У х в а л а

іменем україни

14 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
Парінової І.К.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг», третя особа - Первинна профспілкова організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Первинної профспілкової організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 5 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі у Публічному акціонерному товаристві «Арселор Міттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 5 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 вересня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленими судовими рішеннями, Первинна профспілкова організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» (далі - ППО ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг») звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 травня 2001 року позивача прийнято на роботу на Криворізький металургійний комбінат «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг». Крім того, ОСОБА_6 є членом ППО ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг».

Наказом від 29 жовтня 2013 року № 1356/л ОСОБА_6, яка перебувала на посаді спеціаліста управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу (фінансова і бухгалтерська звітність), звільнена за скороченням штату на підставі пункту 1 частини статті 40 КЗпП України (а.с. 8-9, т. 1).

Підставою для звільнення ОСОБА_6 був наказ від 19 квітня 2013 року № 531 «Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства», яким передбачалось виключення зі штатного розкладу та організаційної структури управління ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» підділянку «УОПиТ» штатною чисельністю 18 одиниць, адже непрофільні для відповідача функції з харчування працівників передано ТОВ «КорпусГрупп Комтек», яке стало переможцем тендеру на надання цих послуг (а.с. 16-17, т. 1).

Цим наказом передбачалась можливість за згодою працівників переведення на роботу до ТОВ «КорпусГрупп Комтек», а також грошові виплати за рахунок власника особам, які виявили бажання перевестися до зазначеного товариства.

29 квітня 2013 року видано наказ № 582 «Про вивільнення працівників», відповідно до якого з 15 липня 2013 року з організаційної структури управління ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» виключено підділянку «УОПиТ» з покладенням функцій на ТОВ «КорпусГрупп Комтек» на умовах договору про надання послуг. Пунктами 6, 7 наказу № 582 передбачено звільнення вивільнюваних працівників управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 18-19, т. 1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав, що процедура звільнення ОСОБА_6 з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України не порушена.

Однак із таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки він суперечить закону та не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У зв'язку з цим суди мають з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Так, ОСОБА_6 зазначала, що наказами від 19 квітня 2013 року № 531, від 29 квітня 2013 року № 582 та від 30 квітня 2013 року № 05-1658 передбачалося виключення з 15 липня 2013 року зі штатного розпису ділянки «Бухгалтерський облік і фінансова звітність» підділянку «УОПиТ». Проте штатний розпис у новій редакції було затверджено наказом від 27 грудня 2013 року № 1771, дата набрання чинності: 1 січня 2014 року (а.с. 16, 18-19, т. 1; а.с. 97-98, 100 т. 2).

Таким чином суд першої інстанції на доводи позивача уваги не звернув та не перевірив, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, чи відбулося скорочення посади, на якій працювала ОСОБА_6, на момент її звільнення 29 жовтня 2013 року.

Крім того, розірвання трудового договору з ініціативи власника допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Відповідно до частини 7 статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначав, що під обґрунтованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на певних нормах трудового законодавства. Необґрунтованою відмовою вважається відмова, якщо в рішенні профспілки немає посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства щодо підстав і порядку вивільнення працівника.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку рішенню ППО ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», яким відмовлено в наданні згоди на звільнення позивача (протокол від 29 липня 2013 року), дійшов висновку, що в рішенні профспілка посилається на нормативні акти, які не регулюють спірні правовідносини, а стосуються відносин між відповідачем та профспілкою. Крім того, суд вважав, що відповідач не отримав обґрунтованої відмови в наданні згоди на звільнення позивача, оскільки рішення профспілки не містить посилань на порушення відповідачем пункту 1 частини 1 статті 40 та статті 49-2 КЗпП України.

Аналіз норми частини 7 статті 43 КЗпП України дає підстави для висновку, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Зважаючи на це, суд першої інстанції помилково вважав рішення виборного органу первинної організації профспілки необґрунтованим, так як не звернув уваги на те, що його мотиви не дають можливості власнику звільнити працівника без згоди профспілкового органу за наявності обґрунтування профспілковим органом рішення про відмову в наданні власнику згоди на звільнення працівника.

Апеляційний суд у порушення норм статей 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив рішення суду першої інстанції на предмет його законності та обґрунтованості.

За таких обставин суди неправильно застосували норми матеріального права, в порушення норм процесуального права не встановили усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відтак судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2 статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Первинної профспілкової організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 5 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун
І.К. Парінова
О.В. Ступак
С.П. Штелик