АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 753/17975/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5848/15
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

13 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ „Родовід Банк" 17 676,95 євро та 551 061 грн. 06 коп. заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-01501.08.2 від 13.08.2008 року, 3654 грн. судового збору, 1260 грн. витрат, пов'язаних з викликом відповідача до суду, а всього 17 676,95 євро та 555 975 грн. 06 коп.

В задоволенні первісного позову ПАТ „Родовід Банк" до ОСОБА_4 про стягнення 2 831 548 грн. 73 коп. пені відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ „Родовід Банк" про визнання п.3.6 кредитного договору недійсним, відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_4, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-01501.08.2 від 13 серпня 2008 року 16 988,29 євро, 1 828 485,94 грн. та 1 828 485, 94 грн., судові витрати , та 1 260,00 грн. витрати, пов'язані з викликом відповідача шляхом поміщення оголошення в пресі.

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог у якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-01501.08.2 від 13 серпня 2008 року в сумі 17 676,95 євро, 3 382 609,79 грн., суму судового збору, та витрати, пов'язані з викликом відповідача до суду. У обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 13 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №77.1/АК-01501.08.2, за умовами якого позивач відкрив відповідачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 034 євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,7% річних, строком до 13 серпня 2015 року. Зазначив, що у порушення умов договору відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 14 травня 2014 року у нього виникла заборгованість.

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту 3.6 кредитного договору, в якій просив визнати недійсним пункт 3.6 кредитного договору №77.1/АК-01501.08.2 від 13 серпня 2008 року, який укладений між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4, вважаючи, що положення вказаного пункту про нарахування пені є несправедливими, пеня нарахована в порушення діючого законодавства, дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за спірним договором і тому даний пункт повинен бути визнаний недійсним на підставі положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №77.1/АК-01501.08.2, за умовами якого позивач відкрив відповідачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 034 євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,7% річних, строком до 13 серпня 2015 року.

Зазначений кредит відповідач отримав від позивача 13.08.2010 року, що підтверджується заявкою на видачу готівки №1691_8 (а.с.36).

Згідно умовам договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку погашення шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок банку, якщо інше не передбачено цим договором.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 14.05.2014 року у відповідача виникла заборгованість, яка складає 17 676,95 євро, з них: сума поточної заборгованості за кредитом - 3 371 євро; сума простроченої заборгованості за кредитом - 12 027,03 євро; сума поточної заборгованості за процентами по кредиту - 45,48 євро; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 2 233,44 євро.

У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача підлягає стягненню нараховані позивачем суми 3% річних від простроченої суми по кредиту, прострочених сум процентів по кредиту та 3% від суми простроченої плати по кредиту, а також інфляційної складової від простроченої плати за кредитом, що в загальній сумі складає 51 061, 06 грн.

З вказаними видами прострочень та їх сумами погодився в судовому засіданні представник відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - ПАТ «Родовід Банк» також нарахована пеня за невиконання умов кредитного договору з 13 квітня 2009 року.

Разом з цим, суд першої інстанції, перераховуючи розмір пені, врахував заяву відповідача про застосування строку позовної давності, передбачений п. 1 ст. 258 ЦК України, та провів розрахунок пені за період з 12.03.2013 року по 14.05.2014 року, тобто у річний термін від дня звернення до суду з позовом.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір пені за період з 12.03.2013 року по 14.05.2014 року складає: за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1 143 922,50 грн., за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 165 799,36 грн. , за несвоєчасне погашення плати по кредиту - 173 128,50 грн., а всього сума пені складає 1 482 220,40 грн.

Враховуючи, що сума розрахованої пені в розмірі 1 482 220,40 грн. значно перевищує суму загальної заборгованості, суд першої інстанції правомірно застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшив розмір пені до 500 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції встановив наступне.

За п. 3.6 кредитного договору №77.1/АК-01501.08.2, укладеного 13 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_4, за порушення строків повернення кредиту чи сплати відсотків, позичальник має сплачувати за кожен день прострочення пеню в розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ознайомившись з кредитним договором і розуміючи та погоджуючись з його змістом, добровільно підписав його, тобто сторонами, у відповідності до ст. 638 ЦК України, було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що також свідчать і підписи на договорі кредиту.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою га шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В обґрунтування вимог зустрічного позову про визнання недійсним п. 3.6 кредитного договору, ОСОБА_4 та його представник посилалися на те, що розмір пені є занадто великий та несправедливий, при цьому не оспорюючи правильність її нарахування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що підстав для визнання п. 3.6 кредитного договору недійсним з підстав, вказаних представником ОСОБА_4 у суду немає, та зазначив, що однією з підстав відмови у задоволенні зустрічного позову є пропущення позивачем встановленого законом строку позовної давності для звернення до суду.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду погодитись повною мірою не може.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що вимоги не знайшли свого підтвердження та позивачем пропущений встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду, тобто відмовив у задоволенні позову з двох підстав, які є взаємовиключними.

Відповідно до ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений, що є самостійною підставою для цього.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що пункт 3.6 кредитного договору, суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як встановлений розмір пені в розмірі 1,6% за кожен день прострочення значно перевищує розмір простроченої суми кредиту та процентів, на думку колегії суддів ці доводи не є підставою для визнання пункту кредитного договору недійсним, оскільки відповідно до умов оспорюваного договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1,6 % від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу лише від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності, що не свідчить про несправедливість умов укладеного договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, оскаржуваним пунктом встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов кредитного договору. При належному виконанні договірних зобов'язань, штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, а грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні Договору кредиту сторони дійшли взаємної згоди щодо його умов, зі змістом договору ОСОБА_4 був ознайомлений, про що свідчить його підпис, крім того, зазначив, що перед укладанням договору він повідомлений про всі умови кредитування, передбачені п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 29).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимоги зустрічного позову про визнання п. 3.6 кредитного договору недійсним у зв'язку з порушенням банком Закону України «Про захист прав споживача» не підлягають задоволенню, оскільки колегія суддів, перевіряючи законність ухваленого рішення, не виявила таких порушень Банку, ОСОБА_4 володів інформацією з приводу умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих систем кредитування, вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 з підстав його недоведеності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, відмовити.

В решті рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді