Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний 314/5281/14-ц Головуючий у 1 інстанції Кофанов А.В.
Провадження №22-ц/778/2112/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Вільнянської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування розпорядження та визнання державних актів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду, до Вільнянської районної державної адміністрації, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування розпорядження та визнання державних актів недійсними.

В позові зазначала, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.01.2005 року був визнаний дійсним договір міни, укладений між ОСОБА_9 з одного боку, та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - з іншого. Згідно цього рішення, відповідачі здійснили відчуження земельної частки (паю), що належала ОСОБА_9 На підставі оспорюваного розпорядження Вільнянської райдержадміністрації відповідачі виділили зазначений земельний пай в натурі та отримали правовстановлюючі документи на 3 земельні ділянки.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.10.2009 року рішення щодо г зговору міни було скасовано, а у подальшому позовна заява з цього приводу була залишена без розгляду; тобто на її думку, відпали правові підстави для виділення земельних ділянок відповідачам.

ОСОБА_9, від якої було здійснено відчуження земельної частки (паю), є її матір'ю. Вона є пенсіонером за віком, а отже, згідно положень ст.1216 ЦК України, має право на обов'язкову частку у спадщині, проте виділення в натурі земельної частки (паю) було проведено без її відома.

Просила суд скасувати розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації № 1309 від 23.12.2008 року щодо передачі у власність земельних ділянок відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та визнати недійсними видані на підставі цього розпорядження Державні акти на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 січня 2015 року позов задоволено.

Скасовано розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області № 1309 від 23.12.2008 року щодо передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано недійсними видані на підставі розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області № 1309 від 23.12.2008 року Державні акти на право власності на земельну ділянки: НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 (кадастровий номер земельної ділянки (НОМЕР_2); НОМЕР_3, виданий ОСОБА_4 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4); НОМЕР_5, виданий ОСОБА_5 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_6).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1. померла мати позивача ОСОБА_9

За життя мати позивача ОСОБА_9 набула право на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом НОМЕР_7, розміром 6,76 умовних кадастрових гектарів.

Позивач разом з відповідачами є спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 Позивач є спадкоємцем за правом на обов"язкову частку (оскільки є заповіт померлої), яка спадщину прийняла у встановленому порядку, подавши заяву до нотаріальної контори.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 січня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_9, Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області про визнання договору міни земельної частки (паю) дійсним, був визнаний дійсним договір міни, за яким право на спірний земельний пай перейшов до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 у рівних частках кожному по 2,25 умовних кадастрових гектарів. На підставі зазначеного рішення були внесені зміни в сертифікат на право земельного паю.

Згодом, розпорядженням Вільнянської райдержадміністрації №1309 від 23.12.2008р. спірний земельний пай був переданий у власність відповідачів в якості земельних ділянок, на які були видані державні акти на право власності.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.10.2008р. рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.01.2005р. було скасовано за заявою ОСОБА_4 за нововиявленими обставинами та залишено без розгляду на підставі заяви позивачів.

Суд першої інстанції, враховуючи вищенаведене, вірно встановив, що рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.01.2005р., яке було підставою для винесення розпорядження про передачу у власність відповідачам спірного земельного паю скасоване, а тому відсутня правова підстава видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, що утворилися на підставі земельного паю, а відтак відповідачі не набули у власність спірну земельну частку (пай) на законних підставах.

Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК України).

За ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

За з ч.1 ст.1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (бов"язкова частка).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Дана норма передбачена ч.1 ст.155 Земельного кодексу України.

Відповідно ч.2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

У відповідності до ст. 393 ч.1 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визначається судом незаконним та скасовується на підставі судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 щодо скасування розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області №1309 від 23.12.2008р. щодо передачі земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладеній у постановах від 24 жовтня 2011 року, в якому зазначено, що ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Крім того, у п. 5 Рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Згідно зі ст.125 ЗК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16 квітня 2004 року одним із способів захисту порушеного права власності на земельну ділянку є визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки.

З досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що оскільки розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області №1309 від 23.12.2008р. щодо передачі земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як підстава для видачі правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельні ділянки, що складаються зі спірного земельного паю скасовано, відповідачі право власності на зазначені земельні ділянки не набули, а тому державні акти на право власності на земельні ділянки на ім'я відповідачів є недійсними з моменту їх видачі.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: