Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/778/44/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бойка О.Ю.
Суддя-доповідач: Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.,

Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2014 року у справі за позовом КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" до ОСОБА_3 про спонукання укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, -

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2013 року КОНЦЕРН „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, про спонукання укласти договір від 01.01.2013 р. про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води.

В позовної заяві КОНЦЕРН „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" зазначив, що звертався до ОСОБА_3 з пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Однак, Відповідач ухиляється від укладення договору, тому Позивач просить спонукати укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води з Відповідачем у судовому порядку, а також стягнути з Відповідача судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2014 року позовні вимоги задоволено та спонукали ОСОБА_3, укласти договір від 01.01.2013 року про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води з КОНЦЕРНОМ "„МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ".

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" судовий збір у розмірі 114,70 грн. (сто чотирнадцять грн. сімдесят коп.).

ОСОБА_3, звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 Цивільного Кодексу України.

При виборі способу захисту цивільного права необхідно виходити із суб'єктивного права та характеру його порушення.

Як передбачено статтею 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог статей 3,11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду.

Загальний порядок укладення договорів визначений статтями 641-646 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642,643 ЦК України.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Закріпивши ст.ст.6,627 ЦК України засади свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави вважати, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови КМУ від 03.09.2009р. №933) "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення"

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови КМУ від 03.09.2009р. №933) убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Зазначена позиція висловлена Верховним Судом України у постановах №6-110 цс12, №6-107 цс12, яка є обов'язковою відповідно дост.360-7 ЦПК України.

Колегією суддів досліджено спірний договір від 01.01.2013р. про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, що долучений позивачем до матеріалів справи на предмет його відповідності умовам Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови КМУ від 03.09.2009р. №933). Договір не відповідає в повній мірі умовам Типового договору, про що було зазначено відповідачем і ним було направлено на адресу позивача протокол розбіжностей. Жодним чином, позивач не відреагував на зауваження відповідача щодо невідповідності договору умовам типового договору. Більш того, на адресу відповідача направлявся договір з іншою датою укладення, тобто оферти від 01.01.2013р. відповідач не отримував.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач відмовився від укладення договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач в порушення зазначених вимог закону не надав суду доказів, щодо виконання свого обов"язку щодо направлення відповідачу договору саме від 01.01.2013р. та відповідність його умовам Типового договору, а тому відсутні підстави вважати відповідача таким, що ухиляється від укладення договору.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

Так, колегію суддів встановлено, що право виконавця послуг вимагати укладення договору та обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом, а тому в разі ухилення чи відмови споживача від укладення договору, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що не можна визнати оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову як необґрунтованого.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 313, 314, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" до ОСОБА_3 про спонукання укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: