АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1923/15 Справа № 180/2772/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тананайська Ю. А. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного професійно-технічного навчального закладу Марганецький професійний ліцей на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року по справі за позовом державного професійно-технічного навчального закладу Марганецький професійний ліцей до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

07 жовтня 2014 року державний професійно-технічний навчальний заклад Марганецький професійний ліцей звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, в якій просив суд звільнити ОСОБА_2 з посади майстра виробничого навчання Марганецького професійного ліцею за ч.2 ст.40 КЗпП України та стягнути з ОСОБА_2 витрати на судовий збір у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 30 серпня 1999 року ОСОБА_2 прийнята на посаду майстра виробничого навчання в ПТУ № 68 ( правонаступником якого є позивач). ОСОБА_2 виконує посадові обов'язки на підставі свідоцтва № 000071 від 30 квітня 2002 року, виданого ПТУ № 68, про присвоєння їй кваліфікації «Муляр, бетоняр, тесляр 4 розряду», яке анульоване, оскільки в ПТУ № 68 не було ліцензії на навчання за вказаними професіями. З 2013 року ОСОБА_2 не підтвердила свою кваліфікацію, в зв'язку з чим адміністрація звернулася до профспілкової організації з приводу надання згоди на звільнення за ч.2 ст.40 КЗпП, однак 03 жовтня 2014 року отримано повідомлення про відмову профспілкової організації у наданні згоди на звільнення відповідача, в зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року ухвалено: в задоволенні позову державного професійно-технічного навчального закладу Марганецький професійний ліцей - відмовити.

В апеляційній скарзі державний професійно-технічний навчальний заклад Марганецький професійний ліцей просить скасувати рішення суду та винести рішення по справі, яким визнати, що ОСОБА_2 незаконно обіймає займану посаду та розірвати трудовий договір, укладений з ОСОБА_2 на невизначений строк, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 1999 року згідно наказу Професійно-технічного училища № 68 № 179-к ОСОБА_2 прийнята на роботу майстром виробничого навчання. На позивача були покладені трудові обов'язки згідно із посадовою інструкцією майстра виробничого навчання. Адміністрація навчального закладу звернулась до профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення. 03.09.2014 року позивачем отримано повідомлення Голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації Марганецького ПТУ № 68 «Марганецький професійний ліцей» про відмову у наданні згоди на звільнення відповідача за п.2 ст.40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.23 КЗпП України договір укладений між позивачем та ОСОБА_2 є безстроковим, тобто укладеним на невизначений строк, тому може бути розірваний з підстав, визначених законом. Позовна вимога про звільнення ОСОБА_2 з посади майстра виробничого навчання задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб захисту цивільного права не передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з трудових правовідносин, що регулюються трудовим законодавством, зокрема, КЗпП України.

Згідно із ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові.

Сукупність умов, що визначають взаємні права й обов'язки сторін, складає зміст трудового договору. У зміст входять умови, встановлені як самими сторонами, так і нормативно-правовими актами про працю. Умовами трудового договору є угода про сам факт прийняття на роботу; про місце роботи; про встановлення трудової функції працівника; про розмір оплати праці; про термін дії трудового договору тощо.

Трудовий договір породжує тривалі правовідносини між власником або уповноваженим ним органом (підприємством, установою, організацією) і працівником. Водночас закон, у принципі, визнає за його сторонами право одностороннього розірвання трудового договору і припинення існуючих між сторонами трудових відносин відповідно до правил, установлених законодавством про працю.

Власник, на відміну від працівника, позбавлений права на свій розсуд розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк. Власник вправі із своєї ініціативи звільнити працівника тільки за умови, що є підстави, з якими закон пов'язує виникнення в нього права на розірвання трудового договору. І лише за наявності права на звільнення працівника власник реалізує його на свій розсуд: він вправі звільнити працівника або не звільняти (за винятком випадків, коли із відповідних норм законодавства випливає обов'язок власника звільнити працівника). Право на свій розсуд вирішувати питання про розірвання трудового договору за наявності встановленої законом підстави залишається за власником навіть після того, як він запросив і одержав від виборного органу первинної профспілкової організації дозвіл на звільнення працівника.

За наявності підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він може розірвати трудовий договір, укладений як на невизначений строк, так і на погоджений сторонами строк. Ніяких додаткових загальних обмежень для дострокового розірвання строкового трудового договору законодавством не встановлено: якщо є підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, то власник вправі розірвати і строковий договір і договір, укладений на невизначений строк.

Саме закріплення в законодавстві повноважень відповідного органу, що виконує функції власника, звільняти працівників на законній підставі, є прерогативою роботодавця, у зв'язку з чим у суду не має повноважень вирішувати питання щодо розірвання трудового договору шляхом звільнення працівника за ініціативою державного професійно-технічного навчального закладу Марганецький професійний ліцей, тобто позивача.

На підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Розірвання трудового договору з зазначеної підстави, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового комітету, членом якого є працівник.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 21 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", - при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі. Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч. 2 ст. 40 КЗпП. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тобто право вибору підстав позовних вимог та способу захисту порушеного права належить виключно позивачеві і суд не може самостійно змінювати підставу і той спосіб захисту права, який позивач обрав.

Відповідно до вимог статей 231,232 КЗпП України та роз'яснень зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, - в законі зазначений перелік трудових спорів, які розглядаються судами, і до вказаного переліку трудових спорів не відноситься спір щодо звільнення працівника за трудовим договором саме судом.

Безпосередньо судам підвідомчі спори з питань застосування законодавства про працю, які відповідно до законодавства були вирішені власником в межах наданих йому прав, наприклад: відповідність вимогам закону звільнення працівника за ініціативою роботодавця.

Таким чином, аналізуючи докази у справі, судова колегія приходить до висновку про обґрунтоване встановлення судом першої інстанції відсутність підстави для задоволення позовних вимог про розірвання трудового договору шляхом звільнення відповідача з роботи.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, що не є підставою для зміни або скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції розглядає справи в межах апеляційної скарги та межах позовних вимог (ч.1 ст. 303 ЦПК України), а тому позовні вимоги в апеляційній скарзі, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, не можуть бути розглянуті та задоволені апеляційним судом.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного професійно-технічного навчального закладу Марганецький професійний ліцей - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь