У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" на рішення Рівненського міського суду від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша и Медведь", треті особи на стороні позивачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю „Видавничий дім „Діана плюс" і фізична особа-підприємець ОСОБА_2, до Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" про стягнення компенсації за порушення авторських прав,

в с т а н о в и л а :

18 липня 2014 року ОСОБА_1 та ТОВ „ Маша и Медведь" звернулися в суд з позовом до Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" про стягнення компенсації за порушення авторських прав.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 листопада 2014 року позов задоволено. Відповідача зобов'язано припинити здійснювати публічний показ та розповсюдження журналу „Узори вишивок" випуск 270 (4) з порушенням немайнових та виключних майнових прав ОСОБА_1 і ТОВ „ Маша и Медведь" у приміщенні відділення поштового зв'язку Рівне-28 та надати інформацію про особу-постачальника журналу „Узори вишивок" 270 (4). З Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" на користь ТОВ „ Маша и Медведь" стягнуто компенсацію за порушення авторських прав у сумі 12 180 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що місцевий суд не врахував того, що на підставі ліцензійного договору № ЛД-1/2010 від 8 червня 2010 року ОСОБА_1 всі майнові права інтелектуальної власності передав ТОВ „ Маша и Медведь" на умовах виключної ліцензії. Згідно з ч. 3 ст. 1108 ЦК України виключна ліцензія видається лише одному ліцензіату і виключає можливість використання ліцензіаром права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Тому ОСОБА_1, права якого не порушені, не мав права на звернення до суду із даним позовом.

Укладаючи з ОСОБА_2 договір комісії № 34-437 від 28 грудня 2012 року на реалізацію періодичних видань, відповідач відповідно до п. 7.6. і 12.7. цього договору вважав, що комітент дотримується вимог Закону України „Про авторське право і суміжні права". Відповідно до наказу Державного комітету зв'язку України, Міністерства інформації України, Міністерства транспорту України № 169/81/492 від 10 грудня 1998 року „Про затвердження Правил розповсюдження періодичних друкованих видань" на національного оператора поштового зв'язку „Укрпошта" на законодавчому рівні не покладено обов'язку перевіряти дотримання вимог законодавства по захисту авторського права кожним контрагентом, з яким він працює, розповсюджуючи періодичні видання.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу позивачі рішення місцевого суду вважали законним та обґрунтованим і просили апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вимоги позивачів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що продаж відповідачем контрафактних примірників творів є порушенням майнових та немайнових прав позивачів. Оскільки позивачами доведено факт порушення немайнових прав, вони мають право на одержання компенсації від Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта".

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію та депонування твору - результату інтелектуальної діяльності від 22 квітня 2008 року № 13631 автором малюнків персонажів до анімаційного дитячого серіалу «Маша и Медведь» під назвами "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" є ОСОБА_1, якому належать немайнові права на цей результат інтелектуальної діяльності, що створений 1 жовтня 2007 року (а. с. 46-58).

8 червня 2010 року між ТОВ "Маша и Медведь" (ліцензіат) та ОСОБА_1 (ліцензіар) укладено ліцензійний договір №ЛД-1/2010 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), згідно з яким ліцензіар має виключне право використання створених малюнків "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" (а. с. 18-45).

Таким чином, ОСОБА_1 є власником немайнових (невідчужуваних) авторських прав на персонажі "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" зазначеного аудіовізуального твору, кожен з яких є частиною твору, що може використовуватися самостійно, а тому відповідно до ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визнається окремим твором, що може захищатися незалежно від інших об'єктів авторського права, що є складовою цього твору.

ТОВ " Маша и Медведь" володіє виключними майновими правами на ці твори. Крім того, від отриманих ліцензійних та інших платежів за використання (у т.ч. незаконне використання) цих персонажів, ТОВ " Маша и Медведь" здійснює обов'язкові виплати (авторську винагороду) ОСОБА_1

Зазначені обставини встановлені також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2014 року, постановленою у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1, ТОВ " Маша и Медведь" на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 27 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1, ТОВ " Маша и Медведь" до підприємця ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю "SEPTIMA" про захист авторських прав та стягнення компенсації за їх порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом ст.ст. 440, 441 ЦК України, ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і будь-який час за їх власним вибором.

Згідно зі ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів господарського права і (або) суміжних прав, визначені ст.ст. 14, 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені ст.ст. 15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням передбачених ст.ст. 21-25, 42, 43 цього Закону обмежень майнових прав.

1 квітня 2014 року позивачам стало відомо, що Українське державне підприємство поштового зв'язку „Укрпошта" здійснює незаконне розповсюдження журналу „Узори вишивок" випуск 270(4), в якому міститься зображення персонажа „ІНФОРМАЦІЯ_1" із аудіовізуального твору „Маша и Медведь", що підтверджується фіскальним чеком на покупку „Узори вишивок" № 5619 від 1 квітня 2014 року. Продаж контрафактного товару здійснювався Рівненською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" за адресою: вул. Чорновола, 1, у м. Рівному.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у т.ч. примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Правилами Національного стандарту №4 "Оцінка майнових прав інтелектуальної власності", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2004 року №1185, встановлено, що контрафактна продукція - це продукція або примірник, які випускаються, відтворюються, публікуються, розповсюджуються, реалізуються тощо з порушенням майнових прав інтелектуальної власності.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку доводам позивача про те, що своїми діями, а саме продажем контрафактних примірників товарів, відповідач допустив порушення немайнових прав (право на ім'я, право на недоторканість твору) ОСОБА_1 та виключно майнових авторських прав (право на використання твору шляхом його продажу) ТОВ " Маша и Медведь", оскільки останні не надавали дозволу (згоди) на виробництво та розповсюдження журналу „Узори вишивок", в якому міститься зображення персонажа „ІНФОРМАЦІЯ_1" із аудіовізуального твору „Маша и Медведь".

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 10 постанови № 5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", убачається, що згідно зі ст. 14 Закону України "Про авторське право і суміжні права" особисті немайнові права автора не можуть бути передані (відчужені) іншим особам, вони охороняються безстроково.

У зв'язку з цим місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про те, що автор твору є належним позивачем за позовом про заборону дій щодо використання твору, які порушують його особисті немайнові права, незалежно від того, що майнові права передано (відчужено) (ст. 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права") чи передано право на використання твору іншій особі (ст. 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права"), якщо ця особа не здійснює захист цього права (ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

За таких обставин ОСОБА_1 обрав спосіб захисту його порушених немайнових прав, що відповідає положенням ст.ст. 50 і 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" як автор малюнків персонажів для мультфільму та правильно заявив спільну з ТОВ " Маша и Медведь" вимогу до Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" про стягнення компенсації за порушення авторських прав.

Крім того, колегією суддів ураховується те, що захист прав ОСОБА_1 як автора персонажів "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" охороняються також Бернською конвенцією про охорону літературних і художніх творів 1971 року (далі - Конвенція). Україна є учасником цієї Конвенції з 25 жовтня 1995 року.

Згідно зі ст. 1 Конвенції країни, до яких застосовується Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на літературні та художні твори.

Відповідно до ст. 5 цієї Конвенції щодо творів, з яких авторам надається охорона на підставі Конвенції, автори користуються в країнах Союзу, крім країн походження твору, правами, які надаються нині або надаватимуться в подальшому відповідними законами цих країн своїм громадянам, а також правами, особливо наданими цією Конвенцією.

Користування цими правами і здійснення їх не пов'язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження товару. Отже, крім установлених цією Конвенцією положень, обсяг охорони, рівно як і засоби захисту, що забезпечують автору охорону його прав, регулюються виключно законодавством країни, в якій виникає потреба в ній.

Стаття 16 Конвенції зобов'язує Державну Україна (як учасника Союзу) контрафактні примірними твору піддавати арешту у будь-якій країні Союзу, а якій цей твір користується охороною.

Пункт 44 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 року Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначає, що відповідно до п. "б" ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" розповсюдження контрафактних примірників творів (у т.ч. комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту.

Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Як правильно враховано судом першої інстанції, факт продажу відповідачем контрафактної продукції доводиться позивачами показаннями свідків, фіскальним чеком від 1 квітня 2014 року та речовими доказами, що відповідає вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що на контрафактній продукції, яка продається відповідачем, відсутнє ім'я автора. Зазначене є порушенням не лише виключних майнових прав, що передані ТОВ " Маша и Медведь", але й немайнових прав ОСОБА_1

Абзаци другий і третій п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" роз'яснюють, що позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (ч. 1 ст. 435 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права"). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (ст.ст. 614, 1166 ЦК України).

З огляду на викладене виконання вимог закону при використанні ним об'єкту авторського права зобов'язаний довести відповідач.

Як вірно встановив суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, презумпцію винного завдання шкоди відповідачем спростовано не було.

Тому за таких обставин задоволення міським судом позову ОСОБА_1 і ТОВ "Маша и Медведь" до Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" про стягнення компенсації за порушення авторських прав ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача про законність поширення спірної продукції та помилкову оцінку доказів у справі спростовуються висновками місцевого та апеляційного судів.

Розмір компенсації за порушення майнових прав суб'єктів авторського права визначений з урахуванням вимог ст. 3 ЦК України та п. „г" ч. 2 ст. 52 Закону України „Про авторське право і суміжні права".

Тому враховуючи те, що відповідач не отримував від позивачів дозволу на використання зображення персонажа „ІНФОРМАЦІЯ_1", місцевий суд, на переконання колегії суддів, цілком правомірно задовольнив пред'явлений до нього позов.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: