Справа №591/9147/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/1527/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - Конорєва Володимира Олексійовича та виконавчого комітету Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 30 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Сумської міської ради, управління обліку, розподілу та приватизації житла, ОСОБА_3 про визнання рішення Сумської міської ради №465 від 21 серпня 2012 року та ордера недійсними, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що у 1994 році вона отримала ордер на житлове приміщення - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, площею 14,4 кв.м.

Вказаний житловий будинок був аварійним, квартира була непридатна для проживання, тривалий час будинок за призначенням не використовувався, не проводився ремонт.

В 2004 році у будинок почали вселятися мешканці.

ОСОБА_5 звернулася до Управління обліку, розподілу та приватизації житла, і в зв'язку аварійністю будинку термін ордеру був продовжений.

У квартиру вона завезла свої особисті речі - меблі в кімнату, кухонні меблі, посуд, люстру, вішалку для одежі, придбала необхідні для ремонту матеріали.

Квартира була непридатна для проживання: на полу не було покриття, тільки цементна стяжка, стіни без шпалер. Працівники ЖЕКу встановили двері на балкон, застеклили вікна, встановили газову плиту, більше ніякої допомоги вона не отримувала.

Працівники ЖЕКу наполягали, щоб вона віддала оригінал ордеру на квартиру та зареєструвалась в ній, але вона побоялась, що після реєстрації в спірній квартирі, виконавчий комітет Сумської міської ради виселить її з приміщення, в якому вона зареєстрована і мешкала.

В кінці 2006 року вона побачила на дверях своєї квартири навісний замок, який повісили працівники ЖЕКу, просила їх забезпечити доступ до житла, але їй відмовили, погрожуючи забрати у неї житло.

Вона декілька разів приходила до квартири, але ввійти до неї не мала можливості.

У 2013 році їй сусіди повідомили, що в її квартирі проводитися ремонт.

При зверненні до Управління комунального майна їй стало відомо, що на її квартиру ОСОБА_3 виданий ордер.

Вважає ордер недійсним, так як він виданий на житло, яке не було вільним і рішення виконавчого комітету Сумської міської ради незаконним.

Просила визнати ордер на квартиру АДРЕСА_1 та рішення виконавчого комітету Сумської міської ради №465 від 21 серпня 2012 року недійсними.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 30 червня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано рішення Сумської міської ради №465 від 21 серпня 2012 року та ордер виданий ОСОБА_3 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 недійсними.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - Конорєв В.О., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обстави, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому доводить, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 і не належить до житлового фонду державної або комунальної власності.

Крім того вказує, що у судовому рішенні помилково стверджується факт вселення позивача у спірну квартиру. Поза увагою залишилися повідомлені суду позивачем факти того, що вона до теперішнього часу утримує за собою інше надане їй житлове приміщення, яке належить до комунальної власності, де позивач мешкає і зберігає своє майно, за адресою: АДРЕСА_4, за яку сплачує комунальні платежі і на адресу якої позивач отримує поштову кореспонденцію, не сплачувала комунальних послуг за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і особисто не вчиняла будь-яких дій пов'язаних з відкриттям відповідного рахунку для оплати комунальних платежів за вказану квартиру; позивач жодного дня не проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1; позивач в теперішній час користується належним їй майном, яке вона вказувала, як майно, яке раніше нібито нею було завезено і знаходилося в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Сумської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому доводить, що судом не встановлено факт надання ОСОБА_3 інформації, яка не відповідає дійсності або неправомірності дій посадових осіб органу місцевого самоврядування. Також в рішенні зазначено про те, що встановлено факт фактичного вселення, але ОСОБА_5 в своїх поясненнях зазначила, що лише завезла до АДРЕСА_1 деякі речі, але не вселялась до спірної квартири.

Зазначає, що станом на 15 липня 2012 року квартира АДРЕСА_1 згідно з інформацією квартир поточного звільнення, наданою управлінням житлової політики, комунального господарства та благоустрою Сумської міської ради, значилась як вільна, тому рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 21 серпня 2012 року №465 надана учаснику бойових дій ОСОБА_3 з приводу знаходження у квартирі сторонніх речей заяв не надходило. Отже, ОСОБА_3 надавалась згідно з чинним законодавством та на момент розподілу була фактично та юридично вільна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 - адвоката Конорєва В.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, ОСОБА_5 та її адвоката ОСОБА_6, які заперечували проти доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет

районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.

Відповідно ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих

дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших

випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Судом першої інстанції встановлено та виконавчим комітетом Сумської ради не заперечується, що згідно рішення №9 від 25 січня 1994 року виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів надано ОСОБА_7 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 й 18 листопада 1994 року видано ордер №645 на вселення в зазначену квартиру.

ОСОБА_5 фактично вселилась в квартиру, завезла свої речі, але проживати там не могла з поважних причин - непридатністю приміщення для проживання.

Ці обставини підтвердили свідки, зокрема свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона була головою профкому СумДПУ ім. А.С. Макаренко, ОСОБА_5 був виданий ордер на спірну квартиру, але вона була в непридатному для проживання стані. В 2006 році була в цій квартирі, бачила там меблі в кімнаті та кухні.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є головою профкому працівників освіти і науки СумДПУ ім. А.С. Макаренко. З ОСОБА_5 вона неодноразово зверталась до Управління комунального майна з приводу наданої її квартири, так як приміщення було непридатне для проживання. В 2006 році вона була в квартирі, бачила там меблі в кімнаті та кухні, особисто завозила люстру та посуд в квартиру на своєму автомобілі.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він працює сантехником в університеті, в 2006 році взимку до нього звернулась ОСОБА_5 для усунення аварії в її квартирі, зокрема у ванній кімнаті було протікання, він його усунув, бачив на підлозі лежав новий умивальник, в приміщенні кухні та кімнати бачив меблі.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона була в гостях у своїх знайомих в будинку АДРЕСА_1. Коли виходила, то зустріла працівника університету ОСОБА_5, яка запропонувала подивитися на її житло. Бачила, що в квартирі не було ремонту, але там знаходились речі.

Проте, рішенням №465 від 21 серпня 2012 року виконавчого комітету Сумської міської ради надано ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 а 04 жовтня 2012 року видано ордер №1872 на вселення в цю квартиру.

В той час як за змістом ч.3 ст.58 ЖК України жиле приміщення, на вселення в яке видається ордер, повинно бути не тільки фактично, але і юридично вільним.

Зазначених вимог закону виконавчим комітетом Сумської міської ради не було дотримано й прийнято оскаржуване рішення та видано ордер ОСОБА_3 на заселення квартири АДРЕСА_1, на яку фактично і юридично зберігає право ОСОБА_7

Отже, за встановлених фактичних обставин та вимог закону суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо захисту порушеного права позивача.

В той же час, суд першої інстанції помилково зазначив у резолютивній частині рішення як про визнання недійсним рішення від 21 серпня 2012 року за №465 в цілому, так і визначення органу, який це рішення прийняв - Сумська міська рада, оскільки оскаржуване позивачем рішення прийняте виконавчим комітетом цієї ради й квартири надані крім ОСОБА_3 й іншим особам.

Зазначені обставини, згідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції шляхом викладення його резолютивної частини у відповідності до заявлених вимог, а саме визнання недійсними рішення №465 від 21 серпня 2012 року виконавчого комітету Сумської міської ради у частині надання ОСОБА_3 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та ордеру на заселення цієї квартири.

Доводи апеляційної скарги щодо не набуття позивачем права на спірну квартиру, приватизації її ОСОБА_3 не спростовують висновків суду щодо відсутності у виконавчого комітету Сумської міської ради законних підстав для надання квартири і видачі ордеру на її заселення, яка не є вільною.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - Конорєва Володимира Олексійовича та виконавчого комітету Сумської міської ради задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 30 червня 2015 року у даній справі змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

визнати недійсними рішення №465 від 21 серпня 2012 року виконавчого комітету Сумської міської ради в частині надання ОСОБА_3 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та ордер на цю квартиру.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - (підпис)

Судді - (підписи)

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду Сумської області М.В.Гагін