Справа № 724/2281/14-ц
Провадження № 2/724/97/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого Єфтеньєва О. Г.

при секретарі Корпан М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хотин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та надання дозволу на виїзд за кордон та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації про зміну місця проживання дитини, визначення місця проживання дитини разом з батьком ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та надання дозволу на виїзд за кордон.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 19.02.2006 року по 04.04.2011 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3

Вказала, що в період шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також вказала, що 04.04.2011 року рішенням Наровлянського районного суду Гомельської області республіки Білорусь шлюб між сторонами був розірваний із розпорядженням суду про залишення дитини ОСОБА_4. на виховання матері.

Зазначила, що відповідно до вищезазначеного рішення суду від 04.04.2011 року Хотинським районним управлінням юстиції Чернівецької області було зроблено актовий запис про розірвання шлюбу між сторонами. З моменту розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_4. проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 де вона має самостійний дохід, створила для дитини належні умови для її виховання й розвитку.

Також вказала, що з 2012 року малолітній ОСОБА_4. навчається у державному закладі освіти «Гімназія м. Наровля» за адресою: респ. Білорусь, Гомельська обл., м. Наровля, вул. Леніна, 12. У червні-місяці 2014 року, після закінчення учбового року, вона розраховуючи на порядність свого колишнього чоловіка та повернення ним дитини, надаючи йому можливість участі у вихованні дитини, дала згоду на виїзд із ним з Білорусі до місця його проживання в АДРЕСА_2. на час літніх канікул їх малолітнього сина ОСОБА_4 з умовою повернення дитини в серпні 2014 року до місця її постійного проживання в АДРЕСА_1, тобто до початку нового учбового року, що підтверджується нотаріально посвідченою згодою від 03.06.2014 року.

Зазначила, що у визначений час, ані дотепер відповідач дитину не повернув, повертати її відмовляється, чим зриває учбовий процес дитини, порушує її права, не даючи їй можливості виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, а також порушує закон, оскільки за рішенням суду виховання дитини й відповідно місце її проживання визначено за нею.

Вказала, що з огляду на те, що відповідач з вересня 2014 року став незаконно утримувати у себе дитину не на підставі закону або рішення суду, самочинно змінивши її місце проживання, вона 11.09.2014 року нотаріально засвідченою заявою скасувала згоду на тимчасові виїзди малолітнього сина ОСОБА_4 за межі Білорусі у супроводженні батька.

Крім того зазначила, що 23.10.2014 року вона звернулась до органу опіки та піклування - службу у справах дітей Хотинської РДА із заявою про вжиття заходів щодо повернення дитини та надання висновку щодо відібрання дитини. За наслідками розгляду цієї заяви службою у справах дітей Хотинської РДА була надана відповідь листом від 31.10.2014 року № 11-201-01-14, в якій повідомлено, що згідно Постанови КМУ № 866 від 24.09.2008 року орган опіки та піклування приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини.

Посилаючись на викладене, просила винести рішення про відібрання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідача - ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 та повернути її матері - позивачці ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 та надати дозвіл на виїзд з України в республіку Білорусь неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі ОСОБА_2, або уповноважених нею осіб, без згоди та супроводу ОСОБА_2 до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

ОСОБА_2, звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації про зміну місця проживання дитини, визначення місця проживання дитини разом з батьком, в уточнюючому зустрічному позові просив змінити місце проживання його малолітньої (неповнолітньої) дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6, визначити її місце проживання з батьком а саме: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 (АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову вказував що вони із колишньою дружиною ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8, розлучились у 2011 році. У них від шлюбу народився син - ОСОБА_4. Після розлучення дитина залишились проживати разом з матір'ю, а колишня дружина ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 У 2012 році ОСОБА_1 незаконно вивезла дитину за межі України, в Республіку Білорусія. По даному факту було порушено кримінальну справу, а стосовно ОСОБА_1 винесено рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці про притягнення до кримінальної відповідальності. Остання була звільнення від відбування покарання Законом України «Про амністію». Дитину на територію України не повернула, залишила проживати у Білорусії.

Вказав, що за час перебування на території Білорусії у м. Наровля у їхнього спільного сина ОСОБА_4 погіршилась успішність у школі, він перестав цікавих своїми звичними інтересами, змінив свої відношення до матері та оточуючого середовища у сторону не сприйняття. Так, його син ОСОБА_4 почав бачити вдома у матері сварки, непорозуміння з тим, хто проживав разом з ним та матір'ю, бачив непоодинокі випадки п'яних дебошів.

Зазначив, що у літку 2014 року мати сама віддала сина ОСОБА_4 на канікули, де він проживав у нього на протязі двох місяців. Вони разом проводили свій час, їздили на рибалку, відпочинок у лісі, розважався зі своїми однолітками на річці. За час проживання в Україні син підтягнувся у техніці читання, покращив стан свого здоров'я. Коли настав час повертатись до Білорусії до мами, син категорично відмовився їхати. Оскільки було вже передвіря 1 вересня та початок навчального року у школі, він змушений аби не силувати дитину віддати його до школи у с. Круглик, Хотинського району. Син почав гарно вчитися та встигати по навчанню, гарно поводить себе у школі, має авторитет серед учнів та вчителів.

Крім того вказав, що за час проживання сина у нього він звертався до психологів та педагогів, аби вони провели обстеження ОСОБА_4, та встановили, чому він так боїться повертатись до Білорусії.

Зазначив, що Андрійко пояснював про те, що в Білорусії йому важко, йому там і досі незвична обстановка, він не добре володіє Білоруською, це чужа йому земля, він не хотів би жити з мамою, а тут йому подобається набагато більше. Дитина забезпечена повністю належними для її розвитку та росту. Так, син має місце проживання, свою окрему кімнату, іграшки, одяг, шкільний інвентар, розвиваючі ігри. Відвідує школу 3 клас. Вчиться непогано, хоч і не відмінно, знайшов серед однолітків друзів. Постійно їздить з ним на відпочинок на природу, риболовлю, відвідує розважальні дитячі заклади.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали первісний позов в повному обсязі та просили його задовольнити, стосовно зустрічного позову не визнали та просили відмовити. ОСОБА_1 визнала, що працює в Білорусії і має намір виїхати туди на постійне місце проживання, в разі якщо їй повернуть дитину. Крім того ОСОБА_1визнала, той факт що в неї народилась друга дитина, від чоловіка з яким вона спільно проживала в Білорусії та не перебувала в шлюбі. ОСОБА_1 в судовому засіданні визнала, що маючи дозвіл органу опіки та піклування Хотинського району, вона спілкувалась з сином тільки три рази з літа 2014 року по теперішній час, за відсутності фактичних перешкод в спілкуванні з дитиною ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні первісного позову та підтримали в повному обсязі зустрічний позов.

Представник служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області в судовому засіданні вказала, що дитині краще буде проживати біля батька.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є бабусею неповнолітнього ОСОБА_4, який проживає біля неї та її сина по даний час, відвідує школу має нових друзів та проводить час з нею та батьком, відпочиває. Вказала, що він пробувши увесь літній період в них не захотів повертати до матері в Білорусію, обґрунтувавши це тим, що його там ображають, не звертають на нього увагу та не займаються його виховання та неодноразово жалівся на поведінку відносно нього чоловіка його матері ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що сина забрав до себе на проживання в літній період на канікули, а не повернув його назад до матері в республіку Білорусія лише діючи з інтересів сина та по тій причині, що син сам не захотів, йому подобається проживати на Україні, відвідувати українську школу в нього тут є багато друзів, та зазначив, що син ОСОБА_4 неодноразово скаржився що його ображає теперішній чоловік ОСОБА_1

В розмові в судовому засіданні, за участі психолога, ОСОБА_4 набагато разові пропозиції не бажав бачитись та спілкуватись з матір'ю, проявляв занепокоєння і тривогу при цьому, натомість висловлювався, що на Україні, у батька йому добре жити, йому подобається вчитись в школі на Україні де в нього є друзі, батько до нього ставиться добре. ОСОБА_4 на пропозицію в залі судового засідання поспілкуватись з матір'ю - категорично відмовився.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків а також дослідивши матеріали даної цивільної справи суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. Позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі. До такого висновку суд прийшов, виходячи з наступного:

Судом було встановлено, що в період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04.04.2011 року рішенням Наровлянського районного суду Гомельської обл. республіки Білорусь шлюб між сторонами був розірваний із розпорядженням суду про залишення дитини ОСОБА_4. на виховання матері.

Відповідно до вищезазначеного рішення суду від 04.04.2011 року Хотинським районним управлінням юстиції Чернівецької області було зроблено актовий запис про розірвання шлюбу між сторонами, що вбачається з листа від 25.05.2011 року ВДРАЦС ГУЮ в Чернівецькій області .

Також судом встановлено, що з моменту розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_4. проживав з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1

Крім того в судовому засіданні встановлено, що у 2012 році ОСОБА_1 незаконно вивезла дитину за межі України, в Республіку Білорусія. По даному факту було порушено кримінальну справу, а стосовно ОСОБА_1 винесено рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці про притягнення до кримінальної відповідальності. Остання була звільнення від відбування покарання Законом України «Про амністію». Дитину на територію України не повернула, залишила проживати у Білорусії.

Згідно висновку Хотинської районної державної адміністрації від 07.11.2014 року за № 22-548-02-25 про доцільність зміни місця проживання неповнолітньої дитини, вбачається, що комісія дійшла до висновку про доцільність змінити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та визначити місце його біля батька в с.Круглик Хотинського району Чернівецької області.

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про те, що вказаній малолітній дитині доцільно проживати з батьком ОСОБА_2 за місцем проживання останнього. При цьому суд, враховуючи всі зібрані по справі докази, діє в першу чергу в інтересах дитини та на її захист.

Суд критично відноситься до довідок і висновку з відділу освіти, спорту і туризму Наровлянського районного виконавчого комітету, який виконує функції органу опіки та піклування, оскільки ОСОБА_1 працює саме у вказаному відділі та враховуючи висновок психолога, висновок про доцільність зміни місця проживання неповнолітньої дитини Хотинської РДА та інші докази по справі.

Згідно зібраних судом доказів, за місцем проживання ОСОБА_2 створені всі умови для проживання виховання та розвитку малолітньої дитини. Дитина навчається в школі, характеризується позитивно, забезпечений всім необхідним.

Згідно психологічного висновку від 23 вересня 2014 року, вбачається що діагностується дистанційність у його стосунках з матір'ю, що характеризується низьким рівнем емоційних зв'язків, напруженістю, підвищеним рівнем тривоги.

У хлопчика виражене відчуття страху та небезпеки пов'язане із поверненням до родини матері. Із, підтверджених діагностикою, слів ОСОБА_2 по відношенню до нього здійснювали фізичне, психологічне та економічне насильство (не задовольняли у повній мірі фізіологічні потреби у їжі, та гігієнічному догляді).

Інтерпретується високі показники емоційного дискомфорту, потреба у безпеці та захисті.

Батько є найбільш значним та емоційно близьким з родинного оточення хлопчика.

З висновку про психологічне обстеження дитини ОСОБА_4 від 24.04.2015 року, вбачається, що на основі аналізу діагностичної бесіди з дитиною та аналізу матеріалів діагностики (діагностичний пакет по вивчення синдрому DSM-IV), а також на підставі детального вивчення документації попереднього психологічного обстеження дитини встановлено, що у дитини присутні ознаки попередньої психологічної травматизації, що в свою чергу позначилось на розвиток каморбітних явищ, нейровегетативної гіперактивності, часткове уникання теми про матір та часткова емоційна анестезія дитини. Дослідження характеру стосунків з матір'ю показали присутність панічних атак у дитини, що може свідчити про наявність в анамнезі психологічної небезпеки, яка пов'язана у дитини з небезпечною поведінкою матері.

Помічено, що дані явища мають не граничні прояви, що свідчить про адекватний вплив на емоційний розвиток дитини, продуктивну корекцію пост травматичного стану за останній період (2-3 місяці), відсутності вторинної травматизації дитини.

Рекомендовано: пролонгувати психокорекцію емоційного стану дитини, запобігати повторної психологічної травматизації дитини, забезпечувати подальший психологічний комфорт дитини особам, які є значимими для дитини а також до яких с прихильними хлопчик, в даній ситуації його батько. Здійснити повторне психологічне обстеження дитини через 3 місяці.

У відповідності до ч.1ст. 32 Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року Про чинність Конвенції для України додатково див. Лист Міністерства юстиції N 26-53/7 (у53 7323-06) від 21.01.2006

Права і обов'язки батьків та дітей, у тому числі зобов'язання батьків по утриманню дітей, визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають постійне спільне місце проживання, а за відсутністю постійного спільного місця проживання батьків та дітей їх взаємні права та обов'язки визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянином якої є дитина.

У відповідності до ч.2 ст. 27 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (укр/рос) / Про чинність Конвенції для України додатково див. Лист Міністерства юстиції N 26-53/7 ( у53 7323-06) від 21.01.2006 Конвенцію ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР (240/94-ВР)від 10.11.94

Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони і при цьому обидва з подружжя мають те саме громадянство, їхні особисті і майнові правовідносини визначаються за законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є.

У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передачі її для опікування органу опіки та піклування.

У відповідності до ст. 160 CK України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як, визначено ст. 162 CK України, дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

На підставі наявних доказів по справі, пояснень сторін у справі та розмови з дитиною за участі психолога, суд прийшов до висновку, що позивач віддалилась від сина ОСОБА_4 останній не бажає з нею спілкуватись, ОСОБА_1 для налагодження нормальних відносин з сином слід вживати заходів на протязі певного періоду часу.

З урахуванням викладених обставин справи, суд враховує, що матір дитини є громадянкою України, а місце проживання її фактичне це республіка Білорусія, зважаючи на те, що дитина фактично проживає в Україні, разом з батьком, ходить до української школи, та бажає проживати з батьком ОСОБА_3, бере до уваги, що у батька дитини забезпечені всі належні умови для розвитку та виховання дитини, а саме місце проживання, окрему кімнату, дитина забезпечена всім для належного для її розвитку та росту, висновок психолога спілкування з дитиною у судовому засіданні.

За таких обставин суд вважає, що місце проживання дитини ОСОБА_4 доцільно змінити і визначити разом з батьком, оскільки це сприятиме належному вихованню дитини, належному фізичному та розумовому розвитку дитини, буде повністю в інтересах дитини, за наявності небажання дитини спілкуватись з матір'ю та існування реальної психологічної небезпеки для дитини при передачі її матері в республіку Білорусь.

Враховуючи, всі обставини справи суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з пояснень відповідача так і допитаних свідків в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4, проживає в даний час біля батька, відвідує українську школу. В листопаді 2014 року ОСОБА_2 отримав висновок органу опіки та піклування, де була визнана доцільність проживання дитини з ним.

Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Зважаючи на вищенаведені факти, враховуючи висновок Хотинської РДА Чернівецької області про доцільність місця проживання дитини біля батька, покази свідків, виходячи з прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 про відібрання дитини, і повернення її за попереднім місцем проживання є необґрунтованою та недоведеною в судовому засіданні, тому не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд з України в республіку Білорусь неповнолітнього ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері ОСОБА_2, до досягнення ОСОБА_4 повноліття суд вирішив відмовити, виходячи з наступного:

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Як установлено у судовому засіданні ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог щодо виїзду дитини за межі України, тобто позивачем всупереч вимог закону, передбачених ст. 60 ЦПК України, не доведено обставини заперечення відповідача ОСОБА_2 щодо виїзду дитини за кордон, що дало б змогу суду прийняти рішення про надання дозволу для виїзду за кордон малолітньої дитини у супроводі матері без згоди батька. Крім цього, позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини, за кордон, мети такого виїзду . Зазначені у позовній заяві твердження позивачки про те, що вона безуспішно неодноразово намагалася вирішити питання отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, у судовому засіданні не підтверджені.

Відповідно до статей 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди батька необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Із аналізу вищенаведених норм випливає, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за рішенням суду при відсутності згоди одного з батьків.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею вісімнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

За вищевказаних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є цілком законним та обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Тобто слід змінити місце проживання ОСОБА_4 та визначити його місце проживання з батьком.

Крім того на підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі - 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 141,157,161, 162, 163, 164, 170 Сімейного кодексу України, ст. 18 Конвенції про права дитини, принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст. 60,88, 208, 209, 213-218, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та про надання дозволу на виїзд за кордон - відмовити.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, за місцем проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7, АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі - 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. Г. Єфтеньєв