Справа № 212/8797/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про роз'яснення рішення

14 травня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:

Головуючого судді - Чайкіна І.Б.,

при секретарі Гавеля Ю.О.,

розглянув в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2015 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу постановлено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, яким задоволені позовні вимоги позивача. Згідно постановленого рішення зменшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1, 27.03.1984р. народження на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, 11.04.2009р народження з 1/4 частини до 1/8 частини його заробітної плати (прибутку), до повноліття дитини, щомісяця, починаючи стягнення з 15.08.2014року. Відізвано виконавчий лист № 2 -10047/09 від 28.09.2009 року.

01 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення суду, в якій просив розяснити рішення в частині практичного виконання рішення суду. Вказавши, що постановою державного виконавця від 13.02.2015 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника направлено виконавчий лист за місцем роботи ОСОБА_1, у звязку з тим, що судом вирішено зменшити розмір аліментів починаючи з 15.08.2014 року, державним виконавцем на виконання рішення не зазначено у Постанові про необхідність проведення перерахунку нарахувань аліментів за період з 15.08.2014 року, вважає, що все це тягне за собою безпідставне відрахування з його заробітної плати. ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця для вирішення питання щодо належного виконання рішення суду та звернувся до свого роботодавця щодо зясування обставин стосовно сум аліментів , які утримані в більшому розмірі за період з 15.08.2014 року та до надходження вимоги державного виконавця.13.02.2015 року державним виконавцем було направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату , направлено на підприємство. В свою чергу роботодавець повідомив його , що не має право самостійно визначати розмір аліментів. Державний виконавець не вказав порядок утримання з урахуванням надмірно сплачених сум, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду.

Заявник до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, проте її неявка не перешкоджає розгляду заяви .

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення суду розясненню.

Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, відповідно до статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

За п. 8 цієї ж Постанови, ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК України (п.13 Постанови).

Виходячи з цього та вимог процесуального закону, розяснення рішення це більш повний, ясний, зрозумілий виклад тих фрагментів рішення, які здебільшого знаходяться у резолютивній частині та розуміння яких викликає труднощі, але не внесення змін у сутність рішення і не вирішення тих питань, що не були предметом судового розгляду.

За частиною 1 статті 34 цього Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

Так, згідно ч.1 ст.221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

З поданої заяви вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним документом про розяснення судового рішення стало не його незрозумілість, а незнання порядку стягнення аліментів з ОСОБА_1

Ця обставина не може слугувати підставою для розяснення судового рішення, оскільки:

По-перше, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.01.2015р. є гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України, і містить вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Остання резолютивна частина має вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

По-друге, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У разі якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, у разі відсутності заборгованості із сплати аліментів адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, повертають постанову державного виконавця про стягнення аліментів органу державної виконавчої служби з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу утриманих сум аліментів. У разі якщо утримані суми аліментів стягувачу не перераховані, державний виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, роз'яснює йому права, встановлені частиною першою статті 87 цього Закону, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 12 частини 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо розяснення рішення. Згідно абзацу 5 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, зазначені в статті 293 ЦПК відповідно до буквального змісту кожного із пунктів. Зокрема, підлягає оскарженню ухвала про забезпечення позову, а не про відмову в забезпеченні; про відмову поновити пропущений процесуальний строк, а не про його поновлення; про визнання мирової угоди, а не про відмову в її визнанні тощо. Також можуть бути оскаржені ухвали, зазначені у частині четвертій статті 135, статтях 211 та 397 ЦПК, та ухвали про визнання заяви про перегляд заочного рішення неподаною та повернення її заявникові. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Враховуючи рішення Конституційного Суду України за № 18-рп/2010 від 08 липня 2010 року у справі № 1-43/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення пункту 12 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв'язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України, дана ухвала підлягає оскарженню окремо від рішення суду в апеляційному порядку.

Керуючись п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, рішенням Конституційного Суду України за № 18-рп/2010 від 08 липня 2010 року, на підставі ст.ст.221, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у розясненні рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. Б. Чайкін