Справа № 212/389/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2015 року місто Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді Чайкіна І.Б.,

при секретарі:- ОСОБА_1,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживача та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про захист прав споживача та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до позовної заяви та доданих документів позивач мешкає на території Жовтневого району м. Кривого Рогу, подає позов на підставі п.5 ч.1 ст. 110 ЦПК України за місцем реєстрації позивача та з урахуванням вимог Закону України " Про захист прав споживачів".

Відповідач мешкає за адресою : м. Кривий Ріг вул. Клайпедська 2-а, що знаходиться в Центрально-міському районі м. Кривого Рога.

При подачі вказаного позову до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу позивач посилався на Закон України «Про захист прав споживачів» , втім суд не може прийняти до уваги вказані посилання з огляду на наступне.

Ч.1 ст.109 ЦПК України встановлено загальні правила підсудності цивільних справ за участю відповідача фізичної особи. Так, згідно з цією нормою позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Ст. 110 ЦПК України визначає підсудність справ за вибором позивача. Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК позови про захист прав споживачів можуть; пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Так, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ст. 1 вказаного закону споживачем є фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;

5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;

6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;

7) ціну продукції визначено неналежним чином;

8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Як вбачається із позовної заяви, позивач посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» фактично просить стягнути шкоду завдану пошкодженням майна, що не є вимогою в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів " , не підпадає під предмет його регулювання і положення цього закону не застосовуються до відносин , що виникли між сторонами.

До того ж, Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» N 1023-XII виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Тобто, Закон N 1023-XII регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

На відносини, де виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем, а також на випадки, де набувачем товарів, користувачем послуг є підприємства, установи, організації - дія цього Закону не поширюється.

Позов подано до фізичної особи.

У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що до вказаного позову слід застосовувати загальні правила підсудності.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить , що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

У відповідності до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається суддею заявникові у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дана позовна заява не підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу та підлягає поверненню позивачеві.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 109, 121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживача та відшкодування матеріальної та моральної шкоди повернути позивачу для подання до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали , у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І. Б. Чайкін