Ухвала

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона була власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1. 09 листопада 2013 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір дарування зазначеної вище частини квартири. Під час укладання спірного договору вона помилялася стосовно його юридичної природи, оскільки вважала, що складає заповіт, наміру відчужувати квартиру вона не мала, через похилий вік та тяжкі обставини не могла оцінити правових наслідків укладеного договору. Крім того, нотаріус не роз'яснила їй зміст правочину, сам текст позивачем не було прочитано, оскільки вона не володіє українською мовою. Посилаючись на те, що спірний договір укладено під впливом помилки, просила суд визнати його недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/5 частини квартири АДРЕСА_2, укладений між сторонами 09 листопада 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Трубачовою Н.О. Повернуто 1/5 частину зазначеної квартири у власність ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року.

У лютому 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема ч. 1 ст. 229 ЦК України, заявником надано:

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року у справі за позовом про визнання договору дарування недійсним;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року у справі за позовом про визнання договору недійсним;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2013 року у справі за позовом про визнання договору дарування недійсним;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року у справі за позовом про визнання недійсним договору дарування квартири, зобов'язання повернути квартиру та правовстановлюючі документи на квартиру;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року у справі за позовом про визнання правочину недійсним;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2013 року у справі за позовом про визнання договорів дарування недійсними;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року у справі за позовом про визнання договору дарування недійсним.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, колегія суддів не знаходить підстав для допуску вказаної цивільної справи до провадження Верховного Суду України в порядку, встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК України, оскільки з наданих копій судових рішень вбачається, що наведені заявником підстави стосуються інших позовних вимог, інших підстав позову, інших фактичних обставин справ у порівнянні з ухвалою, про перегляд якої ставиться питання.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 354-356, 360 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. ЮровськаГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева А.О. Леванчук Л.М. МазурСудді:В.І. Амелін