Справа № 368/1845/14 Головуючий у І інстанції Кириченко В.І.
Провадження № 22-ц/780/465/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв
Категорія 47 20.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Черепенець А.І.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив розірвати шлюб, зареєстрований 02 лютого 2002 року відділом РАЦС Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 8 та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з липня 2014 року позивач не підтримує з відповідачем ОСОБА_1 шлюбно-сімейних відносин, ведення спільного господарства, бюджету по причині несумісності характерів, подружньої невірності, втрати почуття любові та взаємоповаги. Крім того, син з липня 2014 року проживає з батьком, мати дитини не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, а тому позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишено ОСОБА_1. Місце проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено з батьком ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дитини, через порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та про ухвалення в цій частині нового рішення про визначення місця проживання дитини з матір'ю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки обставинам справи, не взяв до уваги характеристику та умови проживання матері. Крім того, висновок орану опіки та піклування був зроблений без пояснень та обстеження умов проживання матері, а тому не може бути взятий до уваги суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження (а.с. 6-7).

Разом з тим, з липня 2014 року сторони не проживають однією сім'єю, а дитина проживає без матері з батьком та бабою ОСОБА_5, в належному їй будинку по АДРЕСА_1.

Згідно висновку Кагарлицької районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 12 вересня 2014 року про доцільність проживання малолітнього сина з батьком - ОСОБА_3 відмовився проживати з матір'ю, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити проживання дитини з батьком.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довела, що за місцем проживання матері дитині створені належні умови для її виховання та розвитку, так як і не надала доказів на підтвердження свої заперечень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В будинку, де проживає ОСОБА_3 з батьком та бабусею є окрема кімната для дитини з необхідними для відпочинку та навчання дитини. В сім'ї хороші, доброзичливі стосунки. Дитина навчається в першому класі школи, яка розташована в с. Черняхів. Дитину з школи забирає батько або баба. Батько дитини позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, має стабільний заробіток, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами. З пояснень дитини вбачається, що вона має більшу прихильність до батька.

Вказані обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання батька, довідкою про належність житла, доповідною запискою на ім'я директора школи, характеристиками з місця проживання та роботи позивача, довідкою про доходи позивача. (а.с.9-15)

Таким чином, за місцем проживання батька дитині створені належні умови для виховання та розвитку.

Разом з тим, відповідачем у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо неможливості проживання дитини з її батьком.

Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доводи відповідача про те, що орган опіки і піклування не відбирав у неї пояснень та не обстежував умови її проживання не заслуговують на увагу, оскільки відповідач з відповідною заявою до органів не зверталась, не цікавилась життям дитини та не просила суд витребувати необхідні документи щодо отримання яких у відповідача є складнощі в обґрунтування своїх заперечень. Також відповідач не зверталась ні до органу опіки і піклування ні до суду з вимогами визначення місця проживання дитини з матір'ю.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.