Справа № 630/246/14-ц
Провадження № 2/630/6/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дем'яненко І.В.,

за участю секретаря Нескоромної Ю.О., Тимошенко К.О.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, інтереси якого представляє ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_1, третьої особи ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_2, 29 квітня 2011 року звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в якій просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 58597,86 (п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот дев'яносто сім гривень 86 копійок), в тому числі моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 зазначила, що 05 серпня 2010 року о 09 годині 30 хвилин на перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова в м. Харків відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, автомобіля Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, автомобіля Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6 Позивачка стверджувала, що в тому, що сталося дорожньо-транспортна пригода, винні водії ОСОБА_3 та ОСОБА_5 В результаті ДТП згідно з висновком авто-товарознавчої експертизи № 9686 від 22 грудня 2010 року позивачці спричинена матеріальна шкода у розмірі 47432, 26 грн., а також витрати за проведення авто-товарознавчої експертизи в розмірі 567,60 грн. та витрати пов'язані з поданням позову до суду у розмірі 598 грн., а всього 48597,86 грн. Також, позивачка зазначила, що в результаті ДТП їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в стражданнях та переживаннях, фізичному болі, погіршенні здоров'я, які позивачка відчувала у зв'язку з отриманою в результаті ДТП травмою, а також у зв'язку з пошкодженням її автомобіля, так як він використовувався в роботі. Спричинену моральну шкоду, позивачка оцінює у розмірі 10000 грн.

Люботинським міським судом Харківської області 15 жовтня 2013 року ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_2 по даній справі задоволено частково.

Відповідач ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з заявою про скасування заочного рішення Люботинського міського суду від 15 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В заяві про скасування заочного рішення, ОСОБА_3 посилався на те, що рішення було прийнято без його участі та при розгляді цивільної справи не була залучена ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», з яким був укладений договір обов'язкового цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту. Забезпеченим транспортним засобом, в даному випадку, є автомобіль Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 В зв'язку з чим, судом ухвалено рішення без урахування вказаної обставини.

Ухвалою суду від 07 квітня 2014 року за заявою ОСОБА_3 заочне рішення суду від 15 жовтня 2013 року скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомленні належним чином та своєчасно.

Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та з урахуванням обставин встановлених в результаті розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 не визнав, проти задоволення позову заперечував, оскільки він не винен в ДТП, при цьому посилався на відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього. Також, ОСОБА_3 стверджував, що ОСОБА_5 не пересвідчився в безпечності маневру, що означає, що ОСОБА_5 не знає ПДР та винен у ДТП. Крім того, відповідач ОСОБА_3 стверджував про наявність у нього страхового полісу та оформлення страхового випадку в ПАТ «Страхова компанія «ВУСО».

Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з'явився направив до суду заяву, в якій просив в задоволенні позову відмовити та застосувати позовну давність, оскільки ОСОБА_2 порушенні строки звернення до суду.

В останнє засідання представник відповідачка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 повторно не з'явився. Відповідач не заперечував продовжити розгляду справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_5 позов ОСОБА_2 визнав, проти задоволення не заперечував, просив ухвалити рішення з урахуванням всіх обставин справи.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 підтримав твердження відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_1 пояснив, що дійсно відповідача ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 124 КУпАП. Також, він пояснив, що висновком комісійної судової автотехнічної експертизи підтверджується, що дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.8.10 ПДР і знаходилися у причинному зв'язку з ДТП. Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 стверджував, що доказів про належним чином оформлений страховий випадок ані відповідачем, ані його представником не надано, крім того третьою особою ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» не надано оригіналів документів про оформлення страхового випадку.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, допитавши свідка та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти, що підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини.

На перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова в м. Харків 05 серпня 2010 року о 09 годині 30 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fiest, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, автомобіля Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Honda Accord, державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15 серпня 2010 року при перетині регульованого перехрестя вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова у м. Харків, ОСОБА_5 керував автомобіль Ford Fiest, повертаючи ліворуч, не надав дорогу автомобілю Daewoo, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок чого відбулось зіткнення вищевказаних автомобілів з послідуючим зіткненням автомобіля Ford Fiest, державний номер НОМЕР_1, з автомобілем Honda Accord, державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6 В протоколі про адміністративне правопорушення від 15 серпня 2010 року зазначено, що ОСОБА_5 порушив норми п.п. 16.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (справа № 3-4592/10, а.с.1).

Постановою Ленінського районного суду м. Харків від 08 вересня 2010 року № 3-4592/10 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на ОСОБА_5 адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 гривень. Постановою апеляційного суду Харківського області від 01 лютого 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, постанову Ленінського районного суду м. Харків від 08 вересня 2010 року № 3-4592/10 залишено без змін (т.1 а.с.22-23).

Відповідач ОСОБА_5 звертався з з'явою до Апеляційного суду Харківської області щодо перегляду справи про адміністративне правопорушення № 3-4592/10 у зв'язку з нововиявленими обставинами. Разом з тим, ОСОБА_5 було відмовлено в розгляді та повернуто його заяву, оскільки нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено перегляд справ про адміністративне правопорушення у зв'язку з нововиявленими обставинами (т.1 а.с.209).

Оскільки постанова Ленінського районного суду м. Харків від 08 вересня 2010 року № 3-4592/10 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності та постанова апеляційного суду Харківського області від 01 лютого 2011 року - не скасовані, набрали чинності, тому зазначені постанови суду у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясовані обставини скоєння ДТП, внаслідок чого встановлена наявність чи відсутність вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а тому, розглядаючи справу у цивільному порядку, суд не має права перевіряти обставини ДТП і робити висновки про наявність або відсутність вини особи, притягнутої до адміністративної відповідальності.

Разом із цим, вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у ДПТ особу, відносно якої не складався протокол про адміністративне правопорушення. В зв'язку з чим, в постанові апеляційного суду Харківського області від 01 лютого 2011 року, яка набрала чинності, зазначено, що питання про наявність обопільної вини водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що мала місце 05 серпня 2010 року на врегульованому перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова в м. Харків, може бути вирішена при наявності необхідних доказів в порядку цивільного судочинства.

У цьому випадку вину ОСОБА_3 може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ст. 57 ЦПК України, зокрема висновком судової автотехнічної експертизи, письмовими доказами тощо.

З метою уточнення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 05 серпня 2010 року на перехресті вул. Полтавський шлях і вул. Кандаурова, в якості свідка був допитаний ОСОБА_6

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що автомобіль Honda Accord, під його керуванням, стояв перед перехрестям вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова на червоний сигнал світлофора, в цей час рухалися автомобілі по вул. Полтавський шлях. Коли загорілося жовте світло світлофора він готувався почати рух, але побачивши, що зі сторони центру м. Харків по напрямку до м. Києва рухався автомобіль Daewoo, як здалося на великій швидкості, який не збирався зупинятися, а планував проїхати перехрестя. В цей же час на перехресті завершував маневр на вул. Кандаурова автомобіль Ford Fiest. Автомобіль DAEWOO ударив автомобіль Ford Fiest, від удару автомобіль Ford Fiest розвернуло і він ударив автомобіль, яким керував ОСОБА_6 в передню частину. Від зіткнення автомобілів Ford Fiest та DAEWOO автомобіль Ford Fiest отримав ушкодження в бокову задню частину.

З метою з'ясування обставин, чи діяв ОСОБА_3 відповідно до Правил дорожнього руху України та чи перебували його дії в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, по справі проведена комісійна судова автотехнічна експертиза. Для повноти та об'єктивності висновку судової автотехнічної експертизи судом поставленні питання з урахуванням того факту, що учасників дорожньо-транспортної пригоди троє: ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Також, для проведення експертизи КП «Харків-Сигнал» надано схему організації руху технічних засобів - світлофорів на перехресті вул. Полтавський шлях і вул. Кандаурова. З повідомлення КП «Харків-Сигнал» вбачається, що 05 серпня 2010 року заявок щодо несправності світлофорного об'єкта по вул. Полтавський шлях і вул. Кандаурова в диспетчерську службу не надходило (а.с.77-78).

З висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 1329 вбачається, що згідно зі схемою роботи світлофорних об'єктів та організації руху на перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова, в момент, коли на світлофорі по вул. Кандаурова перед виїздом на вул. Полтавський шлях, по напрямку руху автомобіля Honda Accord, включився червоний з жовтим сигнали, для водія ОСОБА_3 горів протягом 3 с червоний сигнал світлофора, після горіння протягом 3 с жовтого сигналу світлофора. В цей же час, по напрямку руху автомобіля Ford Fiest, включався жовтий сигнал світлофора.

Таким чином, згідно з режимом сигналів світлофорних об'єктів, коли для водія ОСОБА_6 включався жовтий сигнал разом з червоним, для водіїв, які рухалися в напрямку від центра міста Харкова до м. Києва, в тому числі і для водія ОСОБА_3, протягом 6 с, в тому числі включно горіння протягом 3 с червоного сигналу, горів забороняючий рух сигнал світлофора. Для водіїв, які рухалися в напрямку центра м. Харкова, в тому числі і водію ОСОБА_5, в момент включення для водія ОСОБА_6 червоного з жовтим сигналів, включався жовтий сигнал світлофора.

Як пояснив свідок ОСОБА_6, в момент контактування автомобіля Ford Fiest з автомобілем Honda Accord, останній знаходився в нерухомому стані. Тобто, водій ОСОБА_6 своїми односторонніми діями не впливав на розвиток дорожньої ситуації, яка привела до контактування автомобілів Ford Fiest та Honda Accord.

На підставі наведеного, експертом зроблено висновок, що в діях водія ОСОБА_6, який відмовився від продовження проїзду перехрестя на включений зелений сигнал світлофору, враховуючи дорожню ситуацію, яка склалася на вул. Полтавський шлях за участю автомобілів Daewoo та Ford Fiest, не вбачається невідповідностей вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пояснення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які вони дали в судовому засіданні, різняться. ОСОБА_3 пояснив, що зіткнення автомобілів Ford Fiest та Daewoo відбулося внаслідок раптового маневрування зустрічного автомобіля Ford Fiest вліво. При цьому, водій ОСОБА_3 зазначив, що автомобіль Daewoo під його керуванням рухався через перехрестя на зелений сигнал світлофора. Водій ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора і зупинився в лівій смузі, чекаючи зміни сигналу світлофора на забороняючий, який дав би можливість завершити маневр.

Як вбачається з мотивувальної частини висновку судової комісійної автотехнічної експертизи, встановлено, що, коли для водія ОСОБА_6 разом з червоним сигналом світлофора включився жовтий сигнал, водію ОСОБА_3 на протязі 6 с вже був включений забороняючий рух сигналу світлофора. Таким чином, пояснення водія ОСОБА_3 про обставини пригоди, пов'язані з роботою світлофорного об'єкта, встановленого на його шляху, являються технічно не спроможними. По технічно неспроможним обставинам пригоди нема підстав для вирішення питань, відносно відповідності дій учасників ДТП вимогам Правил дорожнього руху України, оскільки це завідомо приведе до необґрунтованих висновків.

Також, експертом встановлено, що в момент коли водію ОСОБА_6. разом з червоним сигналом світлофора включився жовтий сигнал, на вхідному світлофорі, по напрямку руху автомобіля Ford Fiest, включився жовтий, забороняючий рух сигнал світлофора, що свідчить про технічну спроможність його пояснень про обставини ДТП, і які, в зв'язку з цим, приймаються в якості вихідних даних.

Таким чином, в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 при включенні забороняючого рух сигналу світлофора повинен був зупинитися перед перехрестям, тобто діяти згідно з вимогами п. 8.10 Правил дорожнього руху України, в якому вказано, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Тобто, як вбачається з висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 1329 від 03 квітня 2014 року дії водія ОСОБА_3, який виконував проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора, не відповідали вимогам п. 8.10 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з пригодою.

Щодо дій водія ОСОБА_5, який виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора і зупинився, очікуючи зміни сигналу на забороняючий рух для виконання лівого повороту, то перед відновленням руху він повинен був впевнитися в безпеці маневру і завершити лівий поворот, покинувши перехрестя, тобто повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 16.8 Правил дорожнього руху України.

Пункт 16.8. Правил дорожнього руху України передбачає, що водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

З моменту відновлення руху до моменту зіткнення автомобіль Ford Fiest подолав відстань 10 м за 5…6 с. Віддалення автомобіля Daewoo від місця зіткнення, в момент початку руху автомобіля Ford Fiest, складає не менше 111…125 м. Враховуючи розташування місця зіткнення автомобілів (на відстані 3,3 м від ближньої умовної лінії перетину перехрестя, по напрямку руху автомобіля Daewoo) та світлофорного об'єкта на напрямку руху автомобіля Daewoo (на відстані 6,7 м до ближньої умовної лінії перетину перехрестя, по напрямку руху автомобіля Daewoo) в момент відновлення руху автомобіля Ford Fiest автомобіль Daewoo від вхідного світлофорного об'єкта знаходився на відстані 101…115 м. Зупинковий шлях автомобіля Daewoo при швидкості 80…90 км/г складає 63…73 м (а.с.165).

Порівнюючи зупинковий шлях автомобіля Daewoo (63…73 м) з мінімальною встановленою відстанню, на якій він знаходився до світлофорного об'єкту, де повинен був зупинитися на заборонений сигнал світлофору (101…115 м), експерт дійшов висновку, що перед початком руху водій ОСОБА_5 міг розраховувати на те, що водій ОСОБА_3 виконає зупинку автомобіля, згідно з вимогами п. 8.10 Правил дорожнього руху України, і що надавало йому право розпочати рух для закінчення лівого повороту згідно з п. 16.8 Правил дорожнього руху України.

Тобто, на підставі наведеного експертом зроблено висновок, що в діях водія ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам п. 10.1 та 16.8 Правил дорожнього руху України. Крім того, якщо в процесі руху автомобіля Ford Fiest при завершенні лівого повороту автомобіль Daewoo продовжував рух на червоний сигнал світлофору, то в даному випадку технічна можливість уникнути пригоди діями водія ОСОБА_5 не визначалася, оскільки зупинка автомобіля Ford Fiest в смузі руху автомобіля Daewoo не виключала їх зіткнення.

На підставі наведеного, суд вважає встановленим, що вина ОСОБА_3 у ДТП підтверджується висновком судової комісійної автотехнічної експертизи № 1329 (т.1 а.с.161-166) про те, що дії водія ОСОБА_3 не відповідають вимогам п. 8.10 Правил дорожнього руху України, із технічної точки зору між такими діями ОСОБА_3 та ДТП, є причинний зв'язок.

Ані відповідачі, ані їх представники висновків комісійної судової автотехнічної експертизи не спростували, належних та допустимих доказів в порядку заперечень не надали.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що протягом 2009-2010 років ОСОБА_3 17 разів притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України (т.1 а.с.90).

В ході судового розгляду достовірно встановлено, що позивачці ОСОБА_2 завдано матеріальної шкоди в розмірі 47432,26 грн. (сорок сім тисяч чотириста тридцять дві гривні, 26 копійок) в зв'язку з пошкодженням внаслідок ДТП належного їй автомобіля Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 9686 від 22 грудня 2010 року, виконаним експертом Харківського науко-дослідницького інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса (т.1 а.с.7-16).

Також, позивачем ОСОБА_2 сплачено 567,60 грн. (п'ятсот шістдесят сім гривень, 60 копійок) за проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 9686, що підтверджується квитанцією № 142449 від 03 листопада 2011 року (т.1 а.с.24).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто, проаналізувавши наведені норми, суд дійшов висновку, що шкода завдана ОСОБА_2 повинна бути відшкодована особами, які на правовій підставі, володіли транспортними засобами, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Згідно з роз'ясненнями викладеними в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

З огляду на обставини справи суд приходить до висновку, що відповідачі своїми діями спільно заподіяли ОСОБА_2 неподільну шкоду, тобто несуть солідарну відповідальність перед нею.

Щодо відшкодування моральної шкоди, позивачка ОСОБА_2 пояснила, що вона отримала травму голови, була госпіталізована швидкою допомогою, отримала пошкодження знаходилася на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності. Після участі в ДТП у позивачки часті головні болі, запаморочення, перепади тиску, погіршився зір, в зв'язку чим постійно треба приймати ліки, придбання яких на сьогоднішній день вимагає матеріальних затрат. Крім того, після ДТП порушився звичайний уклад життя, оскільки робота позивачки пов'язана з постійними роз'їздами як по м. Люботин, так і по навколишнім селам. Відсутність автомобіля ускладнила її життя, бо громадський транспорт хоча і є, але ходе нерегулярно і не в усі райони міста, тому позивачка була змушена користуватися таксі., що також є дуже затратним для її родини.

У суду не виникає сумнівів, що позивачу в результаті ДТП була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні нормального ритму життя позивача через відсутність транспортного засобу в період перебування авта в ремонті. Проте, позивачем не надано доказів, що його моральні страждання відповідають сумі моральної шкоди, вказаної у позовній заяві, а саме 10000 грн.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди завищено, що дає підстави до часткового задоволення позову в цій частині - в сумі 3000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 стверджували, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» укладений договір обов'язкового цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, згідно з умовами якого забезпеченим автомобілем є автомобіль марки Daewoo, державний номер НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження своїх тверджень відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, у якості доказів, надали копію полісу, копію листа страхової компанії від 07 травня 2014 року № 1818, копію листа страхової від 23 лютого 2011 року № 1080/940, копію повідомлення про ДТП (т.2 а.с.53-58).

Всі надані до суду документи є ксерокопіями, які не завірені в установленому порядку. Суд не мав можливості перевірити в судовому засіданні достовірність наданих документів, тому суд не приймає їх у якості належних доказів.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що ані відповідачем ОСОБА_3, ані представником відповідача ОСОБА_4, ані представником третьої особи, не надано доказів, які підтверджують укладення договору обов'язкової цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, факту звернення відповідача до страхової компанії для повідомлення про страховий випадок, оформлення страхового випадку, заведення страхової справи за заявою ОСОБА_3 та повідомлення ОСОБА_3 страхової компанії про наявність судового спору, про який йому було відомо з самого початку.

Проаналізувавши копії документів наданих відповідачем ОСОБА_3, його представником ОСОБА_4 та заперечення представника третьої особи ПАТ «СК «ВУСО», суд встановив, що копія листа страхової від 23 лютого 2011 року № 1080/940 та копія повідомлення про ДТП отримані на запит представника ОСОБА_4 від 9 квітня 2014 року, що підтверджується листом страхової компанії від 07 травня 2014 року № 1818 (т.2 а.с.55-58). Разом з тим, на виконання ухвали суду про витребування у ПАТ «СК «ВУСО» матеріалів щодо звернення ОСОБА_3 до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку, ПАТ «СК «ВУСО» повідомила, що 5 серпня 2013 року в зв'язку зі спливом трирічного строку, тобто на думку страхової компанії зі спливом строку позовної давності, страхову справу передано на утилізацію.

Отже, дуже дивним, є той факт, що документи зі страхової справи, які начебто ПАТ «СК «ВУСО» 5 серпня 2013 року передала на утилізацію, були видані представнику відповідача 07 травня 2014 року (т.2 а.с. 55,170-171).

Крім того, ПАТ «СК «ВУСО» в своїх запереченнях до суду та в листі представнику відповідача не повідомила про номер страхової справи та дату її утворення.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення шкоди за рахунок страхової компанії.

Представником третьої особи ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» було заявлено про необхідність застосування позовної давності в зв'язку з пропущенням позивачем строку до звернення до суду більше ніж на рік.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дорожньо-транспортна пригода мала місце 05 серпня 2010 року, тобто з цієї дати у ОСОБА_2 виникло право на вимогу про захист свого цивільного права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом своїх порушених прав 29 квітня 2011 року, що підтверджується датою та № реєстрації: вх. № 2856 від 29 квітня 2011 року(т.1 а.с.3).

Посилання представника третьої особи на те, що ОСОБА_2 звернулася до суду 08 квітня 2014 року є безпідставним, оскільки це дата продовження розгляду справи після скасування заочного рішення.

Отже, звернувшись до суду 29 квітня 2011 року, ОСОБА_2 не пропустила строку, передбаченого законодавством для звернення до суду. Тобто, у суду відсутні підстави застосовувати позовну давність.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку щодо необхідності захистити порушене право позивача ОСОБА_2 шляхом часткового задоволення її позову.

При зверненні з позовом до суду позивачем ОСОБА_2 сплачений судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що підтверджується відповідними квитанціями. Тобто, на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 598 грн., з яких судовий збір в сумі 478,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду страви в сумі 120,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 167, 209, 212, 213, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 1166, п.1 ч. 1 ст. 1187, ч. 2 ст. 1188 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який мешкає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 47999,86 грн. (сорок сім тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять гривень, 86 копійок).

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який мешкає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисяч гривень).

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який мешкає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 598,00 грн. (п'ятсот дев'яносто вісім гривень, 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області в десяти денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І. В. Дем`яненко