АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5242/15 Справа № 2-2953/11 Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л.Г. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на будівельні матеріали за набувальною давністю, за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи: Дніпропетровська міська рада, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Управління земельних ресурсів Дніпропетровської міської ради, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. На обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, якому на праві власності належало спірне домоволодіння АДРЕСА_1, спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла тільки одна його донька ОСОБА_7, мати позивача, яка постійно проживала у спірному домоволодінні та була в ньому зареєстрована. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, спадщину після смерті матері прийняв, він, позивач шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Під час оформлення спадкових прав дізнався про відсутність реєстрації права власності на спірне домоволодіння, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом (т.1 а.с. 21-22).

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на будівельні матеріали за набувальною давністю. На обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що вона відкрито та добросовісно заволоділа майном свого діда ОСОБА_6 будівельними матеріалами, з яких побудовано домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 62-64).

У квітні 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом (т.1 а.с. 126-130).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 69,2 кв.м, житловою площею 48,8 кв.м, вбиральні літ. В, сараю (тимчасового) літ. Г, споруд № 13, після матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на будівельні матеріали за набувальною давністю відмовлено.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у позові до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат (т.2 а.с. 74-76).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування (т.2 а.с. 83-86).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2014 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року залишено без змін (т.2 а.с. 143-146).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до апеляційного суду (т.2 а.с. 189-191).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7, після смерті якої її син прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відмову відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на спадкове майно домоволодіння АДРЕСА_1 ( т.2 а.с.34,35)

Судом встановлено, що на підставі карти володіння від 18 квітня 1922 року №1589 домоволодіння АДРЕСА_2 належало на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_9 Вказане домоволодіння АДРЕСА_2 складалося з житлового будинку А-1, коридорів а-1, а-2, збудованого у 1891році (т.1 а.с.237).

Адреса спірного домоволодіння неодноразово змінювалася, остання адреса домоволодіння - АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 41, 76, 77, 78).

У 1946-1949 роках ОСОБА_6 на підставі належного дозволу та проекту побудував житловий будинок Б-1 на земельній ділянці АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 46 т.2 а.с.62-64), на який протягом життя не було отримано правовстановлюючих документів.

У 1949 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), який був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 21 липня 1955 року № 848/8 «Про результати обміру земель по будівельному кварталу № 390 м. Дніпропетровська» земельна ділянка АДРЕСА_2 була зареєстрована за землекористувачем домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_6 (т.2 а.с.67).

Враховуючи, що будівництво житлового будинку Б-1 здійснено ОСОБА_6. під час дії вказаних норм матеріального права (1946-1949 роки) та на земельній ділянці, яка була за ним закріплена міським виконкомом, слід дійти висновку, що право власності на спірний будинок виникло у нього з моменту його забудови.

Житловий будинок А-1 у зазначеному домоволодінні був демонтований після пожежі (т.2 а.с.4-27).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

У спірному домоволодінні на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_6 та до дня своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживала його донька ОСОБА_7, яка фактично вступила в управління спадковим майном, про що свідчать матеріали справи, а саме свідоцтва про народження, ксерокопія домової книги, свідоцтва про смерть (т.1 а.с.11,12,35-38).

Тому, суд обґрунтовано, на підставі ст.529, ст.549 ЦК УРСР (1963 року), встановив факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо належності ОСОБА_6 домоволодіння АДРЕСА_2 на праві власності та визнав за ОСОБА_3 право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом, на підставі ст.ст.1218,1268 ЦК України, після смерті матері ОСОБА_7, яка є спадкоємицею майна померлого ОСОБА_6

Приведені в апеляційній скарзі доводи даних обставин не спростовують, суд повно та всебічно перевірив доводи сторін у справі, навів докази і дав їм належну оцінку у своєму рішенні.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: