Провадження № 2/521/940/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 456 від 18 квітня 2005 року, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 456 від 18 квітня 2005 року, уточнивши який, просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1782,45 гривень, яка складається зі: прострочених процентів за користування кредитом - 7368,21 гривень; пені за прострочений основний борг по кредиту - 198,16 гривень, пені за прострочені проценти за користування кредитом - 1313,32 гривні, суми інфляційних втрат за прострочення сум про кредиту - 2402,18 гривень, 3% річних від простроченої заборгованості за кредитом. Свій уточнений позов представник позивача обґрунтовував тим, що 18.04.2005 року між ОСОБА_1 та позивачем укладено кредитний договір № 456, згідно з яким відповідач отримав від позивача грошову суму - 9600,00 гривень та сплатою відсотків за користування в розмірі 23% річних в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту на пізніше 18.04.2010 року. Згідно п.1.4. Кредитного договору Позичальник зобов'язався проводити погашення кредиту щомісячно в сумі 160,00 гривень шляхом внесення готівки до каси банку починаючи з травня 2005 року, але не пізніше останнього робочого дня місяця. У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 456 від 18.04 2005 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір застави предметом якого є рухоме майно - автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, д/н НОМЕР_1, що належав власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2, виданого МРЄВ-2 ДАЇ ГУ МВС України в Одеській області 14.04.2005 року. Також у забезпечення виконання зобов'язань між Позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 456 від 18.04.2005 року, згідно п.1.1 якого Поручитель зобов'язується перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов'язання за кредитним договором. ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором не виконував, що стало приводом для звернення заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» 26.06.2009 року з позовом до відповідачів про стягнення боргу. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2009 року по даній справі за позовом заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 ОСОБА_2 з відповідачів солідарно на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 10682,05 гривень. Однак, представник позивача вважає, що оскільки кредитний договір не було розірвано, борг відповідачами до наступного часу не погашено, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, тому з моменту ухвалення рішення, відповідно до вимог кредитного договору № 456 від 18.04.2005 року, позивачем нараховувалися відсотки, пеня, інфляційні втрати у зв'язку з чим з моменту постановлення рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18.11.2009 року, утворилася нова заборгованість за кредитом, яка згідно з розрахунком станом на 10.03.2015 року становить суму 11782,45 гривень, яка складається із: прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 7368,21 гривень, пені за прострочений основний борг за кредитом -198,16 гривень, пені за прострочені проценти за користування кредитом - 1313,32 гривні, суми інфляційних втрат за прострочення сум по кредиту - 2402,18 гривень, 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту у сумі - 500,58 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 456 від 18.04.2005 року, яка утворилася за період з 18.11.2009 року по 10.03.2015 року у розмірі 11782,45 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання на неодноразовий виклик суду не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом відправлення судової повістки за місцем реєстрації.

Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання на неодноразовий виклик суду не з'являлася, про час та місце розгляду справи повідомляласьналежним чином, її інтереси в судовому засіданні представляла ОСОБА_5 за довіреністю.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 заперечуючи проти задоволення позову наполягала на застосуванні правил ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідачки звертала увагу суду, що у первісній редакції позову представник позивача просила суд стягнути з відповідачів суму основного боргу за кредитним договором у розмірі - 4934,81 гривню, прострочені проценти за користування кредитом - 5654,89 гривень,пеню за прострочений борг по кредиту - 851,98 гривень, пеню за прострочені проценти за користування кредитом - 851,98 гривень, тобто суми які вже були стягнуті за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18.11.2009 року, а тільки після її письмових заперечень, подана уточнена позовна заява. Представник відповідачки ОСОБА_2 вважає, що позивачі пропустили строк позовної давності, тому що строк дії договору припинився - 18.04.2010 року, позовна давність по даній категорії справ становить - три роки, тому позовна давність поданій справі сплила - 18.04.2013 року, позов пред'явлено - 21.08.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є безумовною підставою для відмови в позові до обох відповідачів. Крім того представник відповідачки вказувала, що її довірительниці як Поручителю, за кредитним договором Банк зобов'язаний у шестимісячний термін повідомити про несплату Боржником - ОСОБА_1 боргу за кредитним договором, який утворився вже після рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18.11.2009 року, але цього зроблено не було, тому договір поруки припинився, і ОСОБА_2 у будь-якому випадку не повинна нести майнову відповідальність за даним кредитним договором.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 квітня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 456 на одержання кредиту на суму 9600,00 гривень з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 18 квітня 2010 року.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору № 456 від 18.04.2005 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 9600,00 гривень, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути кредит в сумі 9600,00 гривень, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 23% річних в порядку, на умовах та в строки визначені кредитним договором № 456 від 18.04.2005 року. Кредит надається на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 квітня 2010 року на споживчі цілі.

Згідно до п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3., 3.3.4., 3.3.6 кредитного договору № 456 від 18.04.2005 року позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання. Використовувати кредит на цілі та у строки, визначені цим договором. Повернути кредит в сумі 9600 гривень. Точно в строки погасити кредит та своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені кредитним договором № 456 від 18.04.2005 року. Відповідати всіма власними коштами та майном за своїми зобов'язаннями, що випливають з договору.

Згідно до п. 4.1.1. кредитного договору № 456 від 18.04.2005 року за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період за який сплачується пеня від суми платежу, за кожний день прострочення.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 456 від 18.04.2005 року укладено договір поруки № 456 до кредитного договору № 456 від 18 квітня 2005 року з де у відповідності з п. 1.1. договору поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 456 від 18.04.2005 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2009 року по справі за позовом заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, з відповідачів солідарно на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 10682,05 гривень, яка складалася з: залишку заборгованості за кредитом - 1760,00 гривень, простроченої заборгованості за кредитом - 4629,37 гривень, заборгованості за відсотками - 3428,55 гривень, заборгованості за пенею по відсотках - 368,95 гривень, заборгованості за пенею по кредиту - 495,18 гривень. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2011 року, заочне рішення Малиновського районного суду від 18.11.2009 року залишено без змін.

В судовому засіданні учасниками процесу не заперечувалося, що рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18.11.2009 року пред'явлено до виконання, перебуває на виконані у Другому Малиновському відділі ДВС ОМУ, рішення виконується ОСОБА_2 після набрання чинності, тобто після 22 березня 2011 року, наданий час виконано частково, грошові кошти перераховуються на розрахунковий рахунок відділу Державної виконавчої служби ОМУ.

В уточненій позовній заяві від 16.03.2015 року , представник ПАТ «Державний ощадний банк України» вказує, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 456 станом на 10.03.2015 року заборгованість становить суму 11782,45 гривень, яка складається із: прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 7368,21 гривень, пені за прострочений основний борг за кредитом - 198,16 гривень, пені за прострочені проценти за користування кредитом - 1313,32 гривень, суми інфляційних втрат за прострочення сум по кредиту - 2402,18 гривень, 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту - 500,58 гривень.

Пред'являючи даний позов сторона позивача вважає обґрунтованими заявлені вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за процентами та стягнення штрафних санкцій, з огляду на те, що відповідачами до наступного часу не погашено борг стягнутий за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18.11.2009 року, що виконання рішення суду розпочато тільки після набрання ним чинності у 2011 році, що прийняття рішення не є підставою для припинення виконання зобов'язання, яке виникло між сторонами договору, тому вимоги заявлені у даному позові, який пред'явлений до суду 21.08.2013 року є цілком обґрунтованими, а позовна давність не пропущена.

Про те суд критично ставиться до правової позиції сторони позивача з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

В судовому засіданні досліджувався кредитний договір № 456,згідно з яким ОСОБА_1 одержав кредит у сумі 9600,00 гривень з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23% річних, в якому визначений термін остаточного погашення - не пізніше 18 квітня 2010 року.

З цих підстав суд приходить до висновку, що термін дії кредитного договору встановлено сторонами як 18 квітня 2010 року, тому саме до цього періоду часу позивач мав право нараховувати проценти від суми позики. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18.11.2009 року стягнута заборгованість за відсотками, визначена станом на 15.06.2009 року.

У Додатку № 1 наданого стороною Позивача в межах даної справи відображений розрахунок нарахованих процентів за користування кредитом за період з 18.04.2005 року до 10.03.2015 року, тому з врахуванням вже стягнутої суми процентів за рішенням суду від 18.11.2009 року, суд вважає, що з відповідачів підлягає до стягнення сума нарахованих відсотків за період з 15.06.2009 року по 18 квітня 2010 року, тобто до закінчення часу дії кредитного договору. Згідно з наданим Додатком сума нарахованих відсотків становить за цей період становить 1344,75 ( 120,79+ 124,81+124,81+120,79+ 124,81+120,79+ 124,81+124,81+112,73+124,81+ 120,79).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що при порушенні боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі , що і боржник, включаючи виплату основного боргу, відсотків неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином суд, проаналізувавши вищенаведені правові норми та матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в межах дії кредитного договору з відповідачів підлягали до стягнення проценти за користування кредитом, за період з 15.06.2009 року по 18.04.2010 року у сумі 1344 гривні 75 копійок.

Матеріалами даної цивільної справи підтверджується, що представник позивача 21.08.2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за прострочені проценти за користування кредитом, а саме заборгованості розрахованої і в межах строку дії кредитного договору і після припинення дії кредитного договору. Ці вимоги позивач в процесі розгляду справи збільшував.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, у спорі, є підставою для відмові у позові. Представник відповідачки ОСОБА_2 подала до суду заперечення на позовну заяву, в яких просила застосувати строки позовної давності. З цих підстав, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованих процентів за користування кредитом у сумі - 1344,75 гривень у зв'язку зі спливом позовної давності. Сума нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі - 6023,46 гривень, нарахована поза строку дії кредитного договору на підлягає стягненню з відповідачів, так як що нарахована в порушення правил ч.1 статті 1048 ЦК України, тому суд відмовляє в задоволенні цієї частини позову на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання.

Згідно 549 Цивільного кодексу України, неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені і за прострочений основний борг за кредитом -198,16 гривень, пені за прострочені проценти за користування кредитом - 1313,32 гривні, тому що в контексті ст. 549 ЦК України неустойка нараховується тільки при наявності основної заборгованості.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ч.2 ст. 625 ЦК України визначено правові наслідки прострочення боржником виконання основного зобов'язання. По перше на вимогу кредитора боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. В контексті даної правової норми саме сплата основного грошового боргу з врахуванням індексу інфляції - це один із видів збитків, які виникли у кредитора за час прострочення виконання боржником грошового зобов'язання. З цих підстав суд приходить до висновку, що не можуть бути задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення суми інфляційних втрат за прострочення сум по кредиту - 2402,18 гривень, тому що індекс інфляції за правилами ст. 625 ЦК України враховується тільки при стягненні основної суми боргу, про сплату якого позивачем ставилися вимоги при поданні позову у 2009 році. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором,законом або іншим актом цивільного законодавства. Вбачається, що проценти від простроченої суми (у розмір трьох процентів річних або іншому розмірі, встановленому договором або законом) слід розглядати як різновид неустойки і міру цивільно-правової відповідальності. З врахування наведеного вище у мотивувальній частині рішення суд відмовляє і задоволенні повних вимог в частині стягнення 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту сума яких встановлена у розмірі 500,58 гривень та підтверджена стороною позивача - Звітом щодо розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом з 09.04.2012 року по 10.03.2015 року.

Суд, при розгляді даної справи, не погоджується з правовою позицією представника відповідачки ОСОБА_2, в тієї частині що відповідно до умов Договору поруки Позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання, (в даному випадку з 18.04.2010 року), не пред'явив вимоги до ОСОБА_2 як до Поручителя, тому що ці твердження представника спростовуються як ухваленням заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18.11.2009 року про стягнення з її довірительниці суми боргу за спірним кредитним договором солідарно з основним боржником - ОСОБА_1, яке перевірене апеляційним судом Одеської області та набрало чинності у березні 2011 року, та і її особистими поясненнями, що саме ОСОБА_2 вказане рішення виконується. Одночасно суд також приходить до висновку, що озвучена правова позиція сторони відповідачки ОСОБА_2 про припинення строку дії договору Поруки за кредитним договором, не має правового значення в межах розгляду даної справи.

На підставі вищевикладеного, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог суд відмовляє і у стягненні судових витрат, понесених представником позивача при пред'явленні позову до суду у розмірі - 243 гривні 60 копійок.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 257, 267, 525, 526, 530, 549, 554, 610, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1050,1054 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212-218 Цивільного процесуального кодексу суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 456 від квітня 2005 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.

Головуючий: