АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/5932/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Цокол Л.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання внести зміни до кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 грудня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір, за умовами якого передбачено нарахування винагороди банку в іноземній валюті. Вважає, що нарахування винагороди банку за зазначеним договором в іноземній валюті суперечить вимогам ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про платіжні системита переказ коштів в Україні» ст. ст. 6, 7 постанови Національного банку України "Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України"', ст. 3 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», тому просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінити умови Кредитного договору № K50SGK 00000093 від 13 грудня 2007 року укладеного між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» в частині сплати винагороди банку за надання фінансового інструменту по Кредитному договору у розмірі 0,20 % від суми кредиту шляхом встановлення твердої суми у гривневій валюті у розмірі 2 672, 31 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що судом першої інстанції належним чином не враховано фактичні обставини справи, у наслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, з підстав викладених в ній та просила її задовольнити.

Представник банку проти апеляційної скарги заперечувала та просила її відхилити,вважаючи що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,пояснення представників сторін та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний Банк України», гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь - яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 13 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»укладено кредитний договір № К50Б0К 00000093.

Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1 договору. При цьому, п. 1.2. договору передбачено, що позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному Кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованої ПриватБанком. Номер рахунку зазначений у п. 7.2 договору. При цьому, зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком у випадку пред'явлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом.

Відповідно до п. 2.3.8. договору за рахунок коштів, які надаються банку на погашення заборгованості позичальника за цим договором, відповідач має право в першу чергу відшкодувати свої витрати/збитки, які виникли у зв'язку зі сплатою послуг, які надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку по договорах іпотеки, укладеними з метою забезпечення зобов'язань позичальника за цим договором. До послуг, вказаних у цьому пункті, відносяться: зберігання іпотеки; послуги, пов'язані з реалізацією іпотеки; представництво інтересів банку в суді й перед третіми особами й т.п.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж), для погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 702 доларів США 47 центів, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками за кредитом, винагороди.

При цьому, винагорода банку за надання фінансового інструменту складає 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період погашення кредиту згідно з п. 3.10 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Згідно п. 7.2 договору № К55ЄК 00000093 від 13-12-2007 р. позивачу нараховується винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0, 2 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати. З усіма умовами договору позивач був ознайомлений та згодний .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову з визначеного позивачем предмету позову.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норм які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Обґрунтовуючи позов позивач, посилалась на вимоги ст. 651 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», просив позов задовольнити з визначених зазначеними нормами підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про зобов'язання внести зміни до кредитного договору, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Так, згідно ст. 651 ЦК України позивач повинен довести те, що відбулось істотне порушення кредитором, внаслідок чого позичальник значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору.

Курс гривні по відношенню до долару США не є незмінним та встановлюється Національним банком України окремо на кожну добу,що є загальновідомою обставиною.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Норми ст. 651 ЦК України та норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відрізняються як у частині встановлення меж, так і підстав для зміни, розірвання, визнання договору недійсним.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначив спірні правовідносини, повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи, врахувавши визначені позивачем підстави позову та перевіривши доводи про застосування норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у контексті обраного ним способу захисту, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правих підстав для задоволення позову з визначених позивачем підстав позову.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді