Справа № 212/1166/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря Хазієвої Т.В., позивача ОСОБА_1, відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_5 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати заповіт складений ОСОБА_6 на її користь , посвідчений 25 грудня 2014 року начальником Дніпропетровського слідчого ізолятора В.В. Калюжним та зареєстрованого у реєстраційній книзі за №404 - дійсним.

В обґрунтування заявлених вимог, позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва виконкому Криворізької міської ради.

25 грудня 2014 року, будучи уже хворим та перебуваючи на лікуванні та одночасно відбуваючи термін у Багатопрофільній лікарні при Дніпропетровському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України, не міг звернутись до нотаріуса для складання заповіту, тому склав його у лікарні при Дніпропетровському слідчому ізоляторі управління Держаної пенітенціарної служби України.

Крім того, заповідач ОСОБА_6 у голос прочитав заповіт, який був записаний за допомогою технічних засобів, інспектором відділу соціально-виховної та психологічної роботи Дніпропетровського слідчого ізолятора, та підписаний власноручно ОСОБА_6, в присутності Начальника Дніпропетровського слідчого ізолятора В.В. Калюжного, заповіт зареєстровано у реєстраційній книзі за №404.

Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, постановою Другої криворізької державної нотаріальної контори було відмовлено у вчинені нотаріальних дій у зв"язку з тим, що заповіт був посвідчений Начальником Дніпропетровського слідчого ізолятору В.В. Калюжним від 25 грудня 2014 року, без свідків, що не відповідає нормам закону. Вважає , що заповіт ОСОБА_6 відповідає його справжній волі, тому є дійсним.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на ті самі обставини.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала , пояснила, що вона перебувала з померлим ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, тому має обов'язкову частку - половину частки ОСОБА_6 , яка б належала їй у разі спадкування за законом, просила у позові відмовити, посилаючись на те, що даний заповіт є нікчемним, відповідно до ст. 1257 ЦК України, підстави для визнання його дійсним відсутні. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснили , що вони є доньками померлого, співвласники квартири АДРЕСА_1, підтримали усні та письмові заперечення ОСОБА_2

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі , дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що померлий ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 29).

За життя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 належить по 1/5 частині квартири АДРЕСА_1 ( витяг про реєстрацію права власності).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть (а.с.11).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст. 1234 ЦК України).

Як встановлено судом, за час свого життя ОСОБА_6 25 грудня 2014 року , перебуваючи на лікуванні та одночасно відбуваючи покарання у багато профільній лікарні при Дніпропетровському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України, на випадок смерті зробив розпорядження, відповідно до якого , належну йому частку квартири , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , заповідав ОСОБА_1 ( а.с.9).

Постановою Державного нотаріуса Тімошиної О.В. ОСОБА_1 відмовлено у внесені до Спадкового реєстру заповідачу, посвідченого В.В. Калюжним , начальником Дніпропетровського слідчого ізолятора 25.12.2014 року ,зареєстрованого в реєстрі за №404, від імені померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , у зв'язку з тим, що заповіт посвідчений з порушенням вимог ст.1253 ЦК України, оскільки посвідчений у відсутність свідків.

При вирішенні спору суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України , даних у п.14 постанови №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" про те, що не допускається визнання дійсним заповіту , який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати ст..1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Відповідно до ст.ст. 1261,1267 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця , у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті , той з подружжя, який його пережив , та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У своїх позовних вимогах позивач просив суд задовольнити його позов на підставі ст.219 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо наслідків недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення односторонніх право чинів. Визнання дійсним нотаріально непосвідченого правочину можливо за наявності двох умов: а) правочин відповідав справжній волі особи, яка його вчинила; б) нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Право подачі позову про визнання правочину дійсним на підставі ч. 2 ст. 219 ЦК України має як особа, яка вчинила такий правочин, так і особа, на користь якої його вчинено. Однак суд у таких випадках не зобов'язаний визнавати правочин дійсним, а лише може це зробити. Таким чином, навіть за наявності умов, визначених у ч. 2 ст. 219, суд може на свій розсуд визнати правочин дійсним або не визнавати його таким.

За відсутністю належних та допустимих доказів, суд позбавлений можливості встановити, чи відповідав заповіт справжній волі ОСОБА_6

Крім цього, правило ч.2 ст.219 ЦК є загальним, тоді як Книга шоста ЦК містить спеціальні правила ( ст..ст. 1247,1248 ЦК) , які виключають дію загальних норм. На цю обставину Верховний Суд України звернув увагу і в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 № Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними.

Позивач , наполягаючи на задоволенні позовних вимог, не надав суду достатньо належних та допустимих доказів , а за змістом частини 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положення ст.60 ЦПК України покладає обов'язок доказування на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Дане положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.

Крім того, відмовляючи у вчиненні нотаріальних дій , державний нотаріус роз'яснив заінтересованим особам право на оскарження цієї постанови згідно ЗУ "Про нотаріат", отже, позовні вимоги про визнання заповіту дійсним, без оскарження постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, є передчасними.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог про визнання вказаної угоди дійсною.Судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,15,60,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 219,1241,1252,1253,1257 Цивільного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту дійсним відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок ОСОБА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_5 до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя: О. Н. Борис