Справа № 367/2273/15 Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/3054/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 1 13.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Голуб С.А.

суддів: Гуля В.В., Приходька К.П.

за участі секретаря: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора міста Ірпеня на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2015 року у справі за позовом прокурора міста Ірпеня в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради Київської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання недійсними рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року прокурор м. Ірпеня звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2013 року у справі № 1013/4061/2012 задоволено позов прокурора міста Ірпеня і скасовано рішення Ірпінської міської ради 14.04.11 № 444-10-УІ «Про надання дозволу громадянам на розроблення проектів землеустрою» в частині надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд громадянам ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_3, ОСОБА_32, по АДРЕСА_1, по АДРЕСА_2 площами по 0,1 га кожна та по АДРЕСА_3 площею 0,066 га; рішення Ірпінської міської ради № № 974-19-УІ, 975-19-УІ від 06.10.11, якими надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_33 за адресою АДРЕСА_4 площею 0,05 га та ОСОБА_34 адресою АДРЕСА_5 площею 0, 1 га; скасовані рішення Ірпінської міської ради, якими затверджено проекти землеустрою і щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність відповідачам, визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки; витребувано спірні земельні ділянки з незаконного володіння відповідачів на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 08.10.14 частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_30, ОСОБА_10, ОСОБА_34

Рішення Ірпінського міського суду від 12.09.13 в частині задоволення позовних вимог про витребування з незаконного володіння відповідачів на користь держави в особі Кабінету Міністрів України спірні земельні ділянки, загальною вартістю 4 441 571,33 гривень скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Прокурор м.Ірпеня вважав, що відповідачі незаконного користуються земельними ділянками, оскільки вони у них не були вилучені, а тому просив скасувати та визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірні земельні ділянки, а також витребувати вказані земельні ділянки на користь територіальної громади в особі Ірпінської міської ради із незаконного володіння відповідачів.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2015 року в частині позовних вимог про визнання недійсними рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено у відкритті провадження.

Відкрито провадження по вказаній справі в частині витребування на користь територіальної громади з незаконного володіння громадян земельних ділянок.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині відмови у відкритті провадження, прокурор м. Ірпеня подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що в постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2014 року № 21-308а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах дійшла до висновку, що в разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передання земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанцій, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження в цій частині.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження в частині визнання недійсними рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень виходив з того, що в цій частині позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відносяться до публічно-правових спорів, а тому підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону, державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього Закону, дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду, під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

Таким чином спори, які виникають з приводу державної реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначена позиція також була висвітлена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що саме позивачу належить право обрання способу захисту порушеного права, а тому прокурор міста Ірпеня обрав спосіб захисту порушеного права відповідно до ст. 152 ЗК України, 16 ЦК України та ст.15 ЦПК України.

Судова колегія погоджується із тим, що саме позивач має обрати спосіб захисту. Разом із тим, спір щодо скасування державної реєстрації має вирішувати в порядку адміністративного судочинства і суд може зобов»язати вчинити певні дії за цим позовом тільки суб'єкта владних повноважень. Однак прокурор у своєму позові державного реєстратора взагалі не залучив до участі у справі, разом із тим заявив позов про визнання недійсним його рішення.

Судова колегія не може погодитись із доводами апеляційної скарги щодо обґрунтованого об'єднання прокурором м.Ірпеня позовних вимог в рамках цивільно-процесуального законодавства, оскільки за однією із позовних вимог, а саме віндикаційним позовом відповідачами є фізичні особи, а за іншими позовними вимогами відповідачем може бути лише суб'єкт владних повноважень - державний реєстратор.

Судова колегія не може погодитись із посиланням прокурора на постанову Верховного Суду України від 09 грудня 2014 року № 21-308а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, оскільки в даній справі існують інші правовідносини, ніж ті, які досліджував Верховний Суд в названій вище справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог щодо визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін..

Керуючись ст.ст. 307, 311, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора міста Ірпеня відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2015 року в частині відмови у відкритті провадженні щодо позовних вимог про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: