Справа № 128/1634/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Ганкіної І.А.

при секретарі:Шеванюк О.О.

адвокатах Габрук М.А., Дар"єві А А.М., Лещенко С.В.

позивачі ОСОБА_5

відповідачці ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, за участю 3-ої особи нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук Марини Владиленівни про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом доОСОБА_7, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки недійсним, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.02.2015 року було залишено без змін, йому було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. Тоді він оскаржував договір купівлі-продажу з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, а саме, як вчиненого під впливом помилки.

Даним позовом позивач обрав інший спосіб захисту своїх прав, які він вважає порушеними, та оскаржує договір купівлі-продажу земельної ділянки з інших підстав, з підстав, передбачених ст.203 ЦК України, а саме, вважає, що вказаний договір купівлі - продажу земельної ділянки суперечить актам цивільного законодавства. В підтвердження цього зазначає, що з 16.06.1958 року по 05.09.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_7, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду Вінницької області від 26.11.2001 року шлюб.

За чинним на той час законодавством шлюб вважається розірваним з моменту реєстрації його розірвання в органах ДРАЦС, тобто з 05.09.2013 року. За час шлюбу з відповідачем вони нажили майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме земельна ділянка площею 0,0805 га, що знаходиться в АДРЕСА_1.

В 1990 році Вінницька обласна рада прийняла рішення про відведення земельних ділянок для підприємств, установ та організацій для садівництва. На той час він працював в інституті землеустрою, якому було виділено три земельні ділянки в с. Бохоники Вінницького району, одна із яких була надана йому. В 1993 році було створено садове товариство «Поляна» до якого він був прийнятий і йому була надана земельна ділянка площею 0,0805 га.

Згідно рішення 14 сесії 21 скликання Бохоницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 27.12.1993 року їм була надана земельна ділянка, площею 0,0805 га для ведення колективного садівництва в обсягах відповідно до списків правління садівничого товариства «Поляна», яка була приватизована на ім'я дружини - відповідача по справі ОСОБА_7 На підставі вказаного рішення Бохоницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області на ім'я ОСОБА_7 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №152, площею 0,0805 га, яка розташована на території Бохоницької сілької ради, цільове призначення - для садівництва. На вказаній земельній ділянці вони разом із відповідачем ОСОБА_7 в 1994-1995 р.р. побудували садовий будинок, господарські споруди (сарай, теплиця), та скважину глибиною 40 м. На підставі рішення виконкому Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19.10.2000 року за №10 було видано свідоцтво НОМЕР_1 про право приватної власності на садовий будинок (дачу) на ім'я ОСОБА_7 Садовий будинок був зареєстрований Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації і записаний в реєстрову книгу за №1 від 09.02.2001 року.

На зазначену земельну ділянку на ім'я ОСОБА_7 був виданий Державний акт нового зразка серії НОМЕР_2 від 02.12.2011 року на підставі рішення 22 сесії 05 скликання від 26.01.2009 року Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрований управлінням Держкомзему у Вінницькому районі 28.01.2011 року в Книзі записів реєстрації,державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05195. Цим же рішенням сесії було змінено цільове призначення земельної ділянки з садівництва на інше - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

11.01.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу згідно якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_6 купила земельну ділянку площею 0,0805 га з кадастровим номером НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Незважаючи на те, що на зазначеній земельній ділянці вони з відповідачем ОСОБА_7 під час шлюбу побудували житловий будинок, господарські споруди, скважину, вона без його відома розпорядилась земельною ділянкою і при укладенні договору купівлі-продажу не вказала, що на ній розташовані зазначені будівлі.

Крім того, відповідач ОСОБА_7 надала нотаріусу довідку № 1860 від 27.12.2013 року виконкому Бохоницької сільської ради Вінницького району про відсутність на зазначеній земельній ділянці будівель.

Така довідка не повинна була бути прийнята нотаріусом до уваги, оскільки із її змісту неможливо зробити висновок про яку саме земельну ділянку йдеться. В довідці не зазначено місце розташування земельної ділянки, а саме, населений пункт, вулиця, номер домогосподарства.

Позивач вважає, що зазначений договір є недійсним, оскільки він суперечить актам цивільного законодавства. Договір було укладено без його згоди, як одного із подружжя, а така згода є обов'язковою при укладенні договорів, що потребують нотаріального посвідчення. Також позивач зазначає, що зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки також суперечить ч.4 ст.369 ЦК України де вказується, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Незважаючи на те, що відповідач отримала земельну ділянку в приватну власність шляхом приватизації і ця земельна ділянка вважалась її особистою приватною власністю, але після того як вони в період шлюбу на цій земельній ділянці збудували житловий будинок, господарські будівлі, скважину, то у разі поділу цього будинку право власності на земельну ділянку переходить іншому з подружжя у розмірі частки права власності у спільному майні.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив визнати договір купівлі - продажу земельної ділянки, укладений 11.01.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 недійсним, відповідно до ст. 230 ЦК України, як такий, що суперечить актам цивільного законодавства.

26.05.2015 року позивач подав до суду додаткову позовну заяву, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь судові витрати в розмірі 3248,60 грн., що складають 248,60 грн. - судовий збір та 3000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та його представник Габрук М.А. позовні вимоги про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки недійсним підтримали в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. При цьому, позивач ОСОБА_5 пояснив, що спірний садовий будинок було збудовано ним під час перебування у шлюбі з ОСОБА_7 та у 2000р. отримано свідоцтво про право на садовий будинок на ім»я ОСОБА_7 за їх спільною домовленістю. У 2001р. шлюб між ними було розірвано. Позивач мав думку, що вказаний садовий будинок, якій він будував своїми руками перейде до їх спільних синів, але у 2014р. він дізнався, що ОСОБА_7 продала садовий будинок ОСОБА_6 При цьому, він важає, що йому належить право на отримання ? частки коштів за які був придбаний будинок з землею і якщо він отримає таку частку, він не буде мати судових претензій до сторін.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 та її представник Лещенко С.В. позовні вимоги не визнали, заперечували щодо задоволення позову. ОСОБА_7 суду пояснила, що садовий будинок був збудований нею самою, позивач пішов з сім»ї до іншої жінки, і вони добровільно поділили шлюбне майно. Позивач, завбрав машину, гараж, те що хотів, а їй залишилося інше майно. У 2014р. вона продала земельну ділянку, яку приватизувала, і яка є її особистим майном ОСОБА_6 Оскільки, будинок був не прийнятий в єксплуатацію та не зареєстрований нею було правомірно надано довідку нотаріусу про відсутність зареєстрованих об»єктів нерухомості на земельній ділянці. Продано було земельну ділянку, а не садовий будинок. Про свідоцтво про право власності оформлене у 2000р. їй нічого відомо не було. Вона сама будинок не реєструвала і свідоцтва та технічний паспорт на будинок не отримувала, все це зробив позивач без її відома та дозволу. Тому. В задоволені позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник Дарєв А.М. у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовної заяви, вважають позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач не навів підстав визнання недійсності правочину. Представник Дарєв А.М. зазначив, що недійсність правочину може бути встановлена судом, але на підставах, що встановлені законом. Позивач у позову тільки наводить норми закону та роз'яснює їх на свою користь. Позивачем не доведено та не надано суду доказів спільного будівництва цього будинку, крім того, необхідно врахувати, що шлюбні відносини були припинені ще у 1999р. Позивач спільно з ОСОБА_7 не проживав і не міг приймати участь в будівництві спільного будинку. Свідоцтво на право приватної власності на будинок ОСОБА_7 не отримувала і про нього дізналися відповідачи лише у 2013р. Відповідач ОСОБА_7 набула право приватної власності на земельну ділянку в порядку приватизації і ця земельна ділянка є її особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, тому до задоволення позов не підлягає.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. в судове засідання не з'явилася, однак попередньо через канцелярію суду надала письмове заперечення на позовну заяву, згідно якого приймати участь у розгляді даної справи не має можливості, при винесені рішення покладається на розсуд суду. Також зазначила у своїй заяві до суду, що 11.01.2014 року за реєстром №95 нею був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0805 га, з кадастровим номером НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7 на підставі Державного акта НОМЕР_2, виданого 02.12.2011 року Бохоницькою сільською радою Вінницької області, на підставі рішення Бохоницькоюї сільської ради Вінницької області 22 сесії 05 скликання від 26.01.2009 року. З рішення і вбачається, що ОСОБА_7 надали згоду на зміну цільового призначення земельної ділянки, яка вже перебувала у неї у власності, та отримання нею нового Державного акта на землю. У ОСОБА_7 зберігся і дублікат попереднього Державного акта, виданого 26.06.1996 року на цю ж земельну ділянку, що набута нею була в результаті реалізації права на приватизацію. Отже, земельна ділянка, яка відчужувалась, належала їй на праві особистої приватної власності, та згоди на відчуження якої від чоловіка не вимагала. Крім того, для посвідчення вищезазначеного договору їй було надано довідку №1860 від 127.12.2013 року, видану сільським головою Бохоницької сільської ради Вінницького р-ну Вінницької області про відсутність забудов на вищезазначеній земельній ділянці та набуття її в період приватизації. Тому, договір посвідчувався з дотриманням усім норм чинного законодавства України.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.09.2015 року прийнято уточнення позивача до позову у визначенні особи позивача, а саме замість ОСОБА_5 як ОСОБА_5.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, врахувавши письмове заперечення третьої особи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом в судовому засіданні встановлено, що рішенням Ленінського районного суду Вінницької області від 26.11.2001 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано (а.с.96).

Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 була видана позивачу 05.09.2013 року (а.с.16).

На підставі рішення 14 сесії 21 скликання Бохоницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 27.12.1993 року ОСОБА_7 видано державний акт на земельну ділянку, площею 0,0805 га, яка розташована на території Бохоницької сільської ради , цільове призначення - для садівництва (а.с.9).

На підставі рішення 2 сесії 4 скликання Бохоницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 07.06.2002 року ОСОБА_7 видано державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,0805 га, яка розташована на території Бохоницької сільської ради , цільове призначення - для садівництва від 26.06.1996 року (а.с.40).

З копії рішення 22 сесії 05 скликання Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 26.01.2009 року «Про затвердження проету землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, які знаходяться у власності громадян в АДРЕСА_1, з ведення садівництва на будівництво і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд» вбачається, що було вирішено затвердити проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадян з ведення садівництва на будівництво і вслуговування жилих будинків, господарських будівель загальною площею 23,93 га, в АДРЕСА_1, з них 20,75 та - землі власності громадян та 3,18 га проїзди загального користування (вулиці). Змінити цільове призначення земельних ділянок площею 20,75 га забудованих земель (масив "Поляна"), з ведення садівництва на будівництво і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд. Видати громадянам (згідно додатку) - державні акти на право власності на земельні ділянки із зміненим цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (а.с.36-39).

На підставі вказаного рішення відповідачу ОСОБА_7 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2, площею 0,0805 га, яка розташована в АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і абслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с.32).

Право приватної власності на вказану земельну ділянку відповідач ОСОБА_7 зареєструвала у встановленому законом порядку, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права влансті від 11.01.2014 року (а.с.33).

Також судом було встановлено, що Відповідачу ОСОБА_7 на праві приватної власності належить цілий садовий будинок, який розташований в АДРЕСА_1, про що свідчить копія свідоцтва про право приватної власності на садовий будинок (дачу) НОМЕР_1 від 20.10.2000 року. Також на ім»я ОСОБА_7 було оформлено технічний паспорт від 02.10.2000 року (а.с.18-22).

Згідно копії акту обстеження земельної ділянки від 28.04.2015 року, складеним сільським головою Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.25) встановлено, що на земельній ділянці в АДРЕСА_1 знаходиться один садовий будинок, невеликий сарайчик, скважина та теплиця (а.с.25).

11.01.2014 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець продав, а покупець купила земельну ділянку, площею 0,0805 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., підписано сторонами в її присутності, та зареєстровано в реєстрі за №95 (а.с. 31).

Відчужувана земельна належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Бохоницькою сільською радою Вінницького району Вінницької області 02.12.2011 року, на підставі рішення Бохоницької сільської ради 22 сесії 05 скликання від 26.01.2009 року, зареєстрованого управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області 28.12.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05195.

Нотаріусом роз'яснено сторонам зміст ст. 182, 210, 334, 632, 655, 657, 659 ЦК України, ст. 82, 90, 91, 120, 126, 132, 140, 202 ЗК України, ст. 65, 74 СК України та правовими наслідками укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна.

Відповідач ОСОБА_7 у своїй заяві від 11.01.2014 року, поданій нотаріусу зазначила, що відчужувана земельна ділянка площею 0,0805 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована: АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю, так як набута в результаті реалізації права на приватизацію 26.06.1996 року з цільовим призначенням: для ведення садівництва (а.с.45).

Згідно копії довідки, виданої виконкомом Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.12.2013 року для нотаріуса, вбчається, що земельна ділянка, площею 0,0805 га вільна від забудови і набута в період приватизації ОСОБА_7 (а.с.41).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.02.2015 року залишено без змін, в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, за участю третьої особи на стороні відповідача - нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук Марини Владленівни про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки недійсним відмовлено (а.с. 11-13). Вказане рішення набуло законної сили 23.02.2015 року

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним рішенням суду встановлено, що відчужувана земельна ділянка була особистою приватною власністю ОСОБА_7, так як набута в результаті реалізації права на приватизацію, а тому земельна ділянка не належала сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Тому дані обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оспарюючи законність укладення правочину договору купівлі-продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 позивач зазначає, що при укладанні даного правочину було порушено вимоги ст.203 ЦК України, та порушено його права співвласника садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці.

При цьому, суд враховує, що договір купівлі-продажу укладений сторонами слід оцінювати з позиції дотримання вимог ст.203,626,638,657 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, і бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Позивачем суду не надано доказів того, що земельна ділянка належала йому із відповідачем ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності.

Земельна ділянка площею 0,0805 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 була особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_7, так як набута в результаті реалізації права на приватизацію.

Таким чином врозумунні ст.316 ЦК України право розпорядження даною земельною ділянкою мала виключно ОСОБА_7, як єдиний власник даної земельної ділянки.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.01.2014 року містить всі істотні умови договору, його зміст не суперечить вимогам ст.203 ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того, даний договір вчинений у формі, встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За даним договором купівлі-продажу не вирішувалося питання переходу права власності на садовий будинок, який на ній розташований.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_7 як єдиний власник земельної ділянки, що належала їй на праві власності на підставі правоустановчого документу, який не скасований, та не оспорений, уклала договір купівлі-продажу у передбаченій законом формі, і правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Садовий будинок не був предметом даного договору, договір купівлі-продажу відповідає вимогам ст.657 ЦК України, а отже порушень вимог ст.203 ЦК України суд не вбачає.

Тому, враховуючи вищевикладене суд вважає, підстави для визнання договору недійсним не встановленими, в зв»язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

В зв»язку з відмовою у задоволенні позову до стягнення судові витрати не підлягають.

Керуючись ст.ст.203,215 ЦК України, ст. ст.15,30,60,61,214,215,223 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, за участю 3-ої особи нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук Марини Владиленівни про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та стягненні судових витрат - відмовити. Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: