Справа № 149/940/15-ц Провадження № 22-ц/772/2455/2015Головуючий в суді першої інстанції Войнаревич М. Г.
Категорія 30Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Медяного В.М., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю апелянта, відповідача ОСОБА_2, його представника, адвоката Якименко-Шевчук Ю.О., позивача - прокурора відділу прокуратури Вінницької області Побережної-Войтенко О.М., представника позивача, особи, в інтересах якої заявлений позов, Вінницької обласної ради ОСОБА_5, розглянувши у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Хмільницького міжрайонного прокурора Вінницької області в інтере-

сах держави в особі Вінницької обласної ради до ОСОБА_2; пановича про відшкодування майнової щкоди, завданої злочином,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 липня 2015 ро-ку,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 липня 2015 року позов Хмільницького міжрайонного прокурора Вінницької об-ласті в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради задоволений повні-стю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Вінницької обласної ради у відшкоду-вання шкоди, завданої злочином, кошти в сумі 115934,66 гривні, в дохід держа-ви судовий збір в сумі 1159,35 гривень ( а. с. 92-93 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду першої ін-станції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові до нього. Апе-лянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права ( а. с. 95-99 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проана-лізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунто-ваність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони поси-лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обстави-нам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи в повному обсязі позов у даній справі, суд першої інстанції керувався нормами статті 1166 ЦК України, яка регулює питання загальних під-став відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, завдану юридичній особі шляхом вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що вироком Хмільницького міськрайонного суду Він-ницької області від 26 травня 2014 року ( а. с. 6-50 ) ОСОБА_2 визнано вин-ним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368-4, ч. 4 ст. 368-4, ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. На підставі ст. 70 КК України йо-му призначено остаточну міру покарання у вигляді трьох років позбавлення во-лі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з проведенням судово-ме-дичних експертиз строком на два роки без конфіскації майна. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного судом покарання з іспитовим строком на два роки та покладанням на нього обов'язків, передбачених ст.76 КК України. У задоволенні цивільного позову Хмільницького міжрайонного прокурора Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь облас-ного бюро судово-медичної екпертизи Вінницької обласної ради 115934,66 гри-вень шкоди, завданої злочином, відмовлено у зв'язку з невірним визначенням позивачем юридичної особи, якій протизаконними діями засудженого ОСОБА_2 завдано шкоди. Суд підкреслив, що предметом заявленого цивільного по-зову є кошти обласного бюджету, які були виділені Управлінням охорони здо-ров'я та курортів Вінницької обласної державної адміністрації в якості оплати праці, тому є збитками, що підлягають поверненню обласному бюджетові, тоб-то державі. Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2014 року змінений ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 жовтня 2014 року лише в частині додаткової міри покарання засуджено-му - конфіскації майна, що виключена з резолютивної частини вироку. В решті вирок відносно ОСОБА_2 залишений без змін. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду у згаданій ухвалі підкреслила, що кошти в сумі 115934,66 гривні, як предмет цивільного позову, є коштами облас-ного бюджету, виділеними на оплату праці та сплату нарахувань на заробітну плату, що зазначено в матеріалах позапланової ревізії, проведеної Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області. Тому суд першої інстанції об-грунтовано відмовив у задоволенні цивільного позову прокурора у криміналь-ній справі, оскільки завдані злочином збитки у вигляді втрачених з обласного бюджету коштів є збитками, завданими державі, а не обласному бюро судово-медичної експертизи.

Суд першої інстанції прийняв до уваги, що сума завданих державі збитків підтверджується актом від 27 липня 2012 року № 04-15/13 позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи за період з 01 січня 2007 року по 01 червня 2012 років. Винність ОСОБА_2 у завданні збитків державі в особі Вінниць-кої обласної ради доведена як вказаним актом позапланової ревізії, так і виро-ком суду щодо нього, який набрав законної сили.

Оскаржуючи рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької об-ласті від 02 липня 2015 року, апелянт посилається на те, що висновок суду сто-совно завдання державі шкоди у розмірі 115934,66 гривень саме його умисними діями є помилковим. На думку ОСОБА_2, актом від 27 липня 2012 року № 04-15/13 позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяль-ності Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи за період з 01 січня 2007 року по 01 червня 2012 року не підтверджується факт отримання коштів у розмірі 115934,66 гривень. Дана сума включає 30516,59 гривень внес-ків бюро судово-медичної експертизи до фондів на суму нарахованої зарплати, яка становить 85418,07 гривень. Фонди, куди перераховано 30516,59 гривень є державними установами, а значить, за твердженням апелянта, кошти надійшли до бюджету. Крім цього, молодша медична сестра ОСОБА_7 реально отри-мала зарплату у розмірі 70041,58 гривні, а решта - це прибутковий податок, теж зарахований до бюджету. Однак, як слідує з апеляційної скарги, навіть 70041,58 гривня не підлягають стягненню з відповідача у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав: ці кошти отримав не він, а його дружина ОСОБА_7, отже стягнення виплаченої заробітної плати мало б здійснюватися саме з останньої.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, вони не заслуговують на увагу, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 02 липня 2015 року.

Згідно частин третьої, четвертої статті 61 ЦПК України обставини, встанов-лені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бе-руть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для су-ду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаними нормами Закону визначені підстави звільнення від доказування.

Згаданим вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2014 року ОСОБА_2 засуджений, зокрема, за ч. 2 статті 191, ч. 1 статті 366 КК України, за якими кваліфіковані його злочинні дії, що вирази-лися у завданні державі майнової шкоди насуму 115934,66 гривні, яка склада-ється з безпідставно нарахованої на ім'я дружини ОСОБА_7 заробітної пла-ти, відпускних, інших платежів за період з 01 січня 2007 року по 14 травня 2012 року у загальній сумі 85418,07 гривень, а також безпідставно нарахованих та сплачених на її ім'я внесків до Пенсійного фонду, фондів соціального страху-вання з тимчасової втрати працездатності, соціального страхування на випадок безробіття, податку з доходів фізичних осіб на суму нарахованої заробітної пла-ти в розмірі 30516,59 гривень. У вироку суду вказано, що майнову шкоду завда-но з вини ОСОБА_2, який, перебуваючи у родинних стосунках з ОСОБА_7 та достеменно знаючи, що вона працює в управлінні освіти Хмільницької міської ради на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії, шляхом зловжи-вання своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, в інтересах своєї дружини вносив в офіційні документи - табеля обліку робочого часу заві-домо неправдиві відомості про перебування на робочому місці на посаді молод-шої медичної сестри ОСОБА_7 та виконання нею службових обов'язків, яка фактично в цей час працювала в централізованій бухгалтерії управління освіти Хмільницької міської ради.

Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України для покладання відповідально-сті на заподіювача майнової шкоди, у тому числі в результаті бездіяльності за-подіювача ( деліктна відповідальність ), необхідна сукупність таких обов'язко-вих умов: 1) наявність шкоди; 2) протиправність дій заподіювача; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вина в запо-діянні шкоди. Як слідує з вищевикладеного, заподіювачем шкоди державі є са-ме ОСОБА_2 і відповідно відшкодування повинно мати місце саме з нього як винної оосби.

У спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шко-ди. Позивач доводить завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, а відповідач відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини.

Посилання апелянта на ту обставину, що розмір збитків мав би визначатися за виключенням відрахувань із заробітної плати внесків до визначених фондів, а оскільки останні є державними установами, то кошти надійшли ( повернені ) до бюджету, є надуманим і безпідставним з огляду на те, що шкода завдана на визначену суму саме у розмірі 115934,66 гривні, які були видані з обласного бюджету Департаментом охорони здоров'я та курортів Вінницької обласної державної адміністрації згідно цільових асигнувань на оплату праці для облас-ного бюро судово-медичної експертизи і відповідних місцевих підрозділів.

Суд першої інстанції прийшов до правильного і обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позову прокурора в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради до ОСОБА_2 як доведеного, правомірного та спра-ведливого, не помилився у розподілі судових витрат у справі.

Колегія суддів апеляційного суду Вінницької області не знаходить законних та достатніх підстав для визнання доводів апеляційної скарги такими, що за-слуговують на увагу, зокрема і тих, що кошти у вигляді заробітної плати отри-мувала ОСОБА_7, а не відповідач. Останнє твердження не впливає на закон-ність оскаржуваного рішення суду через те, що винні дії у завданні шкоди вчи-нив саме ОСОБА_2, а не його дружина; у випадку ж наполягання ним на то-му, що кошти отримані ОСОБА_7, він не позбавлений права на регресний позов.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оці-нивши фактичні обставини у справі, надавши правову оцінку наданим сторона-ми доказам, зробив правильний, беззаперечний висновок щодо неможливості звільнення відповідача від обов'язку відшкодувати заподіяну ним майнову шкоду державі, в інтересах якої заявлено прокурором даний позов до суду. Суд ухвалив рішення, виходячи з доводів і заперечень сторін, з врахуванням прин-ципу їх змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, правильно визначив закон, що регулює правовідносини між сторонами у справі та засто-сував відповідні норми матеріального права, не порушив вимог процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не зна-ходить.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК Украї-ни, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: