Справа № 308/3242/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі: Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Кваттро» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Кваттро» про стягнення невиплаченої різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з вищезгаданим позовом обґрунтовуючи його тим, що 25.09.2013р. сталося ДТП за участю автомобіля яким керувала вона, позивачка по справі та автомобіля під керуванням ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ТОВ «А-Кваттро» у ПАТ "Страхова група "ТАС". Відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду 06 листопада 2013 року ОСОБА_3, визнано винним у вчинені ДТП. ПАТ "СГ ТАС" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було виплачено страхове відшкодування у розмірі 13 588 грн. Разом з тим стверджуючи, що відновлювальний ремонт обійшовся їй у 20 066 грн. (19 098 гривень та 968 гривень за доставку запчастин) просила стягнути з відповідачів на її користь 6 478 грн. в якості невиплаченої різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «А-КВАТТРО» на користь ОСОБА_2, 6 478 гривень в якості невиплаченої різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, вирішено питання про розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі представник ТОВ «А-Кваттро» просить рішення суду скасувати та відмовити в позові в повному обсязі, зокрема, щодо стягнення відповідних коштів з ТОВ «А-Кваттро» . В скарзі зазначає, що судом не вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, в силу чого суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що невиплаченої різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинно оплачувати Товариство, як страхувальник автомобіля, оскільки, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Позаяк сума відшкодування заявлена позивачем не перевищує ліміту відповідальності страховика, вважає, що юридичний підстав для стягнення вказаної суми з Товариства у суду не було.

У відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України межі розгляду даної справи апеляційним судом є рішення суду першої інстанції в частині щодо задоволення позову відносно ТОВ «А-Кваттро», в іншій частині рішення суду не оскаржено та не є предметом апеляційного перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах його оскарження та вимог, зазначених у суді першої інстанції колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 25.09.2013р. в м. Ужгороді по вул. Гагаріна, під час дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Hyndai Getz», власником якого була на той час ОСОБА_2 позивач по справі.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 6 листопада 2013року винним у даній ДТП визнано водія автомобіля Volkswagen LT ОСОБА_3 який безпосередньо керував автомобілем під скоєння ДТП.

Згідно полісу № АС/3261220 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за договором страхування укладеного між страховиком «Страхова компанія» «ТАС» та страхувальником ТОВ «А-Кваттро», страховик зобов'язався у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу (Volkswagen LT» державний номерний знак НОМЕР_1) і внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність особи, відшкодувати суму за заподіяння шкоди майну в розмірі 50 000 (п'ятдесят) тисяч грн. (а.с.6).

Відповідно до звіту фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, №101 від 30 жовтня 2013року шкода, заподіяна позивачу внаслідок ДТП, становила 13588,55 грн. без ПДВ.

Страховик «Страхова компанія» «ТАС» платіжним дорученням № 6638 від 10 лютого 2014року відшкодував позивачці ОСОБА_2 вказану шкоду.

В подальшому суд першої інстанції констатував, що оскільки, з наявних у справі доказів вбачається, що фактичний розмір ремонту автомобіля становив не 13588, 55 грн., а 20 066 грн., то відповідно до роз'яснень даних п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ '' Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки'' від 01.01.2013р., за № 4, визначено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), прийшов до висновку, що вказану суму слід стягнути саме з ТОВ «А-Кваттро».

Про те даний висновок суду не відповідає як фактичним обставинам справи так і нормам матеріального права які регулюють дані правовідносини.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Як вбачається із позовної заяви, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом з підстав, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля де-факто становила 20 066 грн., що складається з 19 098 грн. вартість відновлюваного ремонту та 968 грн. витрата понесених на доставку запчастин. Позивачем підстави позову в процесі розгляду справи не змінювались.

За встановлених обставин, суд першої інстанції з врахуванням того, що заявлена позивачем невиплачена різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою не перевищує ліміт відповідальності страховика за заподіяння шкоди майну, безпідставно, в супереч вимогам ст. 1194 ЦК України, прийшов висновку, що вказана сума підлягає стягненню з ТОВ «А-Кваттро» як з страхувальника автомобіля.

Оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову щодо страховика «Страхова компанія» «ТАС», і в цій частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржено, то судова колегія і не перевіряє законність і обґрунтованість рішення в цій частини, та не може вийти за межі апеляційної скарги.

У відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з рішення суду такий стягнув з ТОВ «А-Кваттро» на користь ОСОБА_2 тисячу гривень сплачених за правову допомогу, але оскільки, апеляційним судом в позові ОСОБА_2 до ТОВ «А-Кваттро» відмовлено, то за змістом ч.1 ст. 88 ЦПК України, такі судові витрати не підлягають стягненню з ТОВ «А-Кваттро». Крім того судом стягнуто з відповідачів на користь позивачки 244 грн. сплаченого судового збору, хоча позов судом першої інстанції задоволено лише до одного із відповідачів. З врахуванням того, що рішенням апеляційного суду в позові до ТОВ «А-Кваттро» відмовлено, а рішення суду першої інстанції відмовлено в позові до «Страхова компанія» «ТАС», і в цій частині рішення суду не оскаржено, судові витрати по сплаті позивачем судового збору у разі відмови їй у позовних вимогах також не підлягають стягненню.

Разом з тим за подачу апеляційної скарги ТОВ «А-Кваттро» заплатило судовий збір в розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп. (а.с.84) які у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, за результати розгляду справи апеляційним судом підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь Товариства.

За вищенаведених обставин керуючись статями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду Закарпатської області,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Кваттро» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2015 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «А-КВАТТРО» на користь ОСОБА_2, 6 478 гривень в якості невиплаченої різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, та 1000 грн. сплачених за правову допомогу, та в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 244 грн. сплаченого судового збору скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Кваттро» про стягнення невиплаченої різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Кваттро» код ЄДРПУО 34622384 судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

В решті рішення суду щодо відмови в іншій частині, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено на протязі двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Судді: