Справа № 454/1439/13 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/3344/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю адвоката ОСОБА_3 - представника позивачки ОСОБА_4; адвоката Матвійчук Г.М. - представника відповідачки ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Матвійчук Галини Михайлівни, представника ОСОБА_6, на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Сироїд Галина Іванівна, у якому просила суд „визнати нікчемним (недійсним)" Договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (в подальшому - „Договір купівлі-продажу", „спірний будинок", „спірна земельна ділянка"), який нею (як продавцем) було укладено 26 квітня 2007 року з відповідачкою ОСОБА_6 (як покупцем).

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що спірний будинок 13.04.1995 року позивачкою було приватизовано, у ньому вона проживає одна, так як власної сім'ї не має. У 2002 році позивачка захворіла на хворобу Паркінсона, яка прогресує, у зв'язку з чим до неї стала навідуватися та допомагати відповідачка, її племінниця ОСОБА_6, а також рідна сестра позивачки ОСОБА_8, які переконали позивачку укласти з нею договір довічного утримання. З метою укладення договору довічного утримання позивачка разом з ОСОБА_8 16.04.2007року поїхали в Острівську сільську раду, де позивач сказала секретарю сільської ради, що хоче оформити своїй сестрі доручення, щоб вона могла представляти її інтереси по оформленню договору довічного утримання. В подальшому сестра позивачки 19.04.2007 року повідомила останню про те, що таке доручення нею було оформлено та пообіцяла незабаром надати їй договір довічного утримання.

В наступні роки відповідачка все рідше приїздила до позивачки і практично нічим не допомагала їй, а у 2012 року під час сварки з нею стала погрожувала відправити її в дім престарілих, оскільки будинок вже належить їй. В подальшому від свого адвоката позивачка взнала, що спірний будинок продано відповідачці згідно Договору, що оспорюється. Стверджувала, що з відповідачкою жодного договору купівлі-продажу будинку вона не укладала, ніяких грошей за цей будинок від неї не отримувала і ніколи не збиралась його продавати, а Договір від її імені укладено без її згоди та проти її волі (а.с. 2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 26 квітня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 686, укладений ОСОБА_8 від імені ОСОБА_4 із ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. Вирішено питання судових витрат (а.с. 188-193).

Дане рішення оскаржила представник відповідачки адвокат Матвійчук Г.М.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що позивачка просила визнати Договір „нікчемним (недійсним)", хоча нікчемний правочин не підлягає визнанню недійсним, оскільки є нікчемним в силу недотримання при його укладенні вимог закону, а підстави визнання договору недійсним є чітко визначені законом, а тому вважає, що суд, не з'ясувавши остаточну позицію позивачки, вийшов за межі позовних вимог.

Також звертає увагу на те, що саме з ініціативи позивачки по справі було проведено дві судово-почеркознавчі експертизи, згідно висновків яких підписи на двох примірниках довіреності від 19.04.2007 року (якою позивачка уповноважила ОСОБА_8 на укладення саме Договору купівлі-продажу спірних будинку і земельної ділянки) виконані самою позивачкою.

Вважає, що суд не дав належної оцінки показам свідка ОСОБА_9, секретаря Острівської сільської ради, яка засвідчила, що під час посвідчення довіреності ОСОБА_4 мала намір відчужити спірний будинок саме у спосіб, що зазначений у цій довіреності, яка взагалі не була предметом позовних вимог та не визнавалася недійсною.

Звертає увагу на те, що позивачка просила визнати Договір „нікчемним (недійсним)" з посиланням на підстави, які передбачені ст.ст. 203 ч.3, 215 ЦК України, а суд визнав Договір недійсним з підстави, що передбачена ст. 229 ЦК України, на яку позивачка не посилалася, та з порушенням вимог ч. 5 ст. 216 ЦК України щодо наслідків недійсного правочину - без визначення розміру грошової компенсації, що підлягала поверненню відповідачці у зв'язку із визнанням правочину недійсним (а.с. 198-203).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки адвоката Матвійчук Г.М. на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213 і 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задоволення позовних вимог з підстав, що передбачені частиною 1 ст. 229 ЦК України, суд першої інстанції мотивував тим, що позивачка ОСОБА_4, маючи намір укласти договір довічного утримання з відповідачкою ОСОБА_6, помилково надала ОСОБА_8 довіреність на представництво її інтересів при продажу спірного будинку та спірної земельної ділянки і «дані обставини, щодо яких помилялася позивачка, є істотними обставинами спірного договору купівлі-продажу».

Із такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є Договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, який було укладено між ОСОБА_8 (як Представником Продавця), яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності посвідченої виконкомом Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області 19 квітня 2007 року за № 46, та ОСОБА_6 (як Покупцем), і згідно якого було продано спірний будинок та спірну земельну ділянку (а.с. 59).

Вище згаданою довіреністю від 19 квітня 2007 року позивачка ОСОБА_4 (як власник спірного будинку та спірної земельної ділянки) уповноважила ОСОБА_8 бути її представником при продажі цих будинку і земельної ділянки ОСОБА_6 «за ціну та на умовах на свій розсуд та підписати договір купівлі-продажу» (а.с. 50).

Таким чином, як вбачається з вище наведеного, позивачка ОСОБА_4 26 квітня 20007 року не була безпосереднім учасником укладення Договору купівлі-продажу, який нею оспорюється, оскільки такий від її імені укладався ОСОБА_8 на підставі вище згаданої довіреності від 19 квітня 2007 року, яка (довіреність) ніким не оспорювалася, а відтак (в силу ст. 204 ЦК України) є правомірною та чинною, а сама ОСОБА_8 до участі у розгляді даної справи не притягувалася.

Крім цього, позивачка ОСОБА_4 у поданій нею до суду позовній заяві, як на правову підставу її позовної вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 26 квітня 2007 року, посилалася на частину 3 ст. 203 ЦК України (стверджуючи, що згаданий договір був «укладений без (її) згоди та проти (її) волі»; а.с. 2-зворот), а суд задовольнив її позов з підстав, що передбачені ст. 229 ЦК України, посилаючись на те, що «помилка позивачки ОСОБА_4, яка має істотне значення, існувала саме на момент вчинення правочину».

З огляду на викладене, оскаржуване рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову позивачці ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3 і 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Матвійчук Галини Михайлівни, представника ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: