АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, сплативши судовий збір, відповідно до вимог чинного законодавства.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що нею були передані ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 40000 дол. США. 15 січня 2013 року згідно до розрахунку складеного та підписаного особисто відповідачем була зафіксована сума, що складає 32000,00 дол. США, яку відповідач залишився винним їй з урахуванням розрахунку на суму 8000 дол. США. У зв'язку з чим, вона 22 жовтня 2013 року звернулася з листом-вимогою до відповідача про повернення грошових коштів. В рахунок погашення заборгованості відповідач передав їй автомобіль "CADILLAC", 2004 року випуску, вартість якого складає 140240,00 грн. Станом на 21.11.2014 року, за курс долара 1 дол. США - 15,146 грн., сума боргу з урахуванням вартості автомобіля "CADILLAC CTS" (140240,00 грн.) становить: 32000 дол. США х 15,146 грн. - 140240,00 грн. = 344432,00 грн.

У зв"язку з чим, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 344 432,00 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договорами позики в розмірі 344 432 гривень 00 коп., та судові витрати по справі в розмірі 3 033 грн. 80 коп., а всього 347 465 грн. 80 коп. Крім того, стягнуто ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 410 грн. 52 коп.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, і зазначене не заперечувалось сторонами у справі, що у 2006 році та у 2007 році ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі по 20 000 дол. США, а всього у розмірі - 40 000 дол. США, на невизначений термін. Борговими розписками передача коштів не оформлялася, оскільки, між сторонами були довірливі та дружні стосунки, а повернення боргу мало здійснюватись за першою вимогою позивачки, або з власної ініціативи відповідача, як позичальника.

Також, сторонами не заперечувався факт того, що у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 19 травня 2012 року продав автомобіль ГАЗ 330202-414 СПГ, а кошти від його продажу отримала ОСОБА_3. Сторони також визнали, що 8000 дол. США це грошові кошти, які були виручені від продажу вказаного автомобіля, хоча автомобіль фактично було продано за 6500 дол. США, однак, за домовленістю сторін сторонами було визнано саме суму у 8000 дол. США та зараховано її в рахунок часткового погашення боргу.

Крім того, не заперечувався сторонами і той факт, що ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 власноручно написаний розрахунок боргу, який станом на 15.01.2013 року складав 32000 дол. США.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 в рахунок погашення існуючої заборгованості 09 лютого 2013 року надав ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність на право розпоряджатися від його імені належним йому автомобілем "CADILLAC CTS" модель CTS 3.2і V6 АТ, 2004 року випуску ( а.с.6), яким, 03 квітня 2013 року ОСОБА_3 фактично розпорядилася, продавши його своєму синові - ОСОБА_4 за 85000 гривень, про що свідчить довідка-рахунок №024493 ( а.с.7).

Таким чином, сторони не заперечувався факт передачі ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу автомобіля "CADILLAC CTS" модель CTS 3.2і V6 АТ, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, однак, відповідач наполягав, що передаючи даний автомобіль позивачці, ним було повністю погашено борг, у свою чергу ОСОБА_3 вказувала на те, що в рахунок боргу повинна була бути зарахована сума, яка була б отримана від реалізації автомобіля, саме тому в неї і залишився розрахунок боргу. Не заперечувала того, що оскільки автомобіль зареєстрований на її сина, то вона і сьогодні може повернути автомобіль відповідачу, а він повинен повернути їй кошти в сумі 32000 дол. США.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти вимог позивачки та у підтвердження своїх тверджень, щодо повного погашення боргу, відповідачем було надано суду першої інстанції Звіт приватного підприємця ОСОБА_5(сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №11957/11 від 03.06.2011 року), згідно до якого станом на 20 січня 2012 року ринкова вартість автомобіля "CADILLAC CTS" модель CTS 3.2і V6 АТ, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, НОМЕР_2, колір кузова - чорний, тип ТС - легковий седан-В, мета оцінки - визначення вартості об'єкта оцінки для подальшого відчуження в рамках виконавчого провадження Амур-Нижньодніпровський Відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вартість об'єкта складає 205 586 грн. ( а.с. 71-87).

Заперечуючи вартість переданого автомобіля, зазначену відповідачем, в ході розгляду справи позивачем ОСОБА_3 було проведене експертне дослідження вартості вищевказаного автомобіля. Відповідно до Висновку №941-14 від 15.04.2013 року експертного дослідження по визначенню ринкової вартості транспортного засобу наданого судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Кравченко О.Г. ринкова вартість вказаного автомобіля складає 132 835 грн. 84 коп. ( а.с. 120-128).

