АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним.

Посилався на те, що 23 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 40000 доларів США, за яким він отримав дані кошти строком до 31 грудня 2009 року. З метою пролонгації договорів на термін до року, вони в 2010 році уклали ще декілька договорів на ту ж саму суму, яку нібито отримав і по закінченню дії договорів повертав. Останній договір позики від 01 квітня 2010 року, на ту ж саму суму, укладений із відповідачкою ОСОБА_3 По закінченню терміну дії договору від 01 квітня 2010 року, ОСОБА_5 його попередив, що для пролонгації даного договору, він мав повернути ці кошти у повному обсязі, і тільки потім їх отримати після підписання договору. Зазначав, що вказану суму 31 липня 2010 року він повернув через ОСОБА_5 відповідачці ОСОБА_3 разом із проектом нового тексту договору від 10 серпня 2010 року, який він підписав та ствердив печаткою до отримання коштів, як було домовлено. Ні з ОСОБА_3, ні з ОСОБА_4 він не зустрічався та коштів від них не отримував.

____________________________________________________________________________________________

№ 22-ц/794/736/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Ярема Л.В.

категорія 19/27 Доповідач Галичанський А.Д.

Стверджував, що договір позики від 10 серпня 2010 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3, за яким він нібито отримав кошти в сумі 40000 доларів США на умовах строковості, зворотності так званою позикодавицею не підписаний і коштів від неї він не отримував.

Просив визнати договір позики від 10 серпня 2010 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 на суму 40000 доларів США недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вищезазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відмовляючи в позовних вимогах ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що 10 серпня 2010 року ОСОБА_1 було підписано та завірено печаткою приватного підприємця договір позики,відповідно до умов якого ОСОБА_3 надала позику в сумі 40000 доларів США, строком до 10 грудня 2010 року.

Згідно змісту пунктів 1.1, 2.4.,13.1. спірного договору встановлено, що підписавши його позичальник підтвердив факт передачі йому грошових коштів в сумі 40000 доларів США та погодився з його умовами.

Підпис позивача ОСОБА_1 у договорі позики підтверджує факт виникнення між сторонами правовідносин, що виникають з указаного договору та свідчить про повне виконання відповідачкою ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань щодо передачі позивачу 40000 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визнання договору неукладеним відмовлено.

Договір позики від 10 серпня 2010 року є двостороннім правочином в ньому зазначені його сторони їх права та обов'язки.

Відсутність підпису відповідачки ОСОБА_3 у договорі не є підставою для визнання договору недійсним.

Зазначені обставини встановлені судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів, яким суд дав вірну оцінку і до встановлених таким чином спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги про допущені судом першої інстанції протиріччя з приводу визначення виду договору, зокрема він є двостороннім чи одностороннім є помилковими, оскільки визначення цих термінів передбачено ст.ст.202, 626 ЦК України та вони не суперечать один одному.

Посилання апелянта на те, що судом не встановлена сторона спірного договору є помилковим та спростовується текстом договору та рішенням суду. З них видно, що позикодавцем є ОСОБА_3, а позичальником ОСОБА_1 Що ж стосується підписання договору позики між вищезазначеними особами ОСОБА_4 замість ОСОБА_3, то можливість вчинення такої дії ним передбачена в порядку представництва та регулюється ст.ст.237-241 ЦК України.

В матеріалах цивільної справи, що перебувала в провадженні Шевченківського районного суду м.Чернівці, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики неукладеним на а.с.50 є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 про те, що підпис у договорі позики від 10 серпня 2010 року, яким відповідачка ОСОБА_3 за його згодою розпорядилася їхніми коштами здійснений від її імені ним після виконання ОСОБА_3 взятих за договором зобов'язань.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: