АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

Справа №753/5579/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2258/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю : представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договорами позики, трьох процентів річних та процентів від суми позики у розмірі облікової ставки НБУ

Свої вимоги обґрунтовував тим, що договорами позики від 10 грудня 2009 року, 24 травня 2011 року, 20 квітня 2012 року він надав відповідачу у борг грошові кошти відповідно у сумі 4000 доларів США, 15000 доларів США, 10000 доларів США, які останній зобов'язувався повернути у визначені в розписці строки.

Свої зобов'язання в обумовлений договором строк відповідач не виконав, у зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду з позовними вимогами, які в процесі розгляду справи уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за трьома договорами позики в розмірі 447733 грн.75 коп., яка складається із суми основного боргу у розмірі 343070 грн., 3 % річних, що становить 29342 грн.90 коп., процентів у розмірі облікової ставки НБУ, що становить 75320 грн.85 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року позовні вимоги задоволені та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованість в сумі 343070 грн., 3 % річних в сумі 29342 грн.90 коп., процентів в сумі 75320 грн.85 коп., судові витрати в сумі 2933 грн.14 коп., а всього 450666 грн.89 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема зазначає, що позивачем не надано підтвердження укладання договору позики у письмовій формі, при цьому, що факт наявності укладення такого договору між сторонами відповідачем заперечується. Крім того, у наданій позивачем розписці взагалі не зазначено гроші якої країни були нібито позичені позивачем відповідачу. Також зазначає, що в порушення норм ст.10 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження виникнення між позивачем та відповідачем зобов'язань за договором позики, а також не доведено факт передання відповідачу 29000 доларів США. Крім того, вважає, що в цій справі мала бути проведена судово-почеркознавча експертиза для встановлення або спростування факту підпису відповідачем розписок та їх написання останнім.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2009 року між сторонами було укладено договір позики у вигляді розписки, на підтвердження чого ОСОБА_8 була видана розписка, відповідно до умов якої, позивач надав у борг, а ОСОБА_8 отримав для передачі відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, строком до 21 грудня 2009 року.

24 травня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якої, ОСОБА_7 надав ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, строком до 10 червня 2011 року.

20 квітня 2012 року сторони знову уклали договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, строком до 20 квітня 2012 року.

У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції на підставі статей 526, 530, 549-552, 625, 1046-1049 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позову позивачем.

Проте повністю погодитись з висновком суду першої інстанції не можна.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїм правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6079цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Дійшовши обґрунтованого висновку про укладення сторонами 24 травня 2011 року договору позики на 15000 доларів США за умовами її повернення до 10 червня 2011 року та 20 квітня 2012 року договору позики на 10000 доларів США за умовами її повернення до 20 квітня 2012 року, що підтверджується розписками позичальника відповідно від 24 травня 2011 року та 20 квітня 2012 року, суд разом із тим наведених позивачем розрахунків процентів від суми позик не перевірив і помилково вважав, що стягненню підлягають 40151 грн.85 коп. - сума процентів, за розпискою від 24 травня 2011 року та 18453 грн.15 коп. - сума процентів, за розпискою від 20 квітня 2012 року.

Виходячи із розміру облікової ставки Національного Банку України за період користування ОСОБА_6 грошовими коштами отриманими у ОСОБА_7 (7,75 % з 24.05.2011 по 22.03.2012 (303 дні); 7,50 % з 23.03.2012. по 09.06.2013 (444 днів) ; 7% з 10.06.2013 по 12.08.2013 (64 дні); 6,50 % з 13.08.2013 по 14.04.2014 (245 днів); 9,50 % з 15.04.2014 по 16.07.2014 (124 дні)), за розпискою від 24 травня 2011 року підлягає стягненню 36496 грн.38 коп., за розпискою від 20 квітня 2012 року - 15986 грн.05 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо не укладення сторонами договору позики, не зазначення в розписках валюти певної країни, в якій передавалися кошти, відсутність доказів на підтвердження виникнення між позивачем та відповідачем зобов'язань за договором позики, а також факту передачі коштів колегія суддів відхиляє, оскільки такі не ґрунтуються на нормах закону.

За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6079цс14)

Наявність у ОСОБА_7 оригіналів розписок ОСОБА_6 від 24 травня 2011 року та 20 квітня 2012 року, зі змісту яких вбачається дата отримання певної суми коштів з визначенням строку їх повернення, є беззаперечним доказом укладення між сторонами договору позики та отримання відповідачем від позивача певних грошових сум. Крім того, у зазначених розписках чітко зазначено, що позичальник отримав у борг грошові кошти у доларах США.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження передачі коштів за розписками від 24 травня 2011 року та 20 квітня 2012 року не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому підлягають відхиленню.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що висновок суду про укладення сторонами 10 грудня 2009 року ще одного договору позики на 4000 доларів США є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального закону, які регулюють спірні правовідносини.

Зі змісту розписки від 10 грудня 2009 року вбачається, що грошові кошти у ОСОБА_7 отримав ОСОБА_8 із встановленням строку їх повернення (а.с.17). В судовому засіданні представник позивача не заперечувала, що розписка від 10 грудня 2009 року написана не ОСОБА_6, а ОСОБА_8

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_8 повноважень на отримання у ОСОБА_7 для ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 4000 доларів США, або передачі ОСОБА_8 отриманих коштів відповідачу, матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Крім того, зі змісту розписки слідує, що повертати кошти має ОСОБА_8

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції без достатніх правових підстав дійшов висновку про покладення на ОСОБА_6 обов'язку повернення грошових коштів отриманих ОСОБА_8 за розпискою від 10 грудня 2009 року.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення боргу, процентів за користування чужими коштами, трьох процентів річних від простроченої суми за розпискою від 10 грудня 2009 року підлягає скасуванню. Але, враховуючи, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 215 ЦПК України, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 за договором позики від 24 травня 2011 року суму боргу в розмірі 177450 грн., три проценти річних в сумі 15985 грн.05 коп., проценти за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ у сумі 36496 грн.38 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 за договором позики від 20 квітня 2012 року суму боргу в розмірі 118300 грн., три проценти річних в сумі 7010 грн.46 коп., проценти за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ у сумі 15986 грн.05 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 2411 грн.93 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: