Справа № 727/5548/15-ц
Провадження № 2/727/1692/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Семенка О.В.

при секретарі - Гончарук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Посилається на те, що 25.10.2014 року в м. Чернівці помер ОСОБА_4 (копія свідоцтва про смерть додається), який доводився чоловіком позивачу ОСОБА_1.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло, видане департаментом житлово-комунального господарства ОСОБА_3 міської ради, від 07.03.2001 року на підставі розпорядження №37063 від 07.03.2001 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира АДРЕСА_1 зареєстрована департаментом житлово-комунального господарства ОСОБА_3 міської ради та записана у реєстрову книгу за №36990.

Після відкриття спадщини на майно, належне ОСОБА_4, його дружина-позивач прийняла спадщину шляхом подачі заяви до Першої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, 29.01.2015 року в Першій ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі розпочато провадженням спадкову справу №74/2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, державним нотаріусом Першої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що залишилась після смерті ОСОБА_4, так як позивач надала державній нотаріальній конторі правовстановлюючий документ, який не був зареєстрований у бюро технічної інвентаризації, державна реєстрація якого передбачалась ст. 182 Цивільного кодексу України, ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 18.02.2002 року за №157/6445, і яку здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації (БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, на яких покладено обов'язок державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти (п. п. 1.1-1.7 цього Тимчасового положення).

Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України).

Частиною 7 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку.

Згідно з ч.4 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно.

Статтями 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Крім цього, згідно з п. п. 4.15 та 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II зазначеного Порядку, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку».

З огляду на вищевикладене і в зв'язку з тим, що право власності на квартиру, частка якої успадковується, ні органом приватизації, ні власниками квартири не зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, у ОСОБА_3 обласному комунальному бюро технічної інвентаризації, а спадкоємець за законом ОСОБА_1 не надала державній нотаріальній конторі документів про державну реєстрацію прав власності на квартиру, нотаріус зазначила, що вчинення такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадщину без правовстановлюючих документів та документів, які підтверджують державну реєстрацію прав власності на квартиру, суперечить законодавству (копія постанови Першої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори додається).

Одночасно спадкоємцю за законом ОСОБА_1 нотаріусом роз'яснена процедура звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкову квартиру в разі відсутності правовстановлюючих документів на квартиру та документів про державну реєстрацію прав власності на квартиру, частка якої успадковується, або неможливістю надати їх в силу певних обставин.

В зв'язку з викладеним, позивач не може оформити право власності на квартиру, а тому, керуючись нормами ст. 392 ЦК України, якою передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував право власності на належне йому майно, хоча частка в зазначеній вище квартирі належала йому на праві власності, позивач вважає, що має право з метою оформлення правовстановлюючих документів на житло звернутися з позовною вимогою про визнання права власності на частку квартири.

Згідно з довідкою ОСОБА_3 КОБТІ від 30.01.2015 року №310, вартість квартири №17, що розташована в буд.№19 у м. Чернівці, загальною площею 36,30 кв.м., житловою площею 19,90 кв. м., становить 81397 грн.

Позивач просить суд, визнати зе нею, як за спадкоємцем першої чергиза законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4, право власності на ? частки квартири № 17, що розташована в будинку № 19 у м. Чернівці, загальною площею 36,30 кв.м та житловою площею 19,90 кв.м.

Позивач ОСОБА_1, через канцелярію суду перед початком судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача, вказала, що позовні вимоги підтримує повнімтю, не заперечує проти прийняття заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_5 через канцелярію суду перед початком судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ст.ст. 1222 ч.1, 1223 ч.ч.2,3 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п.12 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними ( ч.2 ст.370 ЦК України, ч.2 ст.372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-IV, прийнятого 1 липня 2004 року, який набув чинності 03.08.2004 року не можуть бути застосовані до регулювання спірних правовідносин з огляду, знову ж таки, на вимоги ст.5 Цивільного кодексу України щодо дій актів цивільного законодавства у часі.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2014 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 4). Позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 07 березня 2001 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства ОСОБА_3 міської ради, вбачається, що квартира по вул. Гагаріна, 19/17 в м. Чернівці, загальною площею 36,30 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Квартира була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 7).

Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, судом встановлено, що кожному із співвласників квартири по вул. Гагаріна, 19/17 в м. Чернівці, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який помер 25 жовтня 2014 року, належить по 1/2 частки даної квартири.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на належну частку в квартирі по по вул. Гагаріна, 19/17 в м. Чернівці,.

Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, є ОСОБА_1 як дружина спадкодавця.

Відповідно до постанови державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 15 травня 2015 року № 928/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру по вул. Гагаріна, 19/17 в м. Чернівці, що належала померлому чоловіку ОСОБА_4, який помер 25 жовтня 2014 року, у зв'язку з тим, що нею не подано державній нотаріальній конторі документів про державну реєстрацію прав власності на квартиру, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії, і що вчинення такої нотаріальної дії без таких документів суперечить законодавству України (а.с. 11).

Отже, право власності на приватизовану квартиру у ОСОБА_4 виникло з моменту реєстрації в органах приватизації в реєстровій книзі (№36990). Вимоги щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно нормативні акти того часу не містили.

Такі висновки підтверджуються правовою позицією Верховного Суду України у справі з приводу схожих правовідносин та викладеною у постанові від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12. Так, у вказаній постанові Верховний Суд України, зокрема, вказав, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"…, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Таким чином, 1/2 частка житлової квартири по вул. Гагаріна, 19/17 в м. Чернівці, на момент смерті ОСОБА_4 належала йому на праві власності і входила до спадкової маси.

Посилання державного нотаріуса на п. 4.15. та п.4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України 22.02.2012 р. №296/5 (далі - Порядок), як на підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину суд знаходить безпідставними, оскільки у даних положеннях Порядку йдеться про майно, зокрема, нерухоме, право власності на яке підлягає державній реєстрації. У даному ж випадку, право власності на майно спадкодавця такій реєстрації не підлягало, бо це не було передбачене законодавством.

Із довідки ОСОБА_3 КОБТІ від 30 січня 2015 року № 310 вбачається, що згідно архівних даних квартира № 17, загальною площею 36,30 кв. м., в тому числі житловою - 19,90 кв. м. (одна житлова кімната) розташована в багатоквартирному, житловому будинку по по вул. Гагаріна, 19 в м. Чернівці, інвентаризаційна вартість складає 81397 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємиця за законом першої черги, має право успадкувати майно після смерті чоловіка, а тому слід визнати в порядку спадкування за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири по вул. Гагаріна, 19/17 в м. Чернівці,, загальною площею 36,30 кв.м., житловою площею 19,90 кв.м, задовольнивши позовні вимоги.

На підставі викладеного, ст. 1, 3, 8, 12,28 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про власність» N 697-XII від 7 лютого 1991 року, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та ст. ст. 5, 16, 345, 392, 1216-1218, 1222 ч. 1, 1223, 1226 ч. 1, 1269, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 208,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4, право власності на ? частки квартири № 17, що розташована в будинку № 19 у м. Чернівці, загальною площею 36,30 кв.м та житловою площею 19,90 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено 24.07.2015 року.

Суддя Семенко О.В.