Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1204/15-ц
Провадження № 2/553/604/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.08.2015 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Бутенко Т.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому вказує, що між ним та відповідачкою була укладена угода у вигляді розписки, відповідно до якої відповідачка, від імені якої діяла за довіреністю ОСОБА_3, зобовязалася оформити договір купівлі-продажу частини домоволодіння по вул. Новаторській, 11, в м. Полтаві за 15000 доларів США, отримала в якості передоплати за майбутній договір купівлі-продажу передоплату 2500 доларів США та 20000 грн. Крім того, згідно розписки відповідачки від 18.06.2014 року вона не заперечувала проти здійснення позивачем усіх ремонтних робіт у домоволодінні, на закупівлю будівельних матеріалів (пісок, камінь-бут) витрачено кошти у сумі 20560 грн. та за виготовлення проекту на водовідведення 2400 грн.

Вказує, що вони з ОСОБА_2 фактично перебували у договірних відносинах, майже уклали договір купівлі-продажу, позивач виконав умови договору - здійснив попередню оплату товару в сумі 20000 грн. та 2500 доларів США, що по курсу НБУ станом на 17.03.2015 року складає 55000 грн., понесені витрати на поліпшення майна на суму 22960 грн. Натомість відповідач умови договору не виконала, внаслідок чого позивачу заподіяно матеріальну шкоду у загальному розмірі 97960 грн., а також моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 25000 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь вказані суми коштів в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також судові витрати.

Ухвалою суду від 05.06.2015 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3.

В ході судового розгляду справи позивач уточнив розмір позовних вимог, остаточно просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 заподіяну їхніми спільними діями матеріальну шкоду, яка складається з завдатку по угоді від 09.01.2015 року в загальному розмірі 105957 грн. 30 коп. (в тому числі, завдаток в сумі 75000 грн. 00 коп. з урахуванням індексу інфляції за період з січня по травень 2015 року в сумі 30075 грн. та 3 % річних за період з 09.01.2015 року в сумі 882 грн. 30 коп.), витрат на придбання будівельних матеріалів та виготовлення проекту водовідведення в сумі 18760 грн. 00 коп., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що жодної матеріальної та моральної шкоди позивачу не заподіювала.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні порти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та недоведеність, обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав та інтересів з огляду на те, що інститут відшкодування матеріальної шкоди регулює інші правовідносини, ніж ті, які виникли між сторонами по справі, суми, які просить позивач стягнути з відповідачів, не є матеріальною шкодою, крім того, право на стягнення цих сум позивачем не доведено, оскільки договір завдатку між сторонами не укладався, позивач сам відмовився від укладення договору з відповідачем, а достовірних доказів, що будівельні матеріали, які придбавались позивачем, використовувались для проведення ремонту в житловому будинку, який належить позивачу ОСОБА_2, не надано. Правовідносини між позивачами, які виникли на підставі довіреності від 09.01.2015 року, не є грошовими зобов'язаннями, виконання яких обумовлено чітко визначеним строком, а відтак, до них не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України. Не доведено позивачем також факту заподіяння йому діями відповідачів моральної шкоди.

Просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, доручила представляти свої інтереси адвокату ОСОБА_5

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, у червні 2014 року вони з відповідачем досягли згоди про купівлю-продаж 16/25 частини домоволодіння по вул. Новаторській, 11, в м. Полтаві, ОСОБА_2 надала йому право здійснювати в будинку ремонтні роботи та протягом 2014 року він передав її представнику ОСОБА_3 частину обумовленої суми у розмірі 2500 доларів США та 20000 грн. в рахунок оплати за придбання у майбутньому частини будинку. Проте оскільки в грудні 2014 року від нотаріуса ОСОБА_6, яка мала здійснювати оформлення договору купівлі-продажу, він дізнався, що документів на 16/25 частину будинку у ОСОБА_2 немає, у її власності є лише 8/25 частина, він відмовився від укладення угоди. Розписка про отримання коштів була втрачена та 09.01.2015 року ОСОБА_3 повторно написала розписку про отримання коштів та зобовязалась до травня 2015 року оформити договір купівлі-продажу. У лютому 2015 року 8/25 частина будинку була продана відповідачем ОСОБА_2 іншим особам, але кошти, отримані в якості завдатку, відповідачі повертати відмовляються.

Відповідач не заперечувала той факт, що діючи від імені ОСОБА_2, у 2014 році отримувала від ОСОБА_1 кошти у сумі 2500 доларів США та 20000 грн., зобовязувалась оформити документи про право на спадщину ОСОБА_2 на частину домоволодіння по вул. Новаторській, 11, в м. Полтаві до грудня 2014 року та оформити угоду купівлі-продажу, що і було виконане у повному обсязі, проте розписки ці десь зникли. Позивач у грудні 2014 року у нотаріуса відмовився від укладення договору купівлі-продажу через відсутність у нього коштів. Оскільки ОСОБА_2 не змінила своїх намірів продати йому належну їй частину будинку, було досягнуто домовленості про відтермінування оформлення угоди купівлі-продажу, у січні 2015 року позивач змусив її повторно написати розписку про отримання від нього коштів та зобовязання оформити усі необхідні документи в строк до 01.05.2015 року, а згодом повідомив, що відмовляється від укладення угоди, у звязку з чим ОСОБА_7 продала належну їй частину житлового будинку по вул. Новаторській, 11, в м. Полтаві іншим покупцям.

В ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом положень ст. 655, ч. 1 ст. 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В ч. 1 ст. 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Зміст пояснень учасників процесу та наявні у справі докази дають підстави стверджувати, що між сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли правовідносини щодо відчуження нерухомого майна, в рахунок оплати частини вартості якого позивач передав ОСОБА_3 як представнику ОСОБА_2 кошти в сумі 2500 доларів США та 20000 грн., позивач вважає вказані уми завдатком за продаж відповідачкою 16/25 частини будинку за адресою: м. Полтава, вул. Новаторська, 11.

Як встановлено в ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз вищенаведених норм права та встановлені під час судового розгляду обставини, на переконання суду, безперечно свідчать про те, що правовідносини, які вникли між сторонами по справі, є договірними та не повязані з заподіянням матеріальної шкоди, кошти у розмірі 2500 доларів США та 20000 грн., що є предметом позовних вимог ОСОБА_1, не являються матеріальною шкодою в розумінні норм ст. ст. 22, 1167 ЦК України, а відтак жодних правових підстав для стягнення цих коштів з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди немає, а відповідні позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню

Крім того, поняття завдатку визначено в ст. 570 ЦК України, згідно з якою завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Разом з тим, доказів того, що сума коштів, передана позивачем відповідачці ОСОБА_3, є завдатком, в ході судового розгляду справи не здобуто.

Як встановлено в ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач посилається на розписку від 09.01.2015 року, виконану ОСОБА_3, на підставі якої вона діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_2, виданої 31.07.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим № 781), отримала кошти в сумі 2500 доларів США та 20000 грн. за 16/25 будинку, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Новаторська, 11.

Разом з тим, зміст вказаної розписки свідчить про те, що предметом правовідносин, які існували між сторонами, були зобовязання ОСОБА_3 в строк до 01.05.2015 року вчинити конкретні дії оформити договір купівлі-продажу до 01.05.2015 року. Відтак, на переконання суду, вказані правовідносини за своїм змістом не можуть бути визнані грошовим зобовязанням, яке є підставою для застосування положень ст. 625 ЦК України, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 30075 грн. та 3 % річних в сумі 882,30 грн.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів солідарно витрат на придбання будівельних матеріалів та виготовлення проекту водовідведення в сумі 18760 грн. 00 коп., суд враховує наступне.

Так, відповідно до розписки від 18.07.2014 року, виконаної від імені ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, вона надає згоду ОСОБА_1 (майбутньому власнику) на здійснення всіх ремонтних робіт (заміна вікон, ремонт, перекриття даху тощо) та не заперечує і не має ніяких претензій щодо будь-яких переобладнань на території, яка належить їй за заповітом.

При цьому, не викликає сумніву той факт, що ОСОБА_2 не визначено місце розташування території, на якій вона дозволила позивачу здійснювати ремонт.

При цьому, позивачем не надано суду доказів понесення витрат на виготовлення проекту на водовідведення в будинку № 11 по вул. Новаторській в м. Полтаві в сумі 2400 грн., як і обєктивних доказів придбання та оплати каменю-бута та піску, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині суд вважає безпідставними.

На підтвердження факту понесення витрат на придбання будівельних матеріалів позивач ОСОБА_1 надав суду копію товарного чеку від 15.08.2014 року, який підтверджує, що ним придбано цеглу, цемент, руберойд та оплачено доставку цих матеріалів, за що сплачено кошти в загальній сумі 13360 грн.

Разом з тим, жодних достовірних доказів на підтвердження того факту, що зазначені будівельні матеріали використані для здійснення ремонту домоволодіння по вул. Новаторській, 11, в м. Полтави, позивачем не надано.

До відповідних показань допитаних за клопотанням позивача свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виконання будівельних робіт по вул. Новаторській, 11, в м. Полтаві за рахунок будівельних матеріалів, які придбавались ОСОБА_1, суд ставиться критично, бере до уваги, що вони є близькими особами позивача, а їх показання не підтверджуються іншими и доказами, які обєктивно доводять факт здійснення у вказаному домоволодінні будівельних та ремонтних робіт фундаменту, стін тощо у 2014 році та використання на виконання таких робіт будівельних матеріалів у обсязі, що відповідає даним у товарному чеку від 15.08.2014 року.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 в позовній заяві послався на те, що внаслідок дій відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, які виразились в ухиленні від укладення договору купівлі-продажу частини домоволодіння, йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в переживаннях, повязаних з відсутністю житла, на яке він розраховував та втратою коштів, психологічних переживаннях, повязаних з неможливість вести нормальний спосіб життя, що негативно вплинуло на його відносини з рідними та друзями.

Разом з тим, позивачем не доведено в судовому засіданні факту заподіяння моральної шкоди, не надано доказів того, що він зазнав певних моральних страждань, переживань внаслідок дій відповідачів, а тому суд приходить до переконливого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_10