Справа № 367/2677/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Шестопалова Я.В.,

при секретарі Гаркуша Ю.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом Державного підприємства «Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85) до ОСОБА_2 В»ячеслава Миколайовича про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов»язків, -

в с т а н о в и в :

Державне підприємство «Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85)» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 В»ячеслава Миколайовича, відповідно до якого зазначив, що 19 листопада 2012 р. Підприємством Бучанської виправної колонії №85 було проведено інвентаризацію товарно матеріальних цінностей та основних засобів в цеху №1 Підприємства Бучанської виправної колонії №85 на підставі Наказу №425 від 16.11.2012р.. За даними інвентаризації встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей в цеху №1 на загальну суму 1 200 497 (один мільйон двісті тисяч чотириста дев»яносто сім) гривень 85 ( вісімдесят п»ять) копійок. Матеріально-відповідальною особою в цеху №1 є в.о. начальника цеху № 1 капітан внутрішньої служби ОСОБА_2. Відповідно до Угоди про повну матеріальну відповідальність від 04.05.2012р. укладеної між позивачем та відповідачем, відповідач несе повну відповідальність за недостачу ввірених йому цінностей. Відповідач як виконуючий обов,язки начальника цеху № 1 несе відповідальність за збереження матеріальних цінностей, які знаходяться на ввіреному йому господарському об,єкті. За таких підстав представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 В»ячеслава Миколайовича на користь Державне підприємство «Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85)» матеріальну шкоду в розмірі 1 200 497 гривен 85 копійок.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, наддала пояснення аналогічні викладеним у позові. Крім того, пояснила, що ні під час призначення відповідача виконуючим обов,язки гачальника цеху №1 ні під час підписання з ним угоди про матеріальну відповідальність не було складено акту прийому-передачі матеріальних цінностей. Таким чином пояснити які саме цінності були ввірені ОСОБА_2 вона не може, оскільки ці данні відсутні. Також пояснила, що не може надати суду данні про проведення інвентаризації до листопада 2012р. та її результати.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у лютому 2012р. він був призначений виконуючим обов,язки начальника цеху №1. У травні 2012р. його попросили підписати угоду про повну матеріальну відповідальність, що він і зробив. Однак, попередній начальник цеху №1 не передав йому матеріальні цінності, інвентаризація матеріальних цінностей на час призначення його керівником цеху не була проведена, акт прийому-передачі матеріальних цінностей йому не надавався та не підписувався, службових перевірок з цього приводу не проводилось, до правоохоронних органів керівництво підприємства не зверталось, тому вважати, що нестача матеріальних цінностей по цеху №1 виникла під час його керівництва даним цехом не має підстав. Крім того зазначив, що під час проведення інвентаризації він перебував у відпустці та присутнім при цьому не був. До того ж він звільнився у червні 2014р. та при звільненні жодних претензій з боку позивача до нього не було. Просив у позові відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, пояснила що відсутня попередня інветаризаційна відомість матеріальних цінностей, відсутній акт прийому передачі та службова перевірка по факту недостачі не проводилась, отже позивачем не надано жодних доказів винності ОСОБА_2 у зникненні матеріальних цінностей. Просила у позові відмовити у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона працює бухгалтером у Державному підприємстві «Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85)» та приймала участь у проведенні у листопаді 2012 року інвентаризації на підприємстві. ОСОБА_2 у лютому 2012р. прийшов працювати в.о. начальником цеху № 1 на підприємстві Бучанській виправній колонії №85, при цьому передача матеріальних цінностей ОСОБА_2 не була проведена та будь-яких актів прийому-передачі цих цінностей не складалось. Однак на думку свідка відповідач не міг допустити таку нестачу матеріальних цінностей у період з лютого 2015р. по листопад 2015р., оскільки за цей час стільки матеріальних цінностей не надходило.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, свідка, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із позивачем по справі державним підприємством «Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області» з 19.01.2009р..

Наказом начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області №12 о/с від 13.02.2012р. відповідач ОСОБА_2 був призначений виконуючим обов,язки начальника цеху №1 Бучанської виправної колонії (№85). (а.с.14)

04.05.2012р. була підписана угода про повну матеріальну відповідальність між ОСОБА_2 та начальником колонії ОСОБА_5 (а.с. 15) Відповідно до вказаної угоди робітник, який працює на посаді начальника цеха №1 несе повну відповідальність за недостачу ввірених йому матеріальних цінностей.

На підставі Наказу №425 від 16.11.2012р. в.о. директора Підприємства Бучанської виправної колонії (№85) було призначено постійно діючу комісію під головуванням головного інженеру ОСОБА_6 для проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та основних засобів Підприємства БВК-85 станом на 16.11.2012р. (а.с. 13)

У судовому засіданні встановлено, що 19 листопада 2012 р. постійно діючою комісією Піддприємства Бучанської виправної колонії №85 було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та основних засобів в цеху №1 Підприємства Бучанської виправної колонії №85 та складено інвентаризаційну відомість. За даними інвентаризації встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей по цеху № 1 на загальну суму 1 200 497 гривен 85 копійок. (а.с.5-12).

Відповідно до копії трудової книжки відповідача, останній був звільнений з займаної посади відповідно до Наказу№59о/с-пр від 19.06.2014р.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст. 61 цього Кодекс».

Відповідно до положень ст. ст. 130, 138 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність вказаних умов.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству установі,організації:1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Даний перелік відповідальності є вичерпний.

У судовому засіданні було встановлено,що відповідно до п.3 Розділу IV посадової інструкції начальника цеху, останній несе відповідальність за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність лише у 04.05.2012р., а не з моменту його призначення виконуючим обов,язки начальника цеху, тобто з 13.02.2012р. , що визнається сторонами у судовому засіданні.

Крім того, було встановлено, що після призначення ОСОБА_2 виконуючим обов»язків начальника цеху №1 не було створено комісію для прийняття відповідачем матеріальних цінностей під звіт, а також жодного акту-прийому передачі йому будь-яких матеріальних цінностей, що не оспорювалось сторонами у справі у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з копії листа прокурора Київської області від 13.08.2013р. під час проведення перевірки на підставі скерованої копії аудиторського звіту за результатами планового аудиту фінансово-господарського звіту за результатами планового аудиту фінансово-господарської діяльності Підприємства Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області за період з 01.10.2011р. по 28.02.2013р. було встановлено, що при зазначенні матеріально-відповідальних осіб,у яких виявлено недостачу цінностей, у звіті вказується, що під час прийняття та звільнення з роботи працівників інвентаризація цінностей не проводилась та акт їх приймання-передачі не складався. Крім того, в ряді випадків у звіті вказано лише осіб, які формально відповідають за наявність матеріальних цінностей в силу їх посадових обов,язків, без зазначення періоду виникнення матеріальної відповідальності та осіб, які винні у їх нестачі.

Враховуючи викладене та аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано доказів на підтвердження тих обставин, які викладені ним у позові, та які б підтверджували, що матеріальна шкода у сумі 1 200 497 гривен 85 копійок, була заподіяна позивачу саме з вини відповідача по справі, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Крім того, щодо посилання представника позивача у своєму позові на ст.. 1166 ЦК України, слід зазначити, що правовідносини про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків регулюються положеннями статей 130 - 134 КЗпП України; положення статті 1166 ЦК України не підлягають застосуванню до таких правовідносин.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 130, 132, 134, 135 КЗпП України, ст.ст. 60, 61, 213, 215 ЦПК України,суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог державного підприємства «Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області (№85) до ОСОБА_2 В»ячеслава Миколайовича про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов»язків - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10- денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7