Справа № 469/159/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючої : - судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря : - Потриваєвої М.А.,

позивача : - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

прокурора - Яська В.І.,

представника відповідача - Одинока В.В.,

третьої особи - Шлікера О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Березанка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Березанської селищної ради Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Березанський селищний голова Шлікер Олексій Михайлович, про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 09.02.2015 року звернувся до суду з позовом до Березанської селищної ради Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями у виді систематичного прийняття рішень про відмову у затвердженні проекту землеустрою, та бездіяльністю органу місцевого самоврядування, що виражається у тривалому нерозгляді проекту землеустрою.

Позовні вимоги мотивував тим, що йому рішенням № 12 Березанської селищної ради Миколаївської області від 16.05.2013 року надано згоду на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва нежитлового приміщення (гаража) та рекомендовано подати на затвердження матеріали проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Після виготовлення проекту 09.12.2013 року позивач звернувся з письмовою заявою до Березанської селищної ради Миколаївської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте працівники селищної ради відмовлялися приймати заяву, радилися з цього приводу із селищним головою, який повідомив позивачу, що не має наміру затверджувати проект землеустрою у зв»язку з тим, що не згоден із місцем розташування гаража, так як сам не зміг скористатися цією земельною ділянкою. Після тривалих, незрозумілих та принизливих для позивача дій працівників селищної ради та неприємної, на підвищених тонах, розмови із селищним головою заяву прийняли, проте відповіді на неї не надали, у зв»язку з чим позивач через місяць після цього звернувся до Березанської селищної ради, але його відсилали з кабінету до кабінету, і відповіді він не дочекався. Наступного дня у селищній раді позивачу з насмішкою повідомили, що заяву ще не розглянуто. Позивач ще декілька разів звертався до селищної ради за відповіддю, але безрезультатно, і щоразу відчував на собі зневажливе і зверхнє ставлення працівників селищної ради, що його дуже пригнічувало.

Майже через чотири місяці на вимогу позивача Березанським селищним головою йому було надано листа № 2-13/499 від 19.03.2014 року з необгрунтованою відмовою у затвердженні проекту землеустрою.

Для захисту своїх прав позивач звернувся до прокуратури, якою виявлено грубі порушення чинного законодавства у діях посадових осіб Березанської селищної ради та винесено припис про усунення цих порушень.

Відмова селищної ради у затвердженні проекту землеустрою позивачу була визнана незаконною Березанським районним судом Миколаївської області, яким скасоване відповідне рішення селищної ради.

03 жовтня 2014 року позивач повторно звернувся до Березанської селищної ради із заявою про затвердження того ж проекту землеустрою, яку працівники ради знову не хотіли приймати, відсилали позивача із заявою по кабінетах, втікали з робочих місць та заявляли незрозумілі і безпідставні претензії, проте зрештою заяву було прийнято. Відповіді на заяву у встановлений законодавством строк позивач не отримав, у зв»язку з чим звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та до суду, після чого Березанською селищною радою було скликано сесію для затвердження проекту землеустрою, яка відбулася 19.11.2014 року. Під час сесії позивач намагався виступити перед депутатами, його певний час ігнорував селищний голова, але потім надав слово, проте депутати почали викрикувати і перебивати позивача з виголосами «Ми депутати і самі знаємо, як нам вирішувати подібні питання, що селищна рада сама вирішує, кому давати землі, а кому не давати», та було прийнято рішення про відмову у затвердженні проекту. Після участі у сесії селищної ради позивач довго не міг прийти до тями після важкого стресу.

Вказане рішення сесії рішенням Березанського районного суду Миколаївської області було визнано незаконним і скасоване.

Позивач також неодноразово звертався до Березанської селищної ради із запитами на інформацію, проте відповіді на них не отримував, у зв»язку з чим звертався до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а на усні запити до селищної ради йому цинічно і зневажливо відмовляли. Порушення прав позивача продовжується і на час звернення із позовом.

Позивач вважає, що своїми протиправними діями відповідач не дає йому можливості узаконити збудований гараж на вказаній земельній ділянці; користуючись таким зловживанням владою, Березанська селищна рада зверталась із позовом про знесення самочинного будівництва - гаража, що викликало у позивача сильні переживання, що гараж можуть знести, внаслідок чого позивач довго знаходився у стресовому стані. Проте рішенням апеляційного суду Миколаївської області у задоволенні позову Березанської селищної ради було відмовлено.

Оскільки внаслідок постійних і безперервних знущань з боку працівників Березанської селищної ради позивач, який внаслідок травми голови має 3 групу інвалідності, більше року перебував у стресовому стані, це призвело до значного погіршення його здоров»я, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, внаслідок протиправних дій селищної ради, працівники якої протягом цього часу щомісяця отримували премії за сумлінне виконання посадових обов»язків, позивач був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок та бажань, замість того витрачаючи час на підготовку заяв, звернень та позовів, відвідування різних органів влади з метою добитись дотримання законодавства з боку відповідача, а тому вважає суму моральної шкоди у розмірі 40000 грн. мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання, що призвели до погіршення стану здоров»я.

Ухвалою суду від 04 березня 2015 року до участі у справі залучено Березанського селищного голову Шлікера О.М. як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник свої вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Позивач пояснив суду, що він почав будувати гараж у 2013 році, у тому ж році надав до Березанської селищної ради заяву про затвердження проекту землеустрою разом з графічними матеріалами. Звертався до сільської ради також і в усному порядку - за копією протоколу сесії сільської ради, яку надали лише після письмового звернення і не у повному обсязі. Кожен раз після звернень до селищної ради він відчував головний біль, стрес, безсоння, погіршення стану здоров»я, підвищувався тиск, який до початку будівництва гаража не турбував.

Представник відповідача Одинок В.В. позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на недоведеність обставин, викладених у позовній заяві, неправомірність дій позивача, який незаконно збудував гараж фактично на самозахопленій земельній ділянці, оскільки селищною радою було погоджено іншу земельну ділянку та частина погоджень і графічні матеріали були відсутні, правомірність рішень селищної ради, відсутність причинно-наслідкового зв»язку, так як стресова ситуація виникла внаслідок дій позивача, а погіршення його стану здоров»я є наслідком травми голови. Також посилався на відсутність вини відповідача та зазначав, що у селищній раді тривалий час була вакантна посада землевпорядника, у зв»язку з чим селищна рада не могла надати законну відповідь позивачу. Всі заяви позивача вчасно приймались.

Прокурор та третя особа Шлікер О.М. проти задоволення позову заперечували, підтримали позицію представника відповідача.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням сесії Березанської селищної ради Миколаївської області № 12 від 16.05.2013 року позивачу надано згоду на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0.01 га по АДРЕСА_1 у власність для будівництва нежитлового приміщення (гаража) та рекомендовано подати на затвердження матеріали проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.7-8).

На вказаній земельній ділянці позивачем збудовано гараж без відповідних документів, що дають право виконувати будівельні роботи, та без затвердженої проектної документації, у зв»язку з чим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 11.08.2014 року ОСОБА_2 направлено припис з вимогою усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом оформлення відповідних документів або, у разі неоформлення документів, добровільного знесення самочинно збудованого гаражу (а.с.58-60).

Крім того, Березанською селищною радою у серпні 2014 року подано позов до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого гаражу, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв»язку з необхідністю вирішення спору у досудовому порядку з використанням усіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за порушення у сфері містобудівної діяльності (а.с.85-87).

09 грудня 2013 року позивач звернувся до Березанської селищної ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0.01 га по АДРЕСА_1 у власність для будівництва нежитлового приміщення (гаража) (а.с.55).

Зазначене заява розглянута сесією Березанської селищної ради Миколаївської області 25 квітня 2014 року, якою прийнято рішення № 22 про відмову в затвердженні проекту землеустрою.

19 березня 2014 року Березанською селищною радою направлено позивачу листа про відмову у затвердженні проекту землеустрою у зв»язку з відсутністю погодження місцерозташування об»єкта із селищною радою (а.с.52).

У зв»язку з грубим порушенням законодавства щодо процедури розгляду питань, пов»язаних із безоплатною приватизацією земельних ділянок громадянами, прокуратурою Березанського району Миколаївської області внесено подання про усунення вказаних порушень (а.с.9-10).

Рішення сесії Березанської селищної ради Миколаївської ради № 22 від 25.04.2014 року про відмову ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою скасоване рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2014 року (а.с.93-95) як таке, що не грунтується на вимогах законодавства України у зв»язку з неповнотою та немотивованістю.

У подальшому 03.10.2014 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою, проте рішенням сесії Березанської селищної ради Миколаївської області № 79 від 19 листопада 2014 року йому було відмовлено з посиланням на те, що нежитлове приміщення (гараж) знаходиться не на тій земельній ділянці, на яку депутати давали згоду.

Зазначене рішення сесії постановою Березанського районного суду Миколаївської області скасоване як таке, що не відповідає вимогам ст.118 ЗК України у зв»язку з необгрунтованістю (а.с.88-90).

На даний час проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.01 га по АДРЕСА_1 у власність позивача не затверджено, що вбачається з рішення сесії Березанської селищної ради Миколаївської області №1 від 25.02.2015 року (а.с.56-57).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У п.п.3, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має, крім іншого, право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Згідно статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із ч.2 ст.25 Закону України «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявами, а не із скаргами, тому підстави для стягнення моральної шкоди за порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» відсутні.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Виходячи з викладеного, реалізація селищною радою свого права на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого гаража не може вважатися підставою для відповідальності органу місцевого самоврядування.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч.1 ст.77 цього Закону).

За змістом зазначених норм юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами.

Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Як вбачається з наданих медичних документів (а.с.18, 80), позивачеві з 02.06.2005 року по 01.07.2006 року була встановлена інвалідність у зв»язку з наслідками черепно-мозкової травми та рекомендовано лікування у неврологічному відділенні 2 рази на рік; з 02.06.2005 року по 30.06.2006 року позивач отримував пенсію по інвалідності (а.с.17).

Відповідно до довідок медичних установ від 12.03.2015 року та від 13.03.2015 року, а також записів у медичній книжці, позивач звертався 22.12.2014 року до лікаря невропатолога зі скаргами на періодичні головні болі з червня 2013 року, поставлено діагноз: наслідки тяжкої ЗЧМТ, 04.02.2015 року позивач звертався до лікаря терапевта зі скаргами на слабкість, поганий сон, оніміння верхніх кінцівок, роздратованість, діагноз : астено-невротичний синдром (а.с.25-27, 29, 77, 79).

Разом з тим, зазначені документи не містять даних про наявність причинного зв»язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю відповідача і погіршенням здоров»я позивача, а тому не можуть вважатися доказом завдання моральної шкоди позивачу.

Крім того, позивачем не доведено обставини, викладені у позовній заяві, щодо тривалого неприйняття заяв, знущань, ненадання відповідей на усні запити, щомісячного преміювання працівників відповідача як підстави для стягнення моральної шкоди; не надано докази, що свідчать про тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, ступінь моральних чи фізичних страждань, не доведено розмір моральної шкоди.

Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні.

Виходячи з викладеного вище, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_2 до Березанської селищної ради Миколаївської області відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Березанський районний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 травня 2015 року.

Суддя :