Провадження № 2/635/651/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Березовської І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Нікішової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Коротичанська селищна рада Харківського району Харківської області, про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 23 лютого 2007 року між нею та ОСОБА_3, визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, скасувати реєстрацію права власності за відповідачем в КП «Харківське районне БТІ», зняти заборони з житлового будинку у відповідних установах.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 лютого 2007 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, яким останній зобов'язався забезпечувати її необхідним харчуванням, одягом, доглядом та матеріальною допомогою.

Натомість відповідач тривалий час не виконує свої зобов'язання за договором, не надає утримання, не доглядає її, не забезпечує харчуванням, знущається з неї, виганяє з будинку, у зв'язку з чим вона вимушена була звертатися до міліції, селищної ради.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував, при цьому пояснив, що ОСОБА_2 є його бабусею. В 2007 році між ним та бабусею було укладено договір довічного утримання. З часу укладення договору він виконував його умови, забезпечував позивача харчуванням, та необхідною допомогою, сплачував комунальні послуги, допомагав в обробці земельної ділянки, робив поточний ремонт будинку. Відповідач зазначає, що продукти харчування купував позивачці на її прохання, як за власний кошт, так за гроші позивачки. Часто бабуся намагалася повернути йому гроші за придбані продукти. Одяг бабусі не купував, оскільки їй було складно догодити. Позивачка сама готувала їжу, прибирала у будинку. На протязі багатьох років у нього з бабусею були добрі відносини. Наприкінці 2014 року у них погіршилися стосунки, з листопада 2014 року матеріальну допомогу позивачці не надає, оскільки остання заборонила приходити до неї.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні просив в позові відмовити, посилаючись на виконання відповідачем умов договору довічного утримання.

Представник третьої особи ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, при цьому пояснила, що позивачка неодноразово зверталася у телефонному режимі до секретаря виконкому Коротичанської селищної ради з проханням вплинути на її онука ОСОБА_3, який створює їй умови, непридатні для проживання, залякує, ніякої допомоги, у тому числі матеріальної не надає.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 лютого 2007 року між сторонами був укладений договір довічного утримання (далі Договір), зареєстрований державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Редіною І.А. за р.№ 1-299, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 належний їй житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язався забезпечувати відчужувача довічним утриманням, надаючи необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі 402 грн. щомісячно. Відчужувач залишається довічно проживати у відчужуваному будинку.

Пунктом 10 вказаного Договору також передбачено, що в разі невиконання набувачем, взятих на себе цим договором обов'язків, договір може бути розірвано згідно ст. 756 ЦК України.

Відповідно до пункту 16 зазначеного Договору зміст ст.ст.755-757 ЦК України сторонам нотаріусом роз'яснено. (а.с. 11)

На підставі зазначеного Договору за відповідачем було зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.8)

Згідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або ї частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

В ч.1 ст. 749 ЦК України встановлено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувану, підлягає грошовій оцінці.

Таким чином, зміст укладеного між сторонами Договору та вимоги зазначених вище норм матеріального права, які сторонам були роз'яснені нотаріусом, свідчать про те, що при укладанні зазначеного договору відповідач брав на себе всі види зобов'язання, тобто як матеріальне забезпечення позивача, а саме: забезпеченням її харчуванням, одягом, довічним повним утриманням, яке сторони визначили у 402,00 грн., так і належним доглядом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувателя, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

За змістом вказана норма права передбачає, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору, при цьому незалежно від вини набувача.

Позивач, як на підставу своїх вимог щодо розірвання зазначеного договору, посилається на невиконання відповідачем умов зазначеного договору.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що з листопада 2014 року не виконує обов'язків за договором довічного утримання.

Вказані обставини також підтверджені показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також інформацією Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, згідно якої ОСОБА_2 зверталася до секретаря Коротчанської селищної ради Харківського району Харківської області з проханням вплинути на онука ОСОБА_3, який не виконує умови договору довічного утримання.

Відповідач, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, доказів, які б свідчили про виконання ним обов'язків за договором довічного утримання, не надав.

Таким чином, вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про наявність підстав для розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання з підстав неналежного виконання відповідачем обов'язків по довічному утриманню позивача.

Підлягають також задоволенню позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на житловий будинок, оскільки відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України, при розірванні вказаного договору у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків, позивач набуває право власності на вказане майно.

Що стосується показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які пояснили, що позивачка не потребувала матеріальної допомоги, оскільки має значну пенсію, і взагалі намагалася повертати відповідачу гроші, які він витрачав на придбання продуктів харчування, комунальні послуги, а ОСОБА_3 надав допомогу ОСОБА_2 в міру необхідності на її прохання, то вони не спростовують висновків суду, оскільки матеріальна забезпеченість позивачки не звільняє відповідача від виконання обов'язків за договором довічного утримання. Крім того, сам відповідач підтвердив, що з листопада 2014 року умови договору довічного утримання не виконує.

Посилання відповідача на те, що він сплачує за позивача комунальні послуги також не свідчать про належне виконання ним зазначеного обов'язку щодо матеріального утримання позивача.

Між тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо скасування реєстрації права власності відповідача в КП «Харківське районне БТІ» та зняття заборони з житлового будинку, оскільки розірвання договору довічного утримання та визнання за позивачем права власності на житловий будинок є безумовною підставою анулювання реєстрації права власності відповідача та зняття заборони на відчуження житлового будинку, і окремого застереження не потребують.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розірвати укладений 23 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Редіною І.А., за реєстровим № 1-299.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 949 (дев'ятсот сорок дев'ять ) гривень 30 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя - І.В. Березовська