Справа № 447/443/14 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/757/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О.&nbsp; В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Гацій І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №10013/081 філії Львівське обласне управління до ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ № 10013/081 філії Львівське обласне управління звернулось в суд з позовом про виселення ОСОБА_3 з жилого будинку АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Миколаїв Львівської області. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 12.09.2008 року між Публічним акціонерним товариством " Державний ощадний банк України" та фізичною особою ОСОБА_5 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2203-300, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 500 000 грн. Того ж дня між сторонами договору було укладено іпотечний договір, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно житлового призначення: житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 208 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0316 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:014:0265, що знаходяться по АДРЕСА_1. Відповідно до умов іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань ОСОБА_5, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. 26.09.2012 року рішенням Апеляційного суду Львівської області вирішено: стягнути з ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість в сумі 745 960,77 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: будинок АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1. При вирішенні вищевказаної справи відповідач ( ОСОБА_3) не була залучена до її розгляду в зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 28 серпня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Вищезазначене судове рішення в апеляційному порядку було оскаржене позивачем. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ № 10013/081 філії Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" відхилено. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 серпня 2013 року залишено без змін.

За касаційною скаргою позивача на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2013 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року позов задоволено частково. Вирішено: виселити ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року, відповідачем ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу. Оскаржене рішення вважають незаконним з причин порушення норм матеріального права, оскільки судом застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, та не застосовано закон, який підлягає застосуванню, тому просять скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року у частині виселення ОСОБА_3, і у цій частині ухвалити нове рішення про відмову у позові повністю. Зазначають, що у період з 27 квітня 1993 року (момент виникнення права власності) до 10 листопада 2014 року (дата рішення, що оскаржується) ОСОБА_3 не відчужувала 1/2 частку вказаного будинку, у тому числі ОСОБА_5 Тому у справі щодо даної частки відсутній юридичний факт руху-переходу права власності від ОСОБА_3 узагалі та до ОСОБА_5 зокрема. Відтак застосування до цих правовідносин ч. 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" про набуття ОСОБА_3 статусу іпотекодавця є неправильним. Також, ОСОБА_3 не передавала приналежну їй частку в іпотеку і не набула її від іпотекодавця, тобто приналежна їй частка не мала і немає обтяжень. Оскільки ОСОБА_3 не є боржником, не є іпотекодавцем і право власності на 1/2 частку згаданого будинку набуто нею не від іпотекодавця, то виселення її з будинку, який належить їй на праві спільної часткової власності, можливе тільки після позбавлення її права власності на цей будинок з підстав, інших ніж та, що передбачена ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку". Суд не застосував закон, який підлягає застосуванню - ч. 1 ст. 321 ЦК України, ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року про непорушність права власності. Зокрема, в оскаржуваному рішенні не обгрунтовано, чому при його ухваленні суд виходив з того, що на цій підставі підлягає виконанню рішення від 26 вересня 2012 року про стягнення боргу у користь банку та не підлягає виконанню рішення від 29 лютого 2012 року про визнання права власності за ОСОБА_3

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини у справі та правовідносини , що випливали із встановлених обставин , висновки суду першої інстанції зроблені на підставі вірного застосування норм матеріального права і відповідають встановленим у справі обставинам.

Так, у відповідності до ст. 17 Закону України № 898-ІУ від 05 червня 2003 року "Про іпотеку" , іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

У відповідності до ст. 23 Закону України № 898-ІУ, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Статтею 39 Закону № 898-IV передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

Ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IV.

15 травня 2010 року за вих.. № 417 (а.с. 12) позивачем було направлено відповідачеві письмове повідомлення-вимога про виселення із житлового приміщення в добровільному порядку в 30-ти денний термін. Тобто , позивачем було дотримано процедуру проведення виселення відповідача.

Доказів, які б свідчили про припинення іпотеки, а саме: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; або визнання іпотечного договору недійсним, відповідачем надано не було.

У зв"язку з набранням законної сили рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2012 року (справа № 1313/2-166/12 , провадження № 22ц/1390/2388/12- а.с. 21-28)) , яким було вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 2203-300 від 12.09.2008 р в сумі 745960 грн 77 коп шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: будинок АДРЕСА_1 та зважаючи на те , що після набуття 25 квітня 2013 року, на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року, відповідачем права власності на 1/2 частку предмета іпотеки та станом на дату ухвалення оскарженого рішення не було порушено питання про перегляд рішення апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2012 року за нововиявленими обставинами, які були встановлені рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року , колегія суддів вважає, що обставинами у цій справ , в якій було ухвалено оскаржене рішення, було встановлено наявність правових підстав для задоволення позову та виселення відповідача з житлового будинку, на який було звернено стягнення як на предмет іпотеки.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженого рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити , оскаржене рішення - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий _______________ Тропак О.В.

Судді: ________________ Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.