Справа № 405/2802/15-ц
Провадження №2/405/639/15
У Х В А Л А

23 квітня 2015 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 114 949,38 грн. та суму, яка сплачена нею за виконання звіту про оцінку матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу в розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Стаття 30 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, якими можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

В свою чергу, місцезнаходженням юридичної особи відповідно до ст.93 ЦК України є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, місцезнаходження відповідача юридичної особи ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, що територіально не відноситься до території Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Окремо відзначається, що позивач ОСОБА_1, предявляючи зазначений позов до ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» до Ленінського районного суду м.Кіровограда, пославшись при цьому на положення ч.ч.5, 6, 14 ст.110 ЦПК України, яка визначає альтернативну підсудність справ за вибором позивача, вказала, що дана справа підсудна Ленінському районному суду м. Кіровограда, оскільки діяльність відокремленого підрозділу відповідача та місце завдання шкоди (дорожньо-транспортної пригоди) віднесено до цієї ж адміністративної території м. Кіровограда.

Крім того, послалась на п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.96 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», за яким відносини, що виникають із договорів страхування, можуть бути врегульовані цим законом.

Разом з тим, відзначається, що при застосуванні вимог Закону України від 12.05.2001 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» у справах, що виникають з договорів страхування, слід мати на увазі, що цей закон встановлює загальні підстави відповідальності за порушення прав споживачів. Але відносини, що виникають під час виплат страхових сум на підставі договорів страхування, відносяться насамперед до договірних відносин, за порушення яких передбачена майнова (фінансова) відповідальність у формі пені, неустойки тощо.

Страхування це окремий вид договірних зобовязань.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 979 ЦК за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто договір страхування це двосторонній, оплатний, строковий, консенсуальний договір. Це договір про надання послуги та на користь третьої особи.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

З урахуванням того, що діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII, то у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються Законом № 1023-XII в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Зазначене вище стосується й договорів майнового страхування, де страхувальниками є фізичні особи, а відносини спрямовані на захист особистих майнових інтересів страхувальника або іншої особи, що визначена у договорі, шляхом задоволення майнової потреби страхувальника, яка виникає або може виникнути після настання певних подій.

З огляду на викладене вище, виходячи також із предмету та підстав позову, вважаю, що даний спір є таким, що виник із договірних правовідносин, а саме, на підставі укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту №1-01 від 12 серпня 2014 року щодо розміру та виплати страхового відшкодування, при цьому зазначені правовідносини сторін регулюються спеціальним законом, крім того, положеннями укладеного між сторонами Договору передбачено права та обовязки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, порядок та умови виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, що є підставою для застосування положень саме ч.2 ст.109 ЦПК України, а саме: підсудність зазначеної справи за місцезнаходженням відповідача юридичної особи.

Частиною 1 ст. 115 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суддя вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

За наведених обставин, враховуючи, що юридична адреса відповідача за територіальним розподілом не віднесена до території Ленінського району м.Кіровограда, підстави для застосування до даного позову альтернативної підсудності відсутні, керуючись вимогами п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, приходжу до висновку, що зазначена справа Ленінському районному суду м. Кіровограда не підсудна, та вважаю за необхідне повернути позивачу ОСОБА_1 вищезазначену позовну заяву з усіма додатками до неї для подання до належного суду.

Відповідно до ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 109, 110, 115, п.4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України,

-

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки повернути позивачу для подання до належного суду.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м.Кіровограда шляхом подачі протягом пяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова