Справа № 645/436/15-ц
Провадження № 2/645/822/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2015 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Алфьорової Т.М.,
за участю секретаря судових засідань Ляховій І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення,
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і дав пояснення про обставини викладені вище.
Відповідач ОСОБА_2 неодноразово в судові засідання не з'являлася, про час та дату розгляду справи сповіщалася належним чином, як повістками так і телефонограмами, про причини своєї неявки суд не повідомила, заперечення проти позову не надала. 15.05.2015 року подала заяву про відкладення судового засідання у зв'язку з хворобою та відсутністю її представника, але документів, які б підтвердили поважність її неявки до суду не надала. Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність відповідача, яка, зловживаючи своїми процесуальними правами, не реагує на виклики до суду.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
В якості забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору між сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано відповідачем, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 19.09.2007р., посвідчений ПН ХМНО Гончаровой Н.Ю..
Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконані, в результаті 10.09.2014 року Фрунзенським райсудом м. Харкова в рахунок погашення заборгованості, що складає у розмірі 137046,01 дол. США, винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки.
22.12.2014р. на ім'я відповідача банком було направлено письмову вимогу про добровільне виселення з житлового будинку, проте дана вимога залишена без належного реагування (а.с.24).
Позивач посилається на те, що відповідач після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в добровільному порядку на вимогу позивача не звільнила житловий будинок, а тому остання, відповідно до вимог ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39, 40 Закону «Про іпотеку», підлягає виселенню зі спірного будинку без надання іншого житла.
Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».
Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Частиною першою статті 40 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
Частина третя стаття 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.
За змістом частини другої ст. 40 Закону України « Про іпотеку та частини третьої стаття 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої стаття 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Отже, за змістом вищевказаних норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
Як було встановлено під час розгляду справи житловий будинок, що є предметом іпотеки, придбаний відповідачем не за рахунок коштів, які отримані за кредитним договором, а одержаний за договором купівлі продажу.
За таких обставин, враховуючи, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідача із зазначеного будинку без надання йому іншого постійного житла.
З цього приводу є правова позиція Верховного Суду України висловлена у Постанові від 18 березня 2015 р. у справі № 6-39цс15 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України», яка в силу ст. 360 -7 ЦПК має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
У зв'язку з викладеним, суд вважає необхідним відмовити в задоволені позову.
Керуючись ст.109 ЖК України, ст. ст. 39 -40 Закону України « Про іпотеку»,ст.ст., 209, 212 -214, 215, 224-225 ЦПК України, суд ,
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.

Головуючий суддя Т.М. Алфьорова