РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі : головуючого - судді Загуменнової Н.М.

з участю секретаря Мишко В.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4, яка до смерті проживала в АДРЕСА_1, що становить ? частину вказаного житлового будинку.

Позивач вказала, що проживала з матір"ю в одній квартирі, доглядала матір до смерті, надавала останній матеріальну допомогу, лікувала матір, вела з нею домашнє господарство, поховала матір. Відповідач участі в похованні не приймав. Всі речі після смерті матері перейшли в її користування, тобто вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, однак у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини не звернулась з поважних причин, а саме через скрутне матеріальне становище та у зв"язку з відсутністю документів, що посвідчують родинні зв"язки з покійною. В 2008 році отримала рішення суду про встановлення факту родинних відносин та прийняття спадщини.

Під час конфлікту з відповідачем, останній повідомив, що прийняв спадщину, оформив спадкові права та спадкове майно належить йому.

29.10.2014 року вона звернулась з заявою до Коростенської міської нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім"я ОСОБА_2, однак їй в цьому було відмовлено, так як відповідач на це згоди не надає.

Вважає, що має право на спадкування, так як є спадкоємцем 1 черги, а тому просила визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, видане 19.12.2007 року на ім"я ОСОБА_2 частково недійсним.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Уточнила, що просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом частково недійсним в ? частині. Пояснила, що на час смерті матері вона була зареєстрована за іншою адресою, в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звернулася через відсутність матеріальної можливості та документів, що підтверджують родинні відносини. З позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини не зверталась.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, представник відповідача надав заяву про застосування строків позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коростені померла ОСОБА_4 ( копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 а.с.3).

ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, що складає ? частину будинку, що стверджується свідоцтвом на право власності на житло № 5034 ( а.с. 4 - 5).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, зокрема, на вищевказану квартиру.

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_4 ( рішення Коростенського міськрайонного суду а.с. 20).

Таким чином, відповідно до вимог ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України позивач по справі є спадкоємцем 1 черги після смерті матері за законом.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З даних паспорту позивача ( а.с. 17 ) слідує, що позивач з 15.09. 1977 року зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2. З позовної заяви та пояснень сторін в суді слідує, що ОСОБА_4 на день смерті проживала в АДРЕСА_1.

Отже, для прийняття спадщини позивачці необхідно було подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

З довідки № 01-16/16/921 від 29.12.2014 року, виданої Коростенською державною нотаріальною конторою та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( а.с. 28, 30), слідує, що позивачка ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 в нотаріальну контору не зверталася. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, є син померлої - відповідач по справі ОСОБА_2, якому 19.12.2007 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 1).

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання позивачки на те, що вона на час смерті матері проживала з останньою, є безпідставними, так як не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме даними про реєстрацію постійного місця проживання.

Так, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв"язку з чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Позивач не надала суду доказів того, що вона зверталася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та що така заява була судом задоволена і рішення набрало законної сили.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. А тому доводи позивачки про те, що вона не подала в установлений законом строк в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини через відсутність документів, що підтверджують родинні відносини з померлою та через скрутний матеріальний стан, суд відкидає, так як при вирішенні даного спору вказані обставини не мають правового значення, поважність пропуску строку для прийняття спадщини мала б вирішуватись при вирішенні спору про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. З пояснень позивачки в суді слідує, що такий позов нею не заявлявся.

Та обставина, що до позивачки в користування перейшли речі покійної, не свідчить про прийняття позивачкою спадщини, так як закон не пов"язує цієї обставини з прийняттям спадщини.

Посилання позивачки на те, що рішенням Коростенського міськрайонного суду за нею визнано право власності на грошові вклади, не є підставою для задоволення позову, оскільки за змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Іншого порядку прийняття спадщини законом не визначено.

Таким чином чином, оскільки ОСОБА_1 протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини, вона вважається такою, що не прийняла її.

Крім того, відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається судом недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Позивач не надала суду доказів того, що відповідач не мав права на спадкування. Також ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач не зазначила з яких саме інших підстав, встановлених законом, вказане свідоцтво може бути визнано недійсним та не надала жодних доказів стосовно цього.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним необгрунтовані і задоволенню не підлягають.

Заява представника відповідача ОСОБА_3 про застосування до позовних вимог строку позовної давності задоволенню не підлягає, так як сплив позовної давності може бути підставою для відмови в позові за умови обгрунтованості позовних вимог ( п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі").

Тому, на підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 209 ч.3,, 213 -215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1272, 1301 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду україни № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" , суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: