Ухвала

іменем україни

20 жовтня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Євграфова Є.П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_3 про визнання шлюбного контракту частково недійсним, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання шлюбного контракту частково недійним, посилаючись на те, що 09 серпня 1997 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Овідопольського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2012 року розірвано.

За час шлюбу сторонами було збудовано садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. На підставі рішення Молодіжненської сільської ради Овідопольського району Одеської області від 26 липня 2005 року № 1178-IV передано у власність відповідачки земельну ділянку, на якій збудовано вищезазначений садовий будинок.

ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_3 заявила позов про визнання вищезазначеного садового будинку із земельною ділянкою її особистою власністю, посилаючись на п. 2 шлюбного контракту від 07 серпня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Одеської області Стрижак З.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5193, яким передбачено, що майно, яке належало кожному із подружжя до вступу в шлюб, а саме: ділянка з будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1, є ОСОБА_3 і не успадковується позивачем у випадку, коли відповідач помре раніше ОСОБА_2

Вважав, що умови шлюбного контракту суперечать п. 1 цього контракту, в якому зазначено, що майно, яке буде нажите ними за час шлюбу, буде їх спільною власністю та належатиме їм в рівних частках.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 квітня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсними умови шлюбного контракту, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3., посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак З.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5193, в частині: належні ОСОБА_3. дачна ділянка з будинком, що знаходяться у АДРЕСА_1, залишаються у власності ОСОБА_3 і не успадковуються ОСОБА_2 у випадку, коли ОСОБА_3. помре раніше ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 квітня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, зазначав, що 09 серпня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3., зареєстровано шлюб, ОСОБА_3 взяла прізвище позивача ОСОБА_3.

15 жовтня 2012 року, на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, шлюб між позивачем і відповідачем розірвано.

07 серпня 1997 року перед реєстрацією шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. укладено шлюбний контракт, п. 2 якого передбачено, що належні ОСОБА_3. дача з будинком, що знаходяться в АДРЕСА_1, залишаються у її власності і не успадковуються ОСОБА_2 у випадку смерті ОСОБА_3.

Право власності на садовий будинок, АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_3 через сім років після укладення шлюбного контракту, а саме: 30 листопада 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30 листопада 2004 року.

Право власності на земельну ділянку виникло у ОСОБА_3 через вісім років після укладення шлюбного контракту, а саме: в 2005 році, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Молодіжненської сільської ради від 26 липня 2005 року № 1178-ІV.

Вважаючи, що умови п. 2 шлюбного контракту порушують права позивача як співвласника, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтовність вимог позивача.

незаконним визнання за ОСОБА_3 дачної ділянки з будинком, зазначеної у

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав наступне.

Відповідно до свідоцтва на садовий будинок останній був збудований у 1995 році. Згідно з положеннями ст. 105-1 ЦК Української РСР 1963 року літні садові будиночки, будівництво яких здійснюється без належно погодженого проекту або з відхиленнями від норм, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, чинним на початок будівництва, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться садівницьке (виноградарське) товариство, приводяться у відповідність з зазначеними нормами або зносяться громадянами, що здійснюють таке будівництво, чи за їх рахунок.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Правовідносини щодо права власності на будинок, який закінчений будівництвом згідно з положеннями ст. 105-1 ЦК Української РСР 1963 року та реєстрації права власності згідно з положеннями ст. 331 ЦК України, виникли як обов'язкова умова з прийняттям ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 квітня 2004 року.

Згідно зі ст. 27-1 КпШС України особи, які беруть шлюб, мають право за власним бажанням укладати угоду щодо вирішення питань життя сім'ї (шлюбний контракт), в якій передбачити майнові права і обов'язки подружжя.

Умови шлюбного контракту не можуть погіршувати становище будь-кого з подружжя порівняно з законодавством України.

Порядок укладення шлюбного контракту визначається Кабінетом Міністрів України.

При укладанні шлюбного контракту між сторонами правовий режим щодо особистого майна не змінювався, тому апеляційний суд вважав позов в цій частині безпідставним, оскільки ОСОБА_2 не довів, яким чином погіршується його становище після укладання шлюбного контракту, чи було порушено та чим було порушено його волевиявлення в момент укладання шлюбного контракту, оскільки, підписуючи шлюбний контракт, він розумів всі умови договору, протягом перебування в шлюбі ОСОБА_2 не ставив питання про визнання шлюбного контракту недійсним.

Оскільки рішення апеляційного суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а викладені в касаційній скарзі доводи були предметом перевірки під час судового засідання та висновків суду не спростовують, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбного контракту частково недійсним <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П. Євграфова