Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 19 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі Церпіцькій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне майно, виселення

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRZOGK00003450 від 10.10.2006 року в розмірі 87353,72 долара США (за курсом НБУ станом на 06.06.2014 року - 1032520 грн. 97 коп.) звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 65,74 кв.м. Крім того, позивач просив виселити відповідачку та інших осіб з вищевказаної квартири, які зареєстровані або проживають у ній.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позову. Апелянт зазначив, що до даних правовідносин не може бути застосовані положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року, оскільки вони регулюються ст.ст. 33, 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України. Крім того, даний закон може бути застосований тільки на стадії примусового виконання рішення, оскільки він не скасовує положення Закону України "Про іпотеку". Також, відповідачка не надала доказів про відсутність у неї іншого житла.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Судом встановлено, що 10.10.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZRZOGK00003450, на підставі якого відповідачка отримала у кредит в сумі 33600 доларів США для придбання житла, на строк до 09.10.2026 року зі сплатою 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

11.10.2006 року між Банком та відповідачкою в забезпечення виконання умов вищевказаного договору укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 65,74 кв.м., жилою - 38,7 кв.м., власником якої є ОСОБА_1 Вартість предмета іпотеки зазначена у даному договорі - 242400 грн.

З довідки відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Житомирській області вбачається, що відповідачка з 18.08.2011 року зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів, станом на 06.06.2014 року утворилась заборгованості на загальну суму 87353,72 долара США (за курсом НБУ становить 1032520 грн. 97 коп.), яка підтверджується розрахунками наданими позивачем.

17.01.2014 року Банк надіслав відповідачці лист про необхідність сплатити заборгованість, проте борг погашено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Цей Закон набрав чинності 07.06.2014 року, з дня опублікування у газеті "Голос України" № 109.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не погодилася на примусове відчуження вищевказаного житла та просила застосувати Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (а.с. 55-56).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на день ухвалення рішення, тобто на 18.11.2014 року, набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який встановлює заборону відчуження спірного майна без згоди власника. Площа спірної квартири не перевищує 140 кв.м. У даній квартирі постійно проживає та зареєстрована ОСОБА_1, яка є власником житла. Доказів на спростування вказаних обставин та того, що відповідачка має інше житло, позивачем не надано.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимог про звернення стягнення на іпотечне майно, вимога Банку про виселення також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді