Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/404/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Страхова Група «ТАС» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування вимог зазначав, що внаслідок ДТП, яка мала місце 15.06.2013 року близько 21.40 год. на автодорозі Київ-Чоп в напрямку с. Іванівка поблизу с. Довжик Житомирського району, йому було заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем BАЗ-21011, державний номерний знак НОМЕР_1. Зазначена ДТП призвела до тяжких наслідків, він став інвалідом першої групи, змушений постійно звертатися до лікарів та прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку відшкодувати заподіяну йому шкоду, позивач, уточнивши вимоги, просив стягнути з ПАТ Страхова Група «ТАС» 50 002,64 грн. майнової шкоди, пов'язаної з його лікуванням, 41 292,00 грн. майнової шкоди, пов»язаної із стійкою втратою працездатності та5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 48 546,04 грн. майнової шкоди на лікування потерпілого, 41 292,00 грн. шкоди, пов»язаної зі стійкою втратою працездатності та 5 000 грн. моральної шкоди, а всього 94 838,04 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті вимог відмовлено за недоведеністю. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ Страхова Група «ТАС» просить рішення суду скасувати в частині стягнення з ПАТ Страхова Група «ТАС» 48 546,04 грн. витрат на лікування, 41 292,00 грн. витрат у зв»язку з стійкою втратою працездатності та 5 000 грн. моральної шкоди та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Зазначає, що ПАТ СГ «ТАС» не має підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_2 не виконав передбачений законодавством обов'язок про надання письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а отже зобов'язаний особисто відшкодувати завдану ним шкоду.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Житомирського районного суду від 10.11.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області від 27.01.2015 року вирок в частині вирішення цивільного позову скасовано, а провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін. Задоволено клопотання ОСОБА_2 про застосування амністії та звільнено його від відбування основного і додатково покарання , визначеного вироком суду від 10.11.2014 року, на підставі п. "в" ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році" та ст.86 КК України /а.с.7-11/.

Отже, вироком Житомирського районного суду від 10.11.2014 року ОСОБА_2 визнано винним за те, що 15.06.2013 року о 21.40 год. він, керуючи технічно справним легковим автомобілем BАЗ-21011, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі від м. Житомира у напрямку с. Іванівка, проїжджаючи 0 кілометр+100 метрів поблизу села Довжик Житомирського району, порушив вимоги п.10.1 розділу 34 п.1.1. Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на ліве узбіччя та продовжуючи рух на грунтовій розділовій смузі передньою частиною свого транспортного засобу здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_1 заподіяно тупу поєднану травму тіла у вигляді: струсу головного мозку, переломів 1-2 шийних хребців, перелому тіла 7-го грудного хребця, перелому остистих відростків 6-9 грудних хребців, перелому 7 ребра справа, закритого перелому лівої стегнової кістки, закритого перелому обох кісток лівої гомілки, великої гомілкової кістки справа, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ-21011 ОСОБА_2 застрахована в ПАТ „Страхова група „ТАС" згідно Полісу №АЕ/0874875 від 31.01.2013 року строком дії до 31.01.2014 року та за умов, що страхова компанія несе відповідальність за заподіяну майнову та моральну шкоду за участю забезпеченого автомобіля перед третіми особами, за шкоду заподіяну життю та здоров'ю в розмірі 100 тис. грн., за шкоду заподіяну майну третіх осіб в розмірі 50 тис. грн.

Судом першої інстанції за матеріалами кримінальної справи № 278/6212/13к встановлено, що позивач тривалий час лікувався, з 18.09.2013 року йому встановлено першу групу інвалідності. Вказані обставини також не заперечуються сторонами.

Ксерокопії документів щодо витрат на лікування ОСОБА_1 знаходяться у кримінальній справі, проте із розрахунку таких витрат на лікування, проведеного АТ „СГ „ТАС" (приватне), із зазначенням номерів та дат фіскальних чеків та сум за ними, вбачається, що страхова компанія визнала обґрунтованими витрати на суму 48546,04грн./а.с.21-24/. Саме таку суму витрат стягнув суд першої інстанції у відповідності до положень ст.24.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд першої інстанції обґрунтовано застосовував до спірних правовідносин Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /далі - Закон/ в редакції на час вчинення ДТП, а не на дату укладення полісу, як зазначено в апеляційній скарзі.

Відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, передбачено ст. 26 названого Закону.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку /п.26.2. ст.26 Закону/.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті /п.2.6.3. ст. 26 Закону/.

З'ясувавши обставини справи, суд за наявними у справі доказами дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності у мінімальному розмірі.

На підставі ст. 1167 ЦК України, роз'яснень, викладених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року та ст. 26 -1 Закону суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку про стягнення з АТ „СГ „ТАС" (приватне) моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, тобто 5000грн. При цьому суд врахував, що травмування в результаті ДТП призвело до суттєвої зміни життєдіяльності позивача, втрати працездатності, погіршення умов життя, тривалого лікування та реабілітації, встановлення І групи інвалідності.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржує, а тому в частині задоволення вимог позивача до нього, апеляційний суд рішення не переглядає.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що АТ „СГ „ТАС" (приватне) не має підстав для здійснення страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_2 не виконав передбачений законодавством обов'язок про надання письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Проте, погодитися з такими доводами не можна, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1194 ЦПК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально /ст.33.1.,33.1.4 Закону/.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У пункті 11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4, надані роз'яснення, відповідно до яких за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Також, у п. 19 названої постанови Пленуму роз'яснено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

У своїй постанові від 16 вересня 2015 року №6-284цс15, яка є обов'язковою для всіх судів, Верховний Суд України вказав, що оскільки встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 своєчасно, тобто упродовж трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово не повідомив про це страховика. В суді апеляційної інстанції представник ПАТ „СГ „ТАС" пояснив, що причиною такого неповідомлення, за словами ОСОБА_2, було перебування його у шоковому стані.

Проте, враховуючи, що факт настання страхового випадку страховиком не оспорюється, страховий випадок зафіксований правоохоронними органами, а винна особа ОСОБА_2 притягнутий до кримінальної відповідальності, потерпілий ОСОБА_1 своєчасно звернувся до АТ „СГ „ТАС" (приватне) із заявою про виплату страхового відшкодування, що не заперечується страховиком, страховик визнав суму витрат на лікування потерпілого, навівши свій розрахунок, та зважаючи, що єдиною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є факт неповідомлення про страховий випадок ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку, що вказана обставина відповідно до наведеної Правової позиції Верховного Суду України не може бути покладена в основу рішення, а тому вимоги позивача до АТ „СГ „ТАС" (приватне) є обгрунтованими.

Окрім того відповідно до положень ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

За таких обставин ПАТ „Страхова Група „ТАС" не позбавлено можливості, в разі виплати страхового відшкодування позивачу, подати регресний позов до страхувальника ОСОБА_2, якщо вважає, що він порушив умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з"ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова Група «ТАС» відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді