Справа №2-1717/11 12.05.2015 12.05.2015 12.05.2015
Провадження № 22ц-784/1061/15 Головуючий у 1-й інстанції Безпрозванний В.В Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

12 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю:

- представника позивача Бережкова В.О.,

- відповідачки ОСОБА_3,

- представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2013 року

за позовом

публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - сектор громадянства,імміграції та реєстрації фізичних осіб Корабельного РВ Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради

про

стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року публічне акціонерне товариство «МЕГАБАНК» (далі- Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, зазначили третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Корабельного РВ ММУ УМВС України Миколаївської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 20 грудня 2007 року уклав з ОСОБА_5 кредитний договір №322-14П/2007, за умовами якого останній отримав кредит на суму 139 000 грн. на придбання автомобіля зі сплатою 18,5% річних та кінцевим терміном повернення до 19 грудня 2011 року.

В цей же день, між Банком та ОСОБА_3 прізвище якої після укладення шлюбу змінено на ОСОБА_3 було укладено договір поруки №322-14П/2007-п, згідно якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед Банком по зобов'язанням позичальника ОСОБА_5

Крім цього, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором 05 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, предметом якого є належна останнім трикімнатна квартира АДРЕСА_1 заставною вартістю 277 860 грн.

ОСОБА_5 не дотримувався строків погашення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого станом на 10 травня 2011 року становила 105 796 грн. 90 коп.

Посилаючись на наведене, Банк просив достроково стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в солідарному порядку вказану заборгованість за кредитним договором.

Під час розгляду справи Банк уточнив позовні вимоги та остаточно просив станом на 27 лютого 2013 року стягнути заборгованість за кредитним договором №322-14П/2007 від 20 грудня 2007 року в розмірі 114 933 грн. 56 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 45 843 грн. 99 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 29 358 грн. 07 коп.; штрафи та пеня за порушення умов кредитного договору - 39 731 грн. 50 коп.

Крім цього, позивач просив в межах вказаної суми заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло та виселити відповідачів із вказаного житлового приміщення.

Також, Банк просив стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь Банку штраф за невиконання умов договору іпотеки №7699 від 05 вересня 2008 року в сумі 41 679 грн.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2013 року позовні вимоги Банку задоволені частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «МЕГАБАНК» 114933 грн. 56 коп. заборгованості за кредитним договором №322-14П/2007 від 20 грудня 2007 року, станом на 27 лютого 2013 року, яка складається: з 45 843 грн. 99 коп. - заборгованості за кредитом; 29 358 грн. 07 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 39 731 грн. 50 коп. - штрафи та пеня.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67 кв.м., житловою площею 40,20 кв.м., яка належить ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на праві власності з наданням Банку права продати предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу із будь-якою особою покупцем, за початковою ціною на підставі оцінки майна, встановленої суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та усіма повноваженнями продавця, необхідними для здійснення продажу нерухомого майна.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь Банку штраф за невиконання умов договору іпотеки №7699 від 05 вересня 2008 року в сумі 41 679 грн.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «МЕГАБАНК» про виселення та зняття осіб з реєстрації відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості з неї, як поручителя та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №322-14П/2007.

За умовами вказаного договору ОСОБА_5 отримав кредит в розмірі 139 000 грн. на придбання автомобіля марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 2001 року випуску зі сплатою 18,5% річних та кінцевим терміном повернення до 19 грудня 2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором, 05 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 заставною вартістю 277 860 грн., що належить останнім на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 04 серпня 2008 року, зареєстрованого Миколаївським МБТІ 07 серпня 2007 року.

Крім цього, 20 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №322-14П/2007-п, за умовами якого вона як поручитель зобов'язалася нести солідарну з ОСОБА_5 відповідальність у разі невиконання останнім зобов'язань по кредитному договору.

Пунктом 5.1. договору поруки передбачено, що договір поруки діє протягом трьох років з дня закінчення строку Кредитного договору.

Згідно з уточненим розрахунком Банку станом на 27 лютого 2013 року загальна сума боргу складала 114 933 грн. 56 коп., а саме: заборгованість по кредиту - 45 843 грн. 99 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 29 358 грн. 07 коп.; штрафи та пеня за порушення умов кредитного договору - 39 731 грн. 50 коп.

З метою погашення вказаної заборгованості за кредитним договором Банк починаючи з 23 січня 2009 року неодноразово направляв на адресу відповідачів вимоги про погашення заборгованості, востаннє така вимога Банку направлялась 16 травня 2011року.

Оскільки відповідачі заборгованість за кредитним договором не сплатили, то Банк звернувся з даним позовом 31 травня 2011 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст.530 ЦК України).

Згідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення в солідарному порядку на користь Банку із ОСОБА_5 як позичальника та ОСОБА_3, як поручителя 114 933 грн. 56 коп. заборгованості за кредитом, визначеної станом на 27 лютого 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав вважати поруку припиненою, не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Підстави припинення поруки передбачені ст..559 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішення суду.

Згідно п. 1.1 кредитного договору, кредит надається на строк з 20 грудня 2007 року до 19 грудня 2011 року.

Відповідно до п. 5.1. договору поруки, він діє протягом трьох років з дня закінчення строку Кредитного договору.

Таке свідчить про те, що відлік трирічного строку для пред'явлення кредитором вимоги до поручителів починається з 19 грудня 2011 року, а днем припинення поруки відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України - 19 грудня 2014 року.

З даним позовом Банк звернувся в суд 31 травня 2011 року.

Отже, поруку не можна вважати припиненою.

Не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги стосовно того, що Банк не вправі був вимагати дострокового стягнення заборгованості за кредитом, оскільки строк дії кредитного договору мав закінчитися лише 19 грудня 2011 року.

Відповідно до п.3.3.1 умов кредитного договору, Банк мав право достроково розірвати кредитний договір та вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків у випадку порушення позичальником умов Договору. Звертаючись в суд з позовом 31 травня 2011 року, Банк відповідно до п.3.3.1 кредитного договору скористався своїм правом щодо звернення до суду з вимогами про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилання ОСОБА_3 на те, що договір поруки не підписувала, є необґрунтованими.

Згідно зі ст..204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відтак, оскільки договір поруки є чинним, відповідачкою у судовому порядку не оспорений, недійсним судом не визнаний, він підлягає виконанню.

Що стосується аргументів відповідачки про порушення її процесуальних прав, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення суду до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання ОСОБА_3 щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) останньої, то ці порушення процесуального права відповідно до ст..309 ЦПК України не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді