22.04.2015 Єдиний унікальний № 371/313/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний № 371/313/15 - ц

Провадження № 2/371/167/15

22 квітня 2015 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Рудика Ю.В.

при секретарі Капшук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з таким позовом , посилаючись на ті обставини, що являється власником будинку АДРЕСА_1. У зазначеному будинку зареєстрована і проживала відповідач у справі з якою він перебував у шлюбі. Влітку 2013 року відповідач забрала свої речі і переїхала на інше постійне місце проживання в АДРЕСА_2 Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 18 вересня 2014 року шлюб між ними розірваний.

Позивач просить в судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином .

Позивач до суду надав заяву з проханням рохглянути справу за його відсутності на підставі письмових доказів наявних у матеріалах справи.

Відповідач про розгляд справи повідомлялася судом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, а тому суд вважає що вона належним чином поваідомлена про розгляд справи.

Суд, дослідивши надані ними документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 47, 48 Конституції України кожній особі гарантовано право на житло. Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК УРСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Позивач обґрунтував заявлений позов нормами статтей 71 та 72 ЖК УРСР. Таку кваліфікацію спірних правовідносин суд вважає невірною та визначає, що на спірні правовідносини поширюється стаття 405 ЦК України.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1, проживає у даному будинку та зареєстрований у ньому.

Вказані обставини підтверджуються договором дарування житлового будинку АДРЕСА_1 дарувальником ОСОБА_3 обдарованому ОСОБА_1 від 31 серпня 2007 року.

У вказаному будинку зареєстрована та проживала до 2013 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що у квітні 2013 року відповідач ОСОБА_2 залишила своє місце проживання та не проживає у будинку до даного часу, тобто строком понад один рік.

Даний факт підтверджується письмовими матеріалами справи.

Із актів від 20 серпня 2014 року, 18 вересня 2014 року, 17 жовтня 2014 року, 17 листопада 2014 року,15 грудня 2014 року, 12 січня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 не проживає, її особистих речей у будинку не виявлено.

Згідно довідки виконавчого комітету Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області № 02 - 31/26 від 20 січня 2015 року ОСОБА_2 постійно проживає в АДРЕСА_2 з липня 20014 року по даний час.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідач ОСОБА_2 не користується будинком АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, в зв'язку з чим вимоги позивача про визнання її такою, що втратила право користування даним будинком, являються обгрунтованими.

На підставі ст.ст. 47,48 Конституції України, ст.ст. 319, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 150, 156, 162 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 61, 131, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов задоволити .

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Підпис Ю.В. Рудик

Згідно з оригіналом

Суддя Ю.В. Рудик