ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/1349/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача Войтух Т.А.;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Укрсоцбанк") звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені договором, платежі.

Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з відповідача у повному обсязі разом з нарахованими відсотками та пенею.

До початку судового розгляду, представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 133 196,70 доларів США, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 62 374,79 доларів США, відсоткам за користування ним у розмірі 48 129,67 Доларів США, а також пеню у розмірі 22 719,24 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подану представником позивача заяву про збільшення розміру позовних вимог, враховуючи, що заява ним подана до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих представником позивача уточнень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2006 року між АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/382к (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до п. 1 якого позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти, у тимчасове користування, окремими частинами зі сплатою 12,25% річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США та кінцевим терміном повернення заборгованості до 20 серпня 2013 року.

19 березня 2007 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, за змістом якої надання грошових коштів буде здійснюватись окремими частинами, зі сплатою 13,0% річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 86430 (вісімдесят шість тисяч чотириста тридцять) доларів США та кінцевим терміном повернення заборгованості до 18 серпня 2013 року. Погашення кредиту за змістом цієї додаткової угоди здійснюється за графіком змін максимального ліміту заборгованості до 15 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з передостаннього робочого дня попереднього місяця по день, що передує двом останнім робочим дням поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, а п. 2.5 цього договору визначено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 25 (двадцять п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

09 квітня 2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін №2 до кредитного договору, яким змінено режим кредитної лінії з відновлювальної на невідновлювальну, а також встановлено графік погашення заборгованості за кредитом, починаючи з квітня 2009 року по серпень 2013 року, із щомісячною сплатою частки боргу розмірі 1123,00 доларів США.

За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 21.01.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 133 196,70 доларів США, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 62 374,79 доларів США, відсоткам за користування ним у розмірі 48 129,67 Доларів США, а також пеню у розмірі 22 719,24 доларів США.

Водночас, як встановлено вище, сторони обумовили як строк дії договору з кінцевим терміном повернення грошових коштів, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка може неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

А відповідно до частини 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених пп. 3.3.7 - 3.3.8 кредитного договору, оскільки з 16.04.2009 (останній платіж здійснений 15.04.2009) не сплатив кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. Протягом наступних 90 календарних днів (тобто до 15 серпня 2009 року включно) позичальник також не виконав обов'язок за договором.

При цьому, пунктом 4.5 кредитного договору сторони обумовили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пп. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже, у відповідності до п. 4.5 договору обов'язок відповідача погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції настав через 90 днів, тобто 15 серпня 2009 року, та не були ним виконаний, а відтак саме з 16 серпня 2009 року, з наступного дня порушення боржником зобов'язання за кредитним договором, банк мав право захищати свої порушені права у визначеному законом порядку, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 28 листопада 2014 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом а також встановлено, відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки, умовами договору (графіком погашення заборгованості), встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а, відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

Таким чином, враховуючи те, що за умовами договору та Правил погашення кредитної заборгованості повинно здійснюватись позичальником шляхом внесення обов'язкового мінімального платежу кожного 15 числа місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

У зв'язку з тим, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 15 квітня 2009 року, право на позов про стягнення недосплачених сум за цим договором, з урахуванням обумовленого сторонами у ньому п. 4.5, виникло у позивача 16 серпня 2009 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач звернувшись до суду з даним позовом лише 28 листопада 2014 року пропустив строк позовної давності, обумовлений ст. 257 ЦК України.

Суд не бере до уваги доводи представника позивача стосовно переривання перебігу позовної давності у зв'язку з направленням відповідачем 05 вересня 2012 року на адресу банку листа у якому він визнає боргові зобов'язання та вказує на реструктуризацію кредиту, оскільки вказані дії вчинені відповідачем після закінчення строку позовної давності на звернення до суду з заявленими вимогами.

Також суд критично оцінює посилання позивача на договір №2 про внесення змін до кредитного договору від 09 квітня 2009 року як на підставу переривання перебігу позовної давності, оскільки даним договором лише змінено режим кредитної лінії з відновлювальної на невідновлювальну, а також встановлено графік погашення заборгованості за кредитом та укладений він під час належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором.

Крім того, суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись стст. 256, 257, 261, 526, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, стст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 213 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.