Ухвала

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Бестселлер», про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 вересня 2006 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Бестселлер» (далі - ТОВ ІК «Бестселлер») укладено кредитний договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії. На забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

16 квітня 2007 року між банком та ТОВ ІК «Бестселлер» укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору, якою було зменшено проценту ставку, що існувала на момент підписання договору поруки, проте одночасно було змінено метод нарахування процентів за договором для позичкової заборгованості в національній валюті України - гривні, а саме: з методу «факт/факт» на метод «факт/360».

29 листопада 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 8 до кредитного договору, відповідно до якої боржник сплачує банку комісію за внесення змін до кредитного договору у розмірі 7 575 грн.

Посилаючись на те, що зазначеними додатковими угодами, згоди на укладання яких він не давав, збільшено обсяг його відповідальності, просив суд визнати поруку припиненою, починаючи з 16 квітня 2007 року.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 травня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 серпня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано припиненим договір поруки, укладений 21 березня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк», з 16 квітня 2007 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

У лютому 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема ст. ст. 553, 554, 555, ч. 1 ст. 559 ЦК України, заявником надано:

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року у справі за позовом про стягнення кредитної заборгованості; за зустрічним позовом про визнання кредитних договорів недійсними та припинення поруки; за позовом про визнання кредитних договорів недійсними та припинення поруки;

- копію рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2012 року у справі за позовом про стягнення кредитної заборгованості;

- копію постанови Вищого господарського суду України від 15 липня 2014 року у справі за позовом про стягнення кредитної заборгованості;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року у справі за позовом про визнання припиненим договору поруки;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року у справі за позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

При постановленні ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, виходив з того, що хоча додатковою угодою № 7 від 16 квітня 2007 року змінено метод нарахування процентів за кредитним договором для позичкової заборгованості в національній валюті України з «факт/факт» на «факт/360», що передбачало можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням та строків їх виплати без згоди поручителя і могло призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя, але оскільки реально такі наслідки не настали, то підстави для припинення поруки відсутні.

Тобто, суд дійшов висновку, що зміна без згоди поручителя умов основного зобов'язання, які можуть призвести до збільшення обсягу його відповідальності без реального настання таких наслідків, не є підставою для припинення поруки.

Разом з тим, зі змісту постанови Вищого господарського суду України від 15 липня 2014 року у справі за позовом про стягнення кредитної заборгованості, на яку заявник посилається як на підставу для перегляду судового рішення, вбачається, що суд касаційної інстанцій погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для припинення поруки, виходячи з того, що додатковими угодами до кредитного договору без отримання згоди поручителя передбачалася можливість збільшення розміру відсоткової ставки, і таким чином, збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому сам по собі факт ненастання такого наслідку у зв'язку з проведенням банком розрахунку заборгованості за первинною відсотковою ставкою, не спростовує висновки судів в цій частині.

Тобто, суд дійшов висновку, що зміна умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, хоча реально такі наслідки не настали, є достатньою підставою для припинення поруки.

Отже, за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні існує неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме, ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві доводи вказують на неоднакове застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вказана справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Бестселлер», про визнання поруки припиненою, за заявою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року - допустити до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. ЮровськаГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева А.О. Леванчук Л.М. МазурСудді:В.І. Амелін