У суді першої інстанції, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2014 року була призначена судова авто-товарознавча експертиза, проведення якої було доручено фахівцям Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Відповідно до Висновку судового експерта автотоварознавця про визначення ринкової вартості КТЗ №2798-14 від 10.10.2014 року ОСОБА_7 ринкова вартість автомобіля "CADILLAC CTS" на день продажу - 09.02.2013 року складає - 140 240,10 грн. (а.с.151-162).

Не погоджуючись з зазначеним висновком судової експертизи, з підстав не відповідності дійсній вартості автомобіля, а також що експертиза була проведена з порушенням вимог Інструкції про призначення судових експертиз та експертних досліджень, а також Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідач просив призначити повторну автотоварознавчу експертизу.

Судом першої інстанції був допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_7, який вказав, що при проведені експертизи дотримувався вимог Методики проведення товарознавчої експертизи та керувався здоровим глуздом, огляд автомобіля було проведено за участю обох сторін, якими був підтверджений стан автомобіля та відповідачем були підтверджені пошкодження, власник автомобіля не є першим власником і не знає як він експлуатувався. При проведенні експертизи ознайомився з документами, в них немає опису технічного стану автомобіля. У автомобілі пошкоджений блок комфорту, встановлено газову установку та порушено електроніку. Визначив, що автомобіль втратив 38,6% вартості.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що при огляді транспортного засобу судовим експертом був присутній безпосередньо відповідач ОСОБА_8

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року у задоволені клопотання представника відповідача про призначення повторної автотоварознавчої експертизи було відмовлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв як доказ висновок судового експерта, оскільки, він був отриманий в передбаченому порядку ліцензованим експертом. Висновки спеціалістів не спростували висновок судової автотоварознавчої експертизи, а відповідачем та його представником переконливих аргументів чи доказів на спростування вказаного висновку до суду не надано; вказаний висновок узгоджується з іншими матеріалами справи і не протирічить їм. Крім того, колегія враховує, що не погоджуючись з висновками експерта ОСОБА_7, позивач при призначенні повторної експертизи просив суд дозволити проведення повторної експертизи без повторного огляду автомобіля та з врахуванням експертами даних огляду автомобіля, що здобуті саме експертом ОСОБА_7, а також враховувати або не враховувати виявлені експертом ОСОБА_7 у жовтні 2014 року несправності та пошкодження автомобіля.

Колегія суддів не може прийняти доводи апелянта, що передачею автомобіля "CADILLAC CTS" була погашена вся сума боргу, оскільки, як вбачається із Висновку судового експерта автотоварознавця по визначенню ринкової вартості КТЗ №2798-14 від 10.10.2014 року ОСОБА_7, ринкова вартість автомобіля "CADILLAC CTS" на день продажу 09.02.2013 року складає 140 240,10 грн. А відтак, суд першої інстанції вірно не прийняв висновок суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 від 20 січня 2012 року, щодо вартості автомобіля станом на 20 січня 2012 року, з тих підстав, що дана особа не є судовим експертом, а оцінка транспортного засобу була проведена за рік до його реалізації.

Відповідно до вимог ст.. 31 ЦПК України крім прав та обов"язків, визначених ст.. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу підлягають задоволенню. А саме, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача неповернута сума боргу, яка обрахована позивачкою станом на 21.11.2014 року з урахуванням частково зарахованої суми у розмірі 140 240 грн. 00 коп., однак, у розмірі 218 887,96 грн., з урахуванням курсу долару США що діяв на час передачі автомобіля - на 09 лютого 2013 року, який складав 7,99 грн. за долар США. Тому, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розрахунку заборгованості зі зменшенням суми боргу та відповідно загальної суми що підлягатиме стягненню з відповідача.

Таким чином: ринкова вартість автомобіля у доларовому США еквіваленті складає: 140 240,00 грн. : 7,99 = 17 551,95 дол. США. Відповідно, залишок боргу складатиме: 32000 дол. США - 17 551,95 дол. США = 14 448,05 дол. США який, станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, з урахуванням курсу НБУ - 15,15 грн. за дол. США складає: 14 448,05 дол. США х 15,15 грн. = 218 887, 96 грн.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст. 1050 Цивільного кодексу України, за змістом якої позичальник у разі несвоєчасного повернення суми позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, які виникли між сторонами.

Так, колегією встановлено, що вказаний спір виник між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики.

Колегією суддів встановлено, що факт отримання грошових коштів відповідачем від позивача підтверджено та не заперечувався самими сторонами. Так, у судовому засіданні встановлено, що договори позики у простій письмовій формі складено не було та не було нотаріально посвідчено. Розмір боргу, з урахуванням проведених виплат на часткове його погашення, що визначені були сторонами і не заперечувались ані позивачем, а ні відповідачем, викладено у простій письмовій формі, у формі розрахунку боргу, і наявність такого розрахунку боргу у позивача свідчить про невиконання відповідачем зобов'язань за договорами позики. Також, саме сторонами у справі було визнано, що договором не встановлений конкретний строк повернення позики, однак, цей строк визначений сторонами моментом пред'явлення вимоги позикодавцем, або моментом повернення боргу з власної ініціативи позичальника.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням викладеного, можливо зробити висновки, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, оскільки, сторонами визнавався сам факт наявності між ними договірних відносин, а саме укладення договору позики, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені правові відносини між сторонами та визначені наслідки не виконання зобов"язань.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконав у повному обсязі.

Колегія суддів не може прийняти доводи апелянта, що він намагався у 2008 році та у 2012 році повернути борг позивачці, оскільки, суду не надані належні докази, у відповідності до вимог ст.59, 60 ЦПК України, у підтвердження вчинення ним необхідних дій у підтвердження такого твердження.

Доводами апеляційної скарги є не застосування судом першої інстанції строку позовної давності. Відповідач обґрунтовує свої доводи тим, що відповідно впродовж майже чотирьох років з липня 2008 року по травень 2012 року позивачка не зверталася до нього з питання повернення боргу, тоді як він був готовий повернути борг ще у 2008 році, однак, позивачка вімовилась його отримувати через низький курс. Лише у травні 2012 року позивачка звернулася до нього з приводу часткового повернення боргу і він, в рахунок погашення боргу передав їй у власність належний йому автомобіль "Газель". Незважаючи на пропущений строк позовної давності він у лютому 2013 року повністю повернув борг позивачці передавши їй у власність та за її згодою автомобіль "CADILLAC CTS". Вважає, що ОСОБА_3 пропустила строк позовної давності без поважних причин, а тому, не має права вимагати повернення ним боргу. Вважає, що повернення ним боргу після спливу позовної давності не є підставою для переривання чи зупинення перебігу позовної давності, а лише позбавляє його права вимагати від ОСОБА_3 повернення виконаного після спливу позовної давності.

Судом першої інстанції було відмовлено у застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2,3,4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вже зазначалось вище, судом першої інстанції було встановлено, що договори позики були укладені на невизначений термін, однак, цей строк був визначений сторонами моментом пред'явлення вимоги позикодавцем, або моментом повернення боргу з власної ініціативи позичальника.

Загальна сума боргу була визначена сторонами 40 000 дол. США.

У травні 2012 року відповідач ОСОБА_2 передав позивачці ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу належний йому автомобіль "Газель", грошова сума від його продажу, у розмірі 8 000 дол. США, за згодою сторін була зарахована в рахунок погашення загального боргу.

Відповідно до власноручно складеного відповідачем розрахунку боргу, що наданий позивачці, станом на 15.01.2013 року борг встановлено у розмірі 32000 дол. США.

Крім того, у лютому 2013 року ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу передав ОСОБА_3 автомобіль "CADILLAC CTS", з урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі дії відповідача свідчать про визнання ним боргу, а також переривають перебіг позовної давності.

Крім того, 22 жовтня 2013 року, ОСОБА_3, як позикодавцем, на адресу ОСОБА_2, як позичальника було направлено лист-вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 262 931 грн., з урахуванням вартості переданого транспортного засобу "CADILLAC CTS", у строк до 01 листопада 2013 року (а.с.4).

Тобто, відповідно до визначених сторонами умов договору позики, а саме, щодо строку його виконання, який був визначений, за згодою сторін, моментом пред'явлення вимоги позикодавцем, яка і була направлена на адресу позичальника 22.10.2013 року, а з позовом позивач звернулась до суду 26 листопада 2013 року, колегія суддів не може прийняти доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для пред'явлення позовних вимоги щодо виконання зобов'язань та відхиляє їх як необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому немає підстав для його скасування.

Однак, враховуючи викладене вище та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розміру суми боргу за договором позики, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, а відповідно і суми судового збору та загальна сума, підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року змінити, зменшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договором позики суму з 344 432,00 грн. до 218 887,96 грн. та судові витрати до 2 188,88 грн. та загальну суму зменшити з 347 465,80 грн. до 221 076,84 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді І.А.Єлізаренко

В.А.Ремез