ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

23 січня 2015 року Справа № 174/1229/14-ц

п/с № 2/174/42/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, про визнання права власності на гараж, треті особи у справі: Об'єднання власників індивідуальних гаражів та сараїв «Степовий-2»; державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області; ОСОБА_3,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 16.12.2014 року, позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 25 вересня 2002 року за № 403, було узаконено самовільно збудовані гаражі та сараї в об'їданні власників індивідуальних гаражів та сараїв «Степовий-2», що знаходяться по вул. Степовій в м. Вільногірську Дніпропетровської області, згідно з додатками до цього рішення №№ 1 та 2. Цим же рішенням виконкому було зобов'язано громадян виготовити технічні паспорти на гаражі та сараї.

Згідно до цього рішення, за громадянами було визнано право власності на самовільно збудовані ними гаражі в зазначеному вище об'єднанні «Степовий-2».

Відповідно до рішення виконкому Вільногірської міської ради від 25 грудня 2003 року за 800 «Про внесення доповнення до рішення виконком) від 25.09.2002 р. № 403 «Про у законення індивідуальних гаражів та сараїв громадян в об'єднанні «Степове-2», було узаконено самовільно збудовані гаражі в цьому ж об'єднанні «Степовий-2», згідно до додатку до якого йому належить гараж в об'єднанні «Степовий-2» за НОМЕР_3. Пізніше, до цього ж рішення було виготовлено новий додаток, в якому було змінено нумерацію гаражів та за його гаражем було закріплено НОМЕР_2.

Однак, з невідомих йому причин, до архівного відділу виконкому Вільногірської міської ради було внесено рішення виконкому за № 800 від 25 грудня 2003 року з додатком, де за його гаражем було закріплено НОМЕР_3. Таким чином, на підставі зазначеного вище рішення, ним було виготовлено технічний паспорт на гараж, в якому зазначено його гараж саме під НОМЕР_3.

Після виготовлення технічної документації на гараж, він звернувся до реєстраційної служби міського управління юстиції для проведення державної реєстрації його права гласності на гараж. Однак, в реєстрації права, на гараж йому було відмовлено, оскільки право власності на гараж під НОМЕР_3 в об'єднанні «Степовий-2» вже зареєстровано за ОСОБА_4, третьою особою у справі.

Після відмови в реєстрації, він звертався з заявою до виконкому про внесення змін в додаток до рішення виконкому № 800 від 25.12.2014 року, однак йому було відмовлено з мотивів того, що об'єднання «Степовий-2» є юридичною особою та виконком не має права втручатись в його діяльність. В свою чергу об'єднання «Степовий-2» не має повноважень вносити зміни або скасовувати рішення органу місцевого самоврядування, якщо вони вже були прийняті та не є скасованими або зміненими.

Згідно з довідкою, яку йому видано головою об'єднання «Степовий-2», його гараж має порядковий НОМЕР_2. Земельну ділянку під гаражем було ним приватизовано в установленому законом порядку.

Таким чином, на сьогоднішній день, крім як за рішенням суду, не має можливості визнати за ним право власності на зазначений вище гараж.

Зазначені вище факти підтверджуються доказами, переліченими в додатках до позовної заяви, на підставі яких можливо встановити факт, що має юридичне значення.

Виходячи з наведеного вище та відповідно до вимог ст. 316-319, 328, 376, 386, 392 ЦК України, позивач прохає, визнати за ним право особистої приватної власності на нерухоме майно, а саме, на гараж НОМЕР_2 в об'єднанні власників індивідуальних гаражів та сараїв «Степовий-2»: літера Б-1 (цегла) площею 23,6 кв. метри, погріб п/д (цегла) 2,3 кв. метри, оглядова яма о/я (цегла), 1,50 кв. м.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив, що проведена оцінка гаража відбувалася, згідно технічного паспорта, що був оформлений на гараж під номером НОМЕР_3. Правильний номер гаража, що встановлено ще в 2003 році, є номер НОМЕР_2. Земельна ділянка під його гаражем ним приватизована, що підтверджується витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якого долучена до справи.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, проте сам був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Відповідно до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, та враховуючи відсутність заперечень з боку позивача проти винесення заочного рішення у справі, суд на місці ухвалив - розгляд справи проводити заочно, за відсутності відповідача.

Третя особа, державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в судове засідання свого представника не направила та надала заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначила прохання, прийняти рішення на розсуд суду. (а.с.28)

Представник третьої особи, Об'єднання власників індивідуальних гаражів та сараїв «Степовий-2», в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що, дійсно під час проведення узаконювання гаражів в 2002-2003 р. помилково було зазначено неправильно номер гаража - НОМЕР_3, належного позивачу. До рішення виконкому про узаконювання гаражів в гаражному об'єднанні «Степовий-2» в 2003 році додатково було подано список гаражів з 298 по 307, в якому зазначено правильний номер гаража позивача - НОМЕР_2.

Третя особа, ОСОБА_3, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що гараж за номером НОМЕР_3, який раніше належав ОСОБА_4, належить їй на підставі договору дарування від 23.11.2004 року, копію якого вона долучила до справи. Перед оформлення договору дарування вона з'ясовувала номер гаража, належного ОСОБА_4 Оскільки гаражний кооператив не з'ясував в повній мірі кількість всіх гаражів, що підлягали узаконюванню, то і була допущена помилка в нумерації гаражів.

Вислухавши сторони, дослідивши надані письмові докази, а саме:

квитанцію від 19.11.2014 р. та від 16.12.2014 р. про сплату позивачем судового збору на загальну суму 243.60 грн. (а.с.1-2);

копію аркушів паспорта громадянина України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5);

копію рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 17327279 від 19.11.2014 р. державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Волинець Тетяни Миколаївни (а.с.7);

копію технічного паспорта з схематичним планом та технічною характеристикою на гараж НОМЕР_3 від 02.04.2014 р., замовник ОСОБА_1 (а.с.8-9);

копію рішення виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 800 від 21.12.2003 р. «Про внесення доповнення до рішення виконкому від 25.09.2002 р. № 403 «Про узаконювання індивідуальних гаражів та сараїв громадян в об'єднанні «Степове -2» з додатком, в якому є перелік гаражів з 298 по 307, серед яких за ОСОБА_1 значиться гараж за номером - НОМЕР_2 (а.с.10);

копію архівного витягу рішення виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 800 від 21.12.2003 р. «Про внесення доповнення до рішення виконкому від 25.09.2002 р. № 403 «Про узаконювання індивідуальних гаражів та сараїв громадян в об'єднанні «Степове -2» з додатком, в якому зазначено за ОСОБА_1 гараж за номером - НОМЕР_3 (а.с.11);

копію рішення виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 403 ввід 25.09.2002 р. «Про узаконювання індивідуальних гаражів та сараїв громадян в об'єднанні «Степове -2» з додатком, в якому є перелік гаражів з 41 по 297, серед яких за ОСОБА_4 значиться гараж за номером - НОМЕР_3 (а.с.12-13);

копію листа за підписом заступника міського голови м. Вільногірська начальника управління АКБ та ЖКГ, Карпуся А.В., від 21.10.2014 р. № 2068, на адресу голови об'єднання власників індивідуальних гаражів та сараїв «Степове-2», Соколенка О.С., де повідомляється, що ведення списків та нумерація гаражів входить до обов'язків правління об'єднання (а.с.14);

копію свідоцтва про право приватної власності від 18.08.2014 р. ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку для будівництва гаража в об'єднанні власників гаражів «Степове-2» (а.с.15);

копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.08.2014 р., згідно якого за ОСОБА_1 зареєстроване право приватної власності на нерухоме майно - земельну ділянку для будівництва гаража в об'єднанні власників гаражів «Степовий-2», кадастровий номер 0:01:022:0001, державна реєстрація земельної ділянки 24.06.2014 р. (а.с.16);

Копію довідки голови об'єднання власників індивідуальних гаражів «Степовий-2» від 23.10.2014 р., згідно якої ОСОБА_1 має гараж НОМЕР_2 та земельну ділянку для обслуговування гаража (а.с.17);

копію актового запису про смерть, згідно якого ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 81 р. (а.с.27);

копію звіту про оцінку майна, гаража НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Степовий-2» від 21.01.2015 р., згідно якого вартість гаража складає - 47583.00 грн. без ПДВ (а.с.32-49);

копію протоколу зборів членів кооперативу від 24.01.2006 р. про обрання головою ОСОБА_2 (а.с.50);

копію нотаріально посвідченого заповіту від 05.07.2004 року, згідно якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповідає належний їй гараж НОМЕР_3 в об'єднанні власників гаражів «Степове-2» ОСОБА_3 (а.с.51);

копію нотаріально посвідченого договору дарування гаража від 23.11.2004 року, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар гараж НОМЕР_3 в об'єднанні власників гаражів «Степовий-2» (а.с.52) - та оцінивши ці докази в їх сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Суд вважає, що між сторонами мають місце спірні правовідносини за фактом невизнання приватного права власності позивача на спірний гараж, стосовно якого фактично було прийняте рішення органом місцевого самоврядування про його узаконювання, тобто, про належність його на праві приватної власності позивачу.

Суд вважає, що до відносин, які виникли та існували між сторонами до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності Цивільним Кодексом України, в редакції 2003 р., слід застосувати норми Цивільного Кодексу УРСР від 18.07.1963 року, та інше законодавство, що діяло в цей період, зокрема, ЗУ «Про власність» від 26.03.1991 р.; разом з тим, оскільки ці відносини продовжували існувати після набрання чинності Цивільним Кодексом України, в редакції 2003 р., то до цих відносин слід також застосовувати правові норми, які набрали чинності після 01.01.2004 року.

Згідно ст. 86 ЦК України 1963 р., право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про власність» 1991 р., член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав чинності з 01.01.2004 р.: 4. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. 6. Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Для вирішення спірних правовідносин, на думку суду, слід керуватися наступними нормами права, які набрали чинності з 01.01.2004 року.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, в редакції 2003 р., право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 204 ЦК України, 1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не

встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.І ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили.

Тобто згідно зазначеної норми одним із правовстановлюючих документів про право власності на нерухоме майно, може бути рішення суду.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його.

Отже з позовом про визнання права власності може звернутись до суду саме власник майна у разі оспорювання або невизнання його права іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його.

Суд доходить висновку, що, відповідно до досліджених доказів та правових норм, враховуючи, що земельна ділянка, на якій розташований спірний гараж, приватизована позивачем, згідно свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 18.08.2014 р., є підстави вважати, що право приватної власності на спірний гараж за номером НОМЕР_2, фактично було встановлене за позивачем ОСОБА_1, згідно рішень виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області за номером 403 від 25.09.2002 р. «Про узаконювання індивідуальних гаражів та сараїв громадян в об'єднанні «Степове -2», та за номером № 800 від 21.12.2003 р. «Про внесення доповнення до рішення виконкому від 25.09.2002 р. № 403 «Про узаконювання індивідуальних гаражів та сараїв громадян в об'єднанні «Степове -2», проте внаслідок допущеної помилки при складанні переліку гаражів в об'єднанні власників в 2002-2003 роках та здійсненні заходів з узаконювання гаражів була допущена помилка стосовно зазначення номеру гаража, належного ОСОБА_1, а саме, замість правильного номеру гаража - НОМЕР_2, було вказано номер - НОМЕР_3, за яким фактично враховувався гараж, власником якого була ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а на підставі договору дарування від 23.11.2004 власником якого стала третя особа у справі - ОСОБА_3 Ця помилка явилася підставою для відмови позивачу державним реєстратором 19.11.2014 р. у визнанні за ним права приватної власності на гараж за номером НОМЕР_3, правильний номер якого є номер - НОМЕР_2, та для відмови у державній реєстрації його права власності на цей гараж. При цьому відповідач ухилився від внесення необхідних уточнень в свої постанови про узаконювання спірного гаража.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, не суперечать закону та фактичним обставинам справи, враховуючи також, що заперечень з боку відповідача чи інших осіб стосовно права власності позивача на спірний гараж відсутні, що задоволення позову в повному обсязі не порушує прав та законних інтересів інших осіб, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем сплачено судовий збір в сумі - 243.60 грн., проте розмір судового збору складає один відсоток від дійсної вартості спірного гаража - 47583.00 грн., тобто 475.83 грн. Враховуючи, що позивач заяви про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача не надав і в судовому засіданні на цьому не наполягав, судові витрати у справі, в виді судового збору - 475.83 грн., слід покласти на позивача, ОСОБА_1, стягнувши з нього в дохід держави України додатково судовий збір в сумі - 232.23 грн., враховуючи, що ним при подачі позову в суд сплачено судовий збір в сумі - 243.60 грн.

На підставі викладеного, а також ст.ст.3,4,6,11,14-16,316-319, 321,325, 328, 331, 334, 392 ЦК України, 2003 р., керуючись ст. ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 222-233, 292-294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем м. Вільногірська, Дніпропетровської області, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованим за місцем проживання АДРЕСА_1, право приватної власності, в цілому, на гараж НОМЕР_2 в об'єднанні власників індивідуальних гаражів та сараїв «Степовий-2» (Степове-2): літера Б-1 (цегла) площею 23,6 кв. м., погріб п/д (цегла) 2,3 кв. м., оглядова яма о/я (цегла), 1,50 кв. м.

Судові витрати у справі, в виді судового збору - 475.83 грн., покласти на позивача, ОСОБА_1, за відсутності його заяви про відшкодування судових витрат, додатково стягнувши з нього в дохід держави України судовий збір в сумі - 232.23 грн., враховуючи, що ним при подачі позову в суд сплачено судовий збір в сумі - 243.60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається, протягом десяти днів з дня його проголошення, через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.