У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В. Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 9 лютого 2006 року між ним та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є відповідач, був укладений кредитний договір, за умовами якого він отримав у кредит 18 112 доларів СПІА.

На забезпечення вказаного кредитного зобов'язання він передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 червня 2010 року та рішенням апеляційного суду від 28 жовтня 2010 року з нього та ОСОБА_4 солідарно стягнуто 159 498 грн. 92 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором.

Зазначене рішення суду він виконав, сплативши заборгованість у повному обсязі. Виконавче провадження у вказаній справі закрито 23 вересня 2013 року.

Однак до теперішнього часу з державного реєстру прав на нерухоме майно не виключені відомості про обтяження права власності на належну йому квартиру.

На письмову вимогу позивача про зняття обтяження, відповідач зазначив, що заборона не може бути знята у зв'язку з технічними проблемами, а також через наявність у нього заборгованості перед ним за іншими зобов'язаннями.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі, зобов'язавши відповідача надати державному реєстратору заяву про припинення обтяження належної йому квартири.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2014 року позов задоволено. Зобов'язано Головний банк ПАТ КБ «Надра» протягом п'яти днів з дня набрання законної сили рішенням суду подати до реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції заяву про припинення обтяження на квартиру. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що позивач у повному обсязі виконав зобов'язання за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, тому відмова відповідача зняти обтяження належної позивачу квартири є безпідставною та обмежує його право власності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що 09 лютого 2006 року між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», був укладений кредитний договір, забезпечений іпотекою. Предметом іпотеки визначена належна позивачу квартира АДРЕСА_2 (а. с. 4-8).

У зв'язку з цим нотаріус наклав заборону на відчуження вказаної квартири до припинення договору іпотеки (а. с. 18).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2010 року та рішенням апеляційного суду від 28 жовтня 2010 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто 159 498 грн. 92 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором (а. с. 13-14).

На підставі цього рішення Ленінським районним судом м. Миколаєва був виданий виконавчий лист № 2-1679/2010 від 6 грудня 2010 року (а. с. 11).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 23 вересня 2013 року виконавче провадження за вказаним виконавчим листом закінчено у зв'язку з його виконанням у повному обсязі (а. с. 9).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3 просив суд зобов'язати відповідача надати державному реєстратору заяву про припинення обтяження належної йому квартири.

Згідно з листа відділення ПАТ КБ «Надра» від 07 травня 2014 року майно ОСОБА_3 не звільнено з під обтяження внаслідок наявності певних технічних проблем у ПАТ КБ «Надра» (а. с. 19).

Разом з тим, відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1679/2010 року, виданого 06 грудня 2010 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором 159 498 грн. 92 коп. закінчено у зв'язку з його виконанням у повному обсязі 23 вересня 2013 року (а. с. 9).

Пункт 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлює, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Цей позов також може поєднуватися з іншими позовами, наприклад, щодо вимог про захист права власності з віндикаційним, негаторним позовом або з позовом про виключення майна з опису або звільнення з-під арешту.

Таким чином апеляційний суд дійшов до передчасного висновку, що позивачем був обраний неналежний спосіб захисту свого права.

Також апеляційний суд не звернув уваги, що з листа відділення ПАТ КБ «Надра» від 07 травня 2014 року вбачається, що банк як ще на одну із підстав відмови зняти обтяження на належну позивачу квартиру посилався на те, що станом на 06 травня 2014 року у ОСОБА_4 перед банком існує заборгованість по двох кредитних картках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (а. с. 19). Однак суд вказані обставини не перевірив та не з'ясував чи вказана заборгованість рахується за кредитним договором від 09 лютого 2006 року чи за іншими зобов'язаннями, та які саме зобов'язання були забезпечені спірним майном.

Таким чином апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив та не перевірив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська