РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого - судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб - органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, скасування державної реєстрації права власності, зобов"язання повернення майна, приведення майна у попередній стан,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що в грудні 2000 року відповідач ОСОБА_2 набула у власність будинок АДРЕСА_1

Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає спільно з матір"ю у даному будинку з часу народження.

17.10.2013 року відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 набув у власність 46/100 ідеальних частини будинку. Вказаною особо здійснено перепланування будинку.

Позивач вказує на те, що на час укладення правочину малолітній ОСОБА_4 проживав у зазначеному будинку та мав відповідні житлові права.

В порушення положень ст.177 СК України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", не отримано попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення договору, пов"язаного із відчуженням майна, право на користування яким належить неповнолітньому.

У зв"язку з наведеним, на думку позивача, порушено вимоги ч.6 ст. 203 ЦК України, згідно якої правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, позивач посилається на положення ст. 224 ЦК України, що визначає правові наслідки вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування.

З урахуванням наведеного, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 46/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію права власності на вказану частину будинку, зобов"язати ОСОБА_3 повернути одержане на виконання умов договору, зобов"язати ОСОБА_3 привести у попередній стан кімнати будинку, стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Зазначив, що на час укладення договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_2 здійснила зняття з реєстрації малолітнього ОСОБА_4 у спірному помешканні, при цьому, без дійсного переїзду та зміни місця проживання дитини, зареєструвала за іншою адресою. Зауважив на порушенні прав малолітньої дитини.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Зазначив, що придбав частину будинку для родини.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав. Зазначив, що визнання договору недійсним призведе до порушення прав власності набувача, які, з огляду на норми міжнародного права, не можуть підлягати обмеженню по відношенню до особи, яка не допустила порушень, у зв"язку з порушеннями, допущеними безпосередньо органом публічної влади.

Зауважив, що набувачем за договором стала особа, яка відповідно до рішення Житомирської міської ради є прийомним батьком ОСОБА_5. До укладення договору сім"я займала 12 м.кв. в гуртожитку.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що мати несе відповідальність за збереження майнових та житлових прав дитини.

Представник Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції в судове засідання не з"явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення учасників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідач ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 12.12.2000 року.

Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Дитина була зареєстрованою у помешканні за вищевказаною адресою, проживала на протязі усього часу.

Відповідачем ОСОБА_2 як законним представником малолітнього здійснено зняття з реєстраційного обліку дитини 08.10.2013 року за адресою: АДРЕСА_1, в цей же день зареєстровано по АДРЕСА_2 В подальшому, 18.10.2013 року, відповідач зняла з реєстраційного обліку за даною адресою, провела реєстрацію по АДРЕСА_1

Між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17.10.2013 року укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого покупець ОСОБА_3 набув у власність 46/100 ідеальних частини житлового будинку по АДРЕСА_1

За положеннями ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись вказаними принципами при оцінці доказів, з урахуванням показань свідка ОСОБА_6, яка хоча і пояснила, що на момент укладення договору купівлі-продажу малолітній ОСОБА_4 покинув постійне місце проживання, проте не змогла пояснити з яких саме причин такий переїзд був потрібним, вказала на залишення всіх особистих речей даної особи, а також з огляду на пояснення відповідача ОСОБА_2, яка також не вказала на потреби у переїзді на короткий проміжок часу, суд приходить до висновку про постійне проживання малолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 в тому числі на час укладення договору купівлі-продажу.

У відповідності до ст.12 закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 17-18 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач просив звернути увагу на положення ст. 224 ЦК України, та, одночасно, на ч. 6 ст. 203. ч. 1 215 ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Оскільки вказаною нормою конкретизовано умови застосування її положень, а саме ст. 71 ЦК України, яка визначає необхідність отримання дозволу органу опіки та піклування опікуном в разі укладення договорів відносно майна підопічного, при цьому батьки не є опікунами над неповнолітніми (малолітніми) дітьми (ст. 242 ЦК України), положення статті не можуть підлягати до застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В судовому засіданні сторони визнали, що малолітній ОСОБА_4 до укладення оспорюваного договору проживав та користувався кімнатою, позначеною на плані літерою 1-5. Вказаною же кімнатою зі слів учасників, а також пояснень свідка ОСОБА_6, дитина продовжила користуватись і в подальшому.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Позивачем не надано одказів на підтвердження виникнення спору між співвласниками щодо користування майном, пов"язаних із цим порушень прав неповнолітнього.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд зауважує, що Закон України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" захищає житлові права дітей лише у разі його дійсного, а не формального порушення. Позивачем не надано доказів на підтвердження дійсного погіршення житлових умов дитини.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, представник органу опіки та піклування пояснили, що набуті за наслідком укладення договору купівлі-продажу кошти забезпечили проведення ремонту та суттєве покращення житлових умов.

Справедливість підходу до вирішення спору зумовлює також необхідність збереження набутих відповідачем ОСОБА_3 прав як власника майна.

Рішенням Житомирської міської ради від 21.06.2011 року ОСОБА_3 надано статус прийомного батька дитини, позбавленої батьківського піклування.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб - органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, скасування державної реєстрації права власності, зобов"язання повернення майна, приведення майна у попередній стан.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: