Ухвала

іменем україни

19 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Гвоздика П.О., Дербенцевої Т.П.,

Писаної Т.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24 грудня 2007 року, укладеним між цим банком та відповідачем, якими є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також земельна ділянка загальною площею 0,2400 га за цією ж адресою; визнати за позивачем право власності на вказане майно із правом від свого імені подати для державної реєстрації права власності на житловий будинок заяву про державну реєстрацію речових прав та зобов'язати Реєстраційну службу Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області (далі - РС Овідіопольського РУЮ в Одеській області) зареєструвати за позивачем право власності на вказане майно; стягнути з відповідача судовий збір у сумі 3 654 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням суду від 09 березня 2011 року стягнуто із ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 930 177 грн 25 коп., але відповідач рішення суду не виконує, заборгованість не сплачує.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості у розмірі 468 649,23 євро, що еквівалентно 4 930 177,25 грн, за договором не поновленої кредитної лінії від 19 грудня 2007 року № 1303 звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24 грудня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є. та зареєстрованим у реєстрі за № 5034, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 1446,9 кв. м, житловою площею 711,2 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,2400 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану за вказаною адресою.

Визнано за ПАТ «Імексбанк» право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Визнано за ПАТ «Імексбанк» право власності на вищевказану земельну ділянку за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Водночас суд ухвалив надати право ПАТ «Імексбанк» від свого імені подати для державної реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно документи, необхідні для реєстрації права власності на вказане майно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Імексбанк» судові витрати у розмірі 5 481 грн.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам процесуального права не відповідає.

Судом встановлено, що 19 грудня 2007 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_3 укладено договір непоновленої кредитної лінії № 2003, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 417 тис. євро, терміном на 60 місяців зі сплатою процентів у розмірі 13 % на рік.

На забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов'язань 24 грудня 2007 року між тими самими сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого визначено належний позичальнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2006 року № 6198 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка загальною площею 0,2400 га, яка розташована за цією ж адресою та належить позичальнику на праві власності на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2.

Згідно з п. 5.1 указаного договору іпотеки від 24 грудня 2007 року іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.1.2 іпотечного договору передбачено право банку задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_513/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>.

У зв'язку з невиконанням належним чином умов договору утворилася заборгованість за вказаним вище кредитним договором.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2011 року, задоволено позов ПАТ «Імексбанк». Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 4 930 177 грн 25 коп.

Постановою відділу Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області (далі - ВДВС Овідіопольського РУЮ) від 28 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 468 649,23 євро, що еквівалентно 4 930 177 грн 25 коп., судового збору у сумі 1 700 грн та витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 250 грн.

Однак у добровільному порядку ОСОБА_3 вказаного вище рішення не виконує.

Постановою державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ від 06 червня 2014 року зазначений виконавчий документ повернуто без виконання.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Імексбанк», суд першої інстанції виходив із безпідставності заявлених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, оскільки є рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому наявні підстави вважати, що стягнення буде здійснюватися у подвійному розмірі за одним і тим самим грошовим зобов'язанням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, про що у справі є докази; наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 599 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843670/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

При цьому апеляційний суд визнав за ПАТ «Імексбанк» право власності на вищевказану земельну ділянку за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Однак повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st33> у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st33> звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Частинами 1, 2, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» установлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Однак під час ухвалення рішення апеляційним судом не визначено вартості предмета іпотеки, на яке за позивачем визнано право власності, відповідно не встановлено, повністю чи частково задоволено вимоги кредитора, якщо частково, то який розмір заборгованості залишився у відповідача непогашеним.

Так, згідно з п. 1.5 іпотечного договору вартість предмета іпотеки визначено у 4 749 200 грн.

Проте під час вирішення цього спору судом не з'ясовано, чи погоджуються сторони з такою оцінкою станом на час ухвалення рішення у справі для забезпечення справедливого судового розгляду та дотримання вимог ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>, згідно з якою суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При цьому суд має врахувати, що якщо з цього питання виник спір, то в залежності від того, яка сторона оспорює оцінку, вона зобов'язана довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи, а також, що відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередити про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суд апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> в достатньому обсязі не дотримався норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: П.О. Гвоздик

Т.П. Дербенцева

Т.О. Писана

О.В. Ступак