майно, при цьому не зазначені, ні сума коштів, на забезпечення стягнення яких накладався арешт, ні вартість арештованого майна. Вважає постанову старшого державного виконавця від 08.05.2014 року незаконною, винесеною за відсутності будь яких встановлених законом підстав. Суттєвим порушенням його прав є й те, що у встановлений законом строк він не отримав її копії, а відтак був позбавлений можливості її оскаржити.

Просив: 1) постанову старшого державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ від 08.05.2014 року скасувати; 2) зобов'язати ВДВС Василівського РУЮ від 08.05.2014 року винести постанову про зняття арешту з його усього майна (а.с.1-3).

Ухвалою суду від 10.08.2015 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі як заінтересовану особу (а.с.22).

Заінтересована особа ВДВС Василівського РУЮ, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направила, про наявність поважних причин його неявки не повідомила, заперечень за скаргою не надала.

Заінтересована особа ОСОБА_3, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, для участі у справі направила свого представника.

В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 суду дав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі, додатково пояснив, що протиправність дій ВДВС Василівського РУЮ складається в тому, що державний виконавець виніс оспорювану постанову безпідставно, вона накладена на все його майно, а не у сумі стягнення. У теперішній час він має постійну роботу, з його заробітної плати регулярно утримуються аліменти, він сплачує їх дитині без затримки в повному обсязі, з цього приводу до нього претензій немає. Він хоче продати вказану власну квартиру і купити собі житло поряд з місцем його роботи (ПАО «Запорізький залізорудний комбінат») у Василівському районі Запорізької області. Строк звернення до суду ним не порушений, так як постанову державного виконавця від 08.05.2014 року він отримав тільки 02.06.2015 року і 11.06.2015 року, тобто в десятиденний строк, звернувся до суду. Просив заявлені вимоги задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 суду пояснив, що скарга заявника не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведена її обґрунтованість, на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження малася заборгованість по аліментах, тому ВДВС Василівського РУЮ діяв в рамках Закону. Зняття накладеного арешту на квартиру заявника унеможливить стягнення аліментів з заявника. Не заперечує, що заявником строк звернення до суду з даною скаргою не порушений. Просив у задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши заявника, представника заінтересованої особи ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 31.08.2009 року по справі №2-472/2009 стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.08.2009 року і до повноліття (а.с.33). Постановою від 02.11.2009 року відкрите виконавче провадження з виконання з виконання виконавчого листа №2-472, виданий 02.09.2009 року (а.с34).

Старшим держаним виконавцем ВДВС Василівського РУЮ винесена постанова ВП №42292143 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.05.2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-474, виданого 02.09.2009 року Приморським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів його заробітку. В постанові вказано, що на підставі ЗУ «Про виконавче провадження», з метою забезпечення виконання рішення державний виконавець вправі накласти арешт на майно боржника та його відчуження. Керуючись ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» постановлено: 1) накласти арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 2270,57 грн.; 2)заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише у межах суми боргу; арешт накласти з моменту надходження постанови; 3) копії постанови направити на виконання в органи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводить його перереєстрацію, та сторонам; 4) постанова може бути оскаржена у 10-ти денний строк з моменту її одержання (а.с.5).

У листі ВДВС Василівського РУЮ від 12.05.2015 року на імя заявника вказано, що на виконані перебуває виконавче провадження №42292143 виконавчий лист № 2/474 від 02.09.2009 року, виданий Приморським районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх його видів заробітку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 18.08.2009 року. На даний час рішення суду не виконане в повному обсязі, однак станом на 12.05.2015 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. 14.02.2014 року державним виконавцем направлено постанову на роботу, аліменти утримуються із заробітної плати боржника. Арешт з майна боржника може бути знятий лише на підставі ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі незавершеного виконавчого провадження, та арешт майна може бути знятий за рішенням суду або на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, відсутні передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту з майна боржника (а.с.6).

Згідно з договором від 25.02.2002 року, який посвідчений державним нотаріусом, ОСОБА_2 купив у ОСОБА_6, ОСОБА_7 квартиру №24, що знаходиться в будинку №59, розташованому по вул.Морській у м.Приморську, вартість квартири на той час зазначена - 10600 грн. (а.с.7). У реєстраційному посвідченні вказано, що Приморське БТІ посвідчує, що вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_8 на праві особистої власності на підставі вказаного договору купівлі-продажу від 25.02.2002 року (а.с.8).

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Заявник звернувся до суду із скаргою про поновлення свого порушеного права 11.06.2015 року, просить скасувати постанову державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 08.05.2014 року. Заінтересована особа ВДВС Васильківського РУЮ не надала доказів направлення даної постанови боржнику та дати, коли він її отримав. Заявник заявляє, що він її отримав 02.06.2015 року, строк звернення до суду щодо її оскарження не пропустив

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.7 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1). Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, у тому числі винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч.2). Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети (ч.3). Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч.4).

Відповідно до ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2). З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (ч.3). У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу (ч.4). У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч.5).

З матеріалів справи вбачається, що на виконані ВДВС Василівського РУЮ перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 2/474 від 02.09.2009 року, виданим Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини всіх його видів заробітку щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 18.08.2009 року. При його примусовому виконанні державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.05.2014 року, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_8 у межах суми звернення стягнення 2270,57 грн., також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише у межах суми боргу.

Заявник оскаржує вказану постанову та стверджує, що її він отримав 02.06.2015 року, заінтересовані особи проти цього не заперечують та не спростовують, будь-яких інших даних суду не надано та не здобуто в судовому засіданні, тому у суду немає підстав вважати, що заявником пропущений строк звернення до суду з її оскарженням.

ВДВС Василівського РУЮ повідомив, що аліменти утримуються із заробітної плати боржника, на даний час рішення суду не виконане в повному обсязі, однак станом на 12.05.2015 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня; що арешт з майна боржника може бути знятий лише на підставі ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішенням суду або на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а тому, відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Судом встановлено, що в постанові зазначено про накладення арешту лише у межах суми боргу, яка на той час складала 2270,57 грн., одночасно з цим вказується «на все майно»; що вартість квартири, на яку накладений арешт та заборона відчуження, на момент її придбання 25.02.2002 року складала 10600 грн.

Відповідно до ч.7 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється.

Відповідно до ЗУ Про Державний бюджет України на 2014 рік від 16.01.2014 року розмір мінімальної заробітної плати складає з 01.01.2014 року 1218 грн.

Тобто сума заборгованості по аліментах у розмірі 2270,57 грн., через наявність якої і виносилася оскаржувана постанова, не перевищує на момент винесення постанови десяти розмірів мінімальної заробітної плати 12180 грн, тому звернення стягнення на єдине житло боржника не повинно було здійснюватися. На порушення зазначених вимог в оскаржуваній постанові накладено арешт на все майно ОСОБА_8, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, хоча у межах суми звернення стягнення 2270,57 грн., у теперішній час через наявність даної постанови заявник не може розпорядитися своєю квартирою.

Крім того, стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням правил ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження».

Заінтересованими особами не надано та в судовому засідання не здобуто доказів, що у боржника було відсутні достатні коштів чи рухоме майна для погашення заборгованості у сумі 2270,57 грн.; що у теперішній час заявник несумлінно виконує судове рішення про стягнення з нього аліментів; що мається заборгованість по їх оплаті, що він має інше житло, крім квартири, на яку накладений арешт та заборону стягнення; що стягувач аліментів має будь які претензії з цього приводу, що маються законні підстави на звернення стягнення на єдине житло боржника зазначену квартиру.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги заявника про скасування постанови старшого державного ВДВС Василівського РУЮ від 08.05.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 суд не вправі зобовязувати державного виконавця та іншу посадову особу ВДВС до вчинення тих дій, які згідно із Законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем.

Враховуючи, що задоволення вимог заявника про зобов'язання ВДВС Василівського РУЮ винести постанову про зняття арешту з його усього майна відповідно до ч.2 ст.9 ЗУ «Про виконавче провадження» призвело би до втручання у діяльність ВДВС та порушення права державного виконавця, вказані вимоги не підлягають задоволенню, в них заявнику необхідно відмовити.

Оскільки заявником при подачі скарги не оплачено судовий збір, його вимоги заявника підлягають задоволенню частково, за судовим рішенням він повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у виконавчому провадженні є боржником, суд вважає, що судовий збір у сумі 24 грн. 36 коп. необхідно з нього.

Керуючись ст.ст.1,52,57,60 ЗУ «Про виконавче провадження», ст..ст.3,10,15,60,79,88,169, 197,209,212,214,215,383,385,387 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд, -

ВИРІШИВ:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області від 08 травня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 24 грн. 36 коп.

У іншій частині заявлених вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Запорізької області через Приморський районний суд. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.В. Стріжакова

20.08.2015