Справа № 742/645/15-ц Провадження № 22-ц/795/955/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Рябота В. І. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізм Г.П.,
суддів:Хромець Н.С., Шевченка В.М.,
при секретарі:Покладу Д.В.,
за участю:ОСОБА_5, представника ПАТ КБ "ПриватБанк" Рожка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 10 квітня 2015р., яким стягнуто з нього, ОСОБА_5, на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" 31 227, 16 грн. заборгованості за кридитним договором, та просить ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Згідно з доводами апеляційної скарги, оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм роцесуального та матеріального права, є таким, що вмнесене без повного і всебічного з"ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень; зазначені в рішенні висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не грунтуються на вимогах чинного законодавства і є упередженими по відношенню до нього, ОСОБА_5

Зокрема, апелянт зазначає, що позивачем не надано жодного доказу існування між ним і банком будь-якого кредитного договору, крім кредитного договору від 16.06.2007 року на суму 5100,00 грн. строком на 24 місяці, з 16.06.2007 по 16.06.2009 року включно, термін позовної давності за яким сплинув. Оскільки інших кредитних договорів ним не укладалося, й не виникало жодних цивільних прав та обов"язків, а представлені банком розрахунки заборгованості за кредитом та відсотках за його користування є незаконними (нікчемними) в силу ст. 1055 ЦК України. Незважаючи на подану ним заяву про застосування строку позовної давності, з нього стягнуто платежі, за якими минув строк позовної давності. Апелянт також зазначає, що позивачем не доведено отримання ним кредитної картки з кредитним лімітом 13500,00 грн. та доказів того, що саме він знімав з даної картки кошти. Всі його заперечення та факти, на які він посилався, взагалі судом не досліджувалися та залишалися поза увагою. Доказом упередженого розгляду справи може слугувати той факт, що в матеріалах справи відсутнє доручення на представника позивача ОСОБА_7, який підписав позовну заяву, також відсутнє доручення на ОСОБА_8, яка підписала пояснення, подані під час розгляду справи; до суду було подано доручення на ОСОБА_9, яка взагалі не брала участі в справі й жодних документів за її підписом до суду не подавалось. В журналі судового засідання від 25.02.2015 року зазначено, що сторони не з"явились до судового засідання хоча він фактично був присутнім під час засідання. На судове засідання, що відбулось 06.03.2015 року йому надійшла повістка про виклик на 10 год. 30 хв., але згідно журналу судового засідання воно було розпочате о 9 год. 05 хв. і закінчилося о 9 год. 08 хв. Про проведення попереднього засідання його повідомили лише 17.02.2015 року, хоча саме засідання відбулося 16.02.2015 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 і представника ПАТ КБ "ПриватБанк" Рожка С.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних підстав.

По справі встановлено, що 16.06.2007 р. ОСОБА_5 подав до ПАТ КБ "ПриватБанк" заяву про надання йому наступних послуг:

1) надання строкового кредиту у сумі 5100 грн. на строк 24 місяці - з 16.06.2007р. по 16.06.2009р. включно на умовах та в строки, зазначені в зазначені Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам,

2) надання послуги КРЕДИТКА, з отриманням 16.06.2007р. кредитної картки № НОМЕР_2, що підтверджується копією заяви (а.с.6) та оригіналом вказаної заяви (а.с.47).

Відповідно до тексту заяви, вказана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами складає між ОСОБА_5 та банком кредитно-заставний договір.

В тексті заяви, зокрема, зазначено, що кредитну картку НОМЕР_1 та ПІН ОСОБА_5 отримав 16.06.2007 року, що засвідчено його підписом.

Зважаючи на наведене, необгрунтованими слід визнати доводи апеляційної скарги про те, що незаконним (нікчемним) є договір на користування ОСОБА_5 вказаною платіжною карткою. Висновок суду першої інстанції щодо укладення між ОСОБА_5 та банком кредитного договору у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, грунтується на належних та допустимих доказах та є вірним.

З виписки по особовому рахунку вбачається, що кредитною карткою НОМЕР_1 ОСОБА_5 користувався 05.02.2008 р. для проведення опалати в магазині "Фокстрот" в сумі 1724,73 грн., а 07.02.2008 р. на вказану картку надійшла готівка в сумі 1725 грн.

09.02.2010р. ОСОБА_5 отримав нову кредитну картку НОМЕР_3, що підтверджується анкетою-заявою ОСОБА_5 від 09.02.2010 року, копія якої надана представником банку в засідання апеляційного суду. ОСОБА_5 не заперечував отримання вказаної кредитної картки. Доводи апелянта про те, що відсутні докази того, що саме він знімав з даної картки кошти, не заслуговують на увагу, оскільки належними та допустимими доказами доведено, що вказана кредитна картка була отримана ОСОБА_5; жодних заяв щодо блокування картки через її неправомірне використання третіми особами він не робив.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_5 вбачається, що кредитна картка НОМЕР_3 неодноразово використовувалась для отримання кредитних коштів та поповнення карткового рахунку; останній платіж за цією карткою було внесено 24.01.2012 року в сумі 820 грн.

Згідно пояснень представника позивача, строк дії даної картки встановлений до жовтня 2013 року, але дане твердження належними та допустимими доказами не доведено.

Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 09.10.2006 року №С-205, визначено строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним (а.с.56). Зважаючи на те, що останній платіж ОСОБА_5 було здійснено 24.01.2012 року, черговий платіж він повинен був провести до 25.02.2012 року. Отже, з 25.02.2012 року у ОСОБА_5 виникла прострочена заборгованість за кредитом (до вказаної дати прострочена заборгованість по його рахунку відсутня). Тому початок перебігу трирічного строку позовної давності необхідно рахувати з 26.02.2012 року. Оскільки до суду позивач звернувся 16.02.2015 року, доводи ОСОБА_5 щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необгрунтованими.

Відповідно до п.3.2. Умов та правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості видачі кредита на платіжну картку. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт (а.с.8), і кредитний ліміт неодноразово змінювався банком. 30.09.2011 року кредитний ліміт був встановлений в розмірі 13500 грн., про що свідчить виписка по особовому рахунку. За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо неотримання ним кредитних коштів у розмірі 13500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту не заслуговують на увагу.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно не неправильно визначеного розміру процентної ставки, за якою йому надавався кредит - банком проценти нараховані з розрахунку 72% річних замість обумовлених договором 36% річних. Згідно Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 09.10.2006 року №С-205, встановлено дла види процентної ставки: базова процентна ставка - 3% в місяць, або 36% на рік (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік) та відсоткова ставка за несвоєчасне виконання боргових зобов"язань - 6% в місяць, або 72% на рік. Наданий позивачем розрахунок проведено у відповідності до цих Умов та правил надання банківських послуг.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи доручень на представництво інтересів позивача у представників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки в подальшому представник позивача ОСОБА_10, який мав відповідні повноваження згядно з довіреністю (а.с.46) в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, а тому з врахуванням положень статті 241 ЦК України дії попередніх працівників банка вважаються схваленими позивачем, а тому допущені процесуальні порушення не тягнуть скасування судового рішення у справі.

Щодо інших порушень судом першої інстанції норм процесуального права, на які вказує апелянт, слід зазначити наступне.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що в журналі попереднього судового засідання від 25.02.2015 року зазначено, що сторони не з"явились в судове засідання, хоча відповідач стверджує, що він фактично був присутнім під час засідання (а.с.25). Ухвалою суду від 25.02.2015 року розгляд справи було призначено на 10 год. 30 хв. 06 березня 2015 року, про що був під розписку повідомлений відповідач (а.с.26,27). Але згідно журналу судового засідання, воно було розпочате о 9 год. 05 хв. і закінчилося о 9 год. 08 хв. (а.с.39). В судове засідання 06.03.2015 року сторони не з"явилися і розгляд справи було відкладено на 10 год. 30 хв. 31 березня 2015 року, про що був під розписку повідомлений відповідач 06.03.2015 року (а.с.40). 31.03.2015 року сторони в судове засідання з"явилися, по справі було оголошено перерву спочатку до 02.04.2015 року, а потім - до 10.04.2015 року, коли і було проголошено рішення. У всіх трьох судових засіданнях відповідач був присутній, що підтверджується журналами судового засідання (а.с.62, 68, 74). Незважаючи на те, що відповідач не був присутній в судових засіданнях 25.02.2015 року та 06.03.2015 року, ним 28.02.2015 року були подані письмові заперечення проти заявленого позову (а.с.29), 05.03.2015 року - доповнення до заперечення і клопотання про витребування доказів (а.с.36, 37), 06.03.2015 року - клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.38), а 02.04.2015 року - доповнення до заперечення (а.с.65-67).

Також апелянт зазначає, що про проведення попереднього засідання його повідомили лише 17.02.2015 року, хоча саме засідання відбулося 16.02.2015 року. Проте, з матеріалів справи вбачається, що провадження в справі було відкрите ухвалою судді від 16.02.2015 року (а.с.20) і її призначено в попереднє судове засідання на 9 год. 45 хв. 25 лютого 2015 року, про що відповідач був повідомлений судовою повісткою, яку він отримав 19.02.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.24).

Відповідно до приписів ч.3 ст.309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Допущені судом першої інстанції процесуальні порушення не вплинули на правильність судового рішення і не позбавили відповідача можливості брати участь в судових засіданнях, надавати свої пояснення і докази, заперечення проти доводів позивача. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальна сума заборгованості ОСОБА_5 за Кредитним договором станом на 31.12.2014 р. становить 31227, 16 грн., з яких: 11206,50 грн. - заборгованісь за кредитом; 18057,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1463,20 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5). Розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором здійснений в межах строків позовної давності, відповідачем не спростований, а тому обгрунтовано покладений в основу судового рішення.

Оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону і не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позову, відсутні підстави для її задоволення. Тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: