Провадження №2/263/1023/2015
Справа №263/1982/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Домановій І.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку, прибудинкової території з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, -

В С Т А Н О В И В:

17.02.2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом, уточненим в процесі судового розгляду, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку, прибудинкової території з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. У позовній заяві зазначив, що згідно особового рахунку відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, споживає послуги, що надаються ТОВ «Житло-22», та зобов'язаний сплачувати за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території. Однак відповідач оплату комунальних послуг не здійснює взагалі, в результаті чого станом на 01.01.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 2935,97 грн. Відповідач у добровільному порядку суму боргу не сплачує. Судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 12.12.2014 року з ОСОБА_1 була стягнута заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.11.2001 року по 30.11.2014 року у розмірі 2932,92 грн. та судовий збір у сумі 121,80 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 06.02.2015 року судовий наказ від 12.12.2014 року був скасований. Незважаючи на те, що між відповідачем та позивачем немає письмового договору, відповідач здійснє споживання житлово-комунальних послуг, у зв'язку із чим у нього виникає зобов'язання з їх оплати. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку, прибудинкової території за період з 01.11.2001 року по 28.02.2005 року та з 01.02.2008 року по 31.12.2014 року у розмірі 2135,27 грн., індекс інфляції за час прострочення у розмірі 1641,34 грн. та три процента річних від простроченої суми у розмірі 294,66 грн., а також судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити, зазначивши, що у зв'язку з тим, що 22.02.2008 року судовим наказом, який набрав законної сили, з ОСОБА_1 було стягнено заборгованість з оплати послуг з утримання будинку, прибудинкової території за період з 01.03.2005 року по 31.01.2008 року, та враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості у період з травня 2012 року по березень 2013 року, з урахуванням вимог ст.264 ЦПК України строк позовної давності щодо стягнення суми боргу з березня 2013 року починається заново, тому просив суд застосувати строк позовної давності.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, оскільки боргу з оплати послуг з утримання будинку, прибудинкової території в межах строку позовної давності не існує. Просив до позовних вимог позивача застосувати строк позовної давності, про що надав суду відповідну заяву.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

У відповідності з положеннями ч.3 ст.61 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 з 28.11.1991 року, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.11.1991 року, особовий рахунок НОМЕР_2, та він є споживачем комунальних послуг.

Згідно зі ст.11 ЦК України, права та обов'язки можуть виникати як із договорів, так і з інших дій, зокрема з фактичного надання послуг та їх споживання стороною. Відповідно відсутність договору за відсутності доказів, що ці послуги не були надані, не є перешкодою для стягнення вартості цих послуг. З наведеного та наданих стороною відповідача доказів не спростовані надані позивачем письмові докази і пояснення щодо надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до розрахунку позивача згідно заяви про зміну розміру позовних вимог відповідач внаслідок нерегулярної оплати наданих послуг за період з 01.11.2001 року по 28.02.2005 року та з 01.02.2008 року по 31.12.2014 року має заборгованість у розмірі 2135,27 грн.

При цьому позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що 22.02.2008 року судовим наказом, який набрав законної сили, з ОСОБА_1 було стягнено заборгованість з оплати послуг з утримання будинку, прибудинкової території за період з 01.03.2005 року по 31.01.2008 року та з 01.02.2008 року по 31.12.2014 року, та враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості у період з травня 2012 року по березень 2013 року, з урахуванням вимог ст.ст.264-267 ЦПК України слід поновити строк позовної давності, оскільки щодо стягнення суми боргу з березня 2013 року вказаний строк починається заново.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ст.264 ч.ч.1,3 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.11.2001 року по 28.02.2005 року та з 01.02.2008 року по 31.12.2014 року.

Суд приходить до висновку, що заява представника позивача про поновлення строку позовної давності підлягає частковому задоволенню, оскільки 09.12.2014 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача суми заборгованості саме за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2001 року по 30.11.2014 року, внаслідок чого відбулося переривання перебігу строку позовної давності.

З урахуванням перерваного перебігу строку позовної давності позивач має право в межах строку позовної давності стягувати заборгованість з відповідача за період з 01.12.2011 року по 31.12.2014 року включно.

Відповідного обґрунтування та доказів поважності пропуску строку позовної давності за період з 01.11.2001 року по 28.02.2005 року та з 01.02.2008 року по 30.11.2011 року позивачем суду не надано.

Незначна переплата відповідачем комунальних платежів за деякі місяці не є свідченням визнання ним боргу за межами строку позовної давності, оскільки ця переплата йшла на погашення суми боргу в межах строку позовної давності.

Крім того, підтвердженням наведеного висновку є наступні обставини: про наявність боргу позивач не повідомляв відповідачу в квитанціях на оплату послуг, так само і про перерахунок заборгованості за межами строку позовної давності, що свідчить про те, що проведена відповідачем оплата йшла на погашення поточних платежів в межах строку позовної давності.

Таким чином, заява відповідача про застосування строку позовної давності відносно позовних вимог підлягає задоволенню, тому позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з 01.11.2001 року по 28.02.2005 року та з 01.02.2008 року по 30.11.2011 року включно не підлягають задоволенню.

Відповідач користується послугами позивача по обслуговуванню будинку та прибудинкової території.

Отже, заборгованість відповідача за надані послуги в межах строку позовної давності - з 05.12.2011 року по 31.12.2014 року.

Згідно ст.ст.156, 162 Житлового кодексу України, власник та члени його сім'ї зобов'язані вчасно вносити плату за комунальні послуги по встановленому у законному порядку тарифам.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з п. 7, ч. 6 п. 35 «Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року (у редакції постанови КМУ №45 від 24.01.2006 року) власник квартири зобов'язаний вчасно оплачувати послуги на утримання будинку та прибудинкової території на інші житлово-комунальні послуги.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Листом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №12/20-8-1276 від 31.08.2009 року відносно права підприємств житлово-комунального господарства подавати судові позови при відсутності договору зазначено, що чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобов'язаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Однак наданий представник позивач розрахунок суми заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги не відповідає дійсності, оскільки надані відповідачем квитанції про сплату комунальних послуг свідчать про наступне:

ПеріодНараховано, грн.Сплачено, грн.
Грудень 2011 р.38,42-
Січень 2012 р.38,4236,89
Лютий 2012 р.38,4237,40
Березень 2012 р.38,4240,00
Квітень 2012 р.38,4240,00
Травень 2012 р.38,4240,00
Червень 2012 р.38,4240,00
Липень 2012 р.38,4240,00
Серпень 2012 р.38,4240,00
Вересень 2012 р.38,4240,00
Жовтень 2012 р.38,4240,00
Листопад 2012 р.38,4240,00
Грудень 2012 р.38,4240,00
Січень 2013 р.38,4240,00
Лютий 2013 р.38,4240,00
Березень 2013 р.38,4240,00
Квітень 2013 р.38,4240,00
Травень 2013 р.38,4240,00
Червень 2013 р.38,4240,00
Липень 2013 р.38,4240,00
Серпень 2013 р.38,4240,00
Вересень 2013 р.38,4240,00
Жовтень 2013 р.38,4240,00
Листопад 2013 р.38,4240,00
Грудень 2013 р.38,4240,00
Січень 2014 р.38,4240,00
Лютий 2014 р.38,4240,00
Березень 2014 р.38,4238,42
Квітень 2014 р.38,4238,42
Травень 2014 р.38,4238,42
Червень 2014 р.38,4238,42
Липень 2014 р.38,4238,42
Серпень 2014 р.38,4238,42
Вересень 2014 р.38,4238,42
Жовтень 2014 р.38,4238,42
Листопад 2014 р.38,4238,42
Грудень 2014 р.38,4238,42
Всього1421,541418,49

Тобто, за наведений період (з грудня 2011 року по грудень 2014 року) нараховано платежів до сплати на суму 1421,54 грн.

Згідно квитанцій про сплату за вказаний період відповідачем сплачено платежів на суму 1418,49 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача з оплати послуг з утримання будинку, прибудинкової території перед позивачем за період з грудня 2011 року по грудень 2014 року складає 3,05 грн. (1421,54 грн. - 1418,49 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 1641,34 грн., трьох відсотків річних в розмірі 294,66 грн. суд не вбачає законних підстав для задоволення вказаних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

Так, у відповідача в межах строку позовної давності існує заборгованість з оплати послуг з утримання будинку, прибудинкової території в розмірі 3,05 грн. за грудень 2011 року. Строк позовної давності стосовно можливого стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних від суми заборгованості існує з 17.02.2012 року по 17.02.2015 року (дату подачі позовної заяви до суду), але в зазначений період у відповідача не існує заборгованості, тому підстав для нарахування вказаних витрат та процентів не вбачається.

Подача позивачем заяви до суду про видачу судового наказу не перериває перебіг позовної давності стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, оскільки такі вимоги у вказаній заяві були відсутні.

Поновлення строку позовної давності для наведених позовних вимог не вбачається у зв'язку з відсутністю поважності причин його пропуску, внаслідок чого підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 1641,34 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 294,66 грн. лежать поза межами строку позовної давності, тому не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати послуг з утримання будинку, прибудинкової території у розмірі 3,05 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати і не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, яка складає 3,05 грн. Зі вказаних задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,18 грн., які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.10-11, 60, 88, 197, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку, прибудинкової території з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» (87500, місто Маіруполь, пр. Будівельників, буд. 169, р/р 5874 МФ «Приватбанк», МФО 335429, ) заборгованість за надані послуги з утримання будинку, прибудинкової території за період з 01.12.2011 року по 31.12.2014 року включно у розмірі 3 (три) грн. 05 коп., в решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» (87500, місто Маіруполь, пр. Будівельників, буд. 169, р/р 5874 МФ «Приватбанк», МФО 335429, ) судовий збір у розмірі 0,18 грн.

На рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П.І.Папаценко