У х в а л а

іменем україни

14 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
Парінової І.К.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 25 149,9 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21 травня 2014 року рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_6 скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2012 року у м. Мукачевому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобіль «Volkswagen-LT 35», д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_7, та автомобіль Mercedes-Benz VITO, д.н.з. НОМЕР_2, за кермом якого перебував ОСОБА_6, отримали технічні пошкодження.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (частина 4 статті 61 ЦПК України).

Згідно з висновком експерта від 30 грудня 2013 року № 23/583/1 розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю Mercedes-Benz VITO, д.н.з. НОМЕР_2, становить 25 149,90 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 зазначав, що ОСОБА_7 має відшкодувати майнову та моральну шкоду, завдану йому внаслідок ДТП.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав, що відповідальність за завдану ОСОБА_6 внаслідок ДТП шкоду має нести ОСОБА_7

Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову, адже відповідальність ОСОБА_7 було застраховано у встановленому законом порядку, відтак відповідальність має нести страховик.

Однак із такими висновками судів погодитися не можна, оскільки вони не відповідають вимогам закону та не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Згідно з положеннями частин 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Згідно з положеннями статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

З огляду на це, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, а тому, враховуючи норми статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування і виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка.

У разі якщо така згода відсутня, заподіяна потерпілому шкода повинна бути відшкодована страховиком у порядку, визначеному договором страхування.

Наявність згоди у вигляді заяви цієї особи та виконання нею встановленого статтею 33 Закону обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Проте у випадку невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Із полісу № АВ/5028436 вбачається, що цивільно-правову відповідальність ОСОБА_7 було застраховано в установленому законом порядку на страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - 100 тис. грн, за шкоду, заподіяну майну, - 50 тис. грн, франшиза - 500 грн. (а.с. 38).

Апеляційний суд вважав, що потерпілий мав право звернутися до суду лише після звернення з відповідною вимогою до страхової компанії. Разом із цим суд не з'ясував, чи звертався ОСОБА_6 із заявою про виплату страхового відшкодування, та не дав юридичної оцінки тому факту, що згідно з інформацією Централізованої бази даних МТСБУ бланк полісу № АВ/5028436 не використаний.

Крім того, апеляційний суд зазначав, що у деяких випадках відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, несе МТСБУ, не звернувши увагу, що ТДВ СК «Райп» позбавлено членства у МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ.

Отже, суд апеляційної інстанції, за наявності зазначених відомостей, дійшов передчасного висновку про те, що завдана потерпілому шкода відшкодовується страховою компанією.

Із журналу судового засідання від 27 червня 2013 року вбачається, що під час розгляду справи представник ОСОБА_7 заявив клопотання про заміну неналежного відповідача, залучивши страхову компанію, але суд відмовив у його задоволенні (а.с. 64, 65).

Однак суд першої інстанції у рішенні висновок про неможливість залучення страхової компанії належним чином не обґрунтував, не з'ясував правового статусу ТДВ СК «Райп», не встановив, чи звертався ОСОБА_6 до страхової компанії з заявою про виплату йому страхового відшкодування, у зв'язку з чим порушив порядок вирішення питання про залучення страховика до участі у справі.

За таких обставин суди неправильно застосували норми матеріального права, в порушення норм процесуального права не встановили усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відтак судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2 статті 338 ЦПК України.

Враховуючи те, що апеляційний суд згідно з положеннями ЦПК України позбавлений процесуальних повноважень замінювати неналежного відповідача або залучати співвідповідача, справа підлягає направленню до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун
І.К. Парінова
О.В. Ступак
С.П. Штелик