Справа № 404/24/15-ц
Номер провадження 2/404/1029/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі : головуючого судді - Бершадської О.В.

при секретарі- Вітохіній Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та поруки ,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивачі звернулись в суд із позовом, яким просили визнати недійсним Кредитний договір № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк

„ Укргазбанк", нині Публічне акціонерне товариство акціонерний банк „Укргазбанк" та ОСОБА_1 з моменту його укладення; визнати недійсним Іпотечний договір від 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк „ Укргазбанк", та ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з моменту його укладення; визнати недійсним Договір поруки № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк „ Укргазбанк", та ОСОБА_3 і ОСОБА_1, з моменту його укладення ( а.с. 3-10).

Вимоги мотивують тим, що 28 березня 2008 року між ОСОБА_1 (в зв'язку із укладенням шлюбу 25 грудня 2012 року змінила прізвище на ОСОБА_1), та відповідачем-Відкрите акціонерне товариство акціонерний банк „Укргазбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк „ Укргазбанк", укладений споживчий Кредитний договір № 05-1-Ф на суму 30 800 доларів США зі сплатою 13,3 % річних.

В рахунок забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором 28.03.2008 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено іпотечний договір предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Також, даний кредитний договір забезпечено договором поруки від 28.03.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Вважають, що всі дані правочини підлягають визнанню недійсними, з моменту їх укладання, з наступних підстав.Кредитний договір укладено в іноземній валюті, з підвищенням в 2008 році курсу якої значно погіршився стан позичальника, такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду позичальника, що суперечить ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Несправедливими є також умови кредитного договору щодо порядку нарахування відсотків так як визначено порядок нарахування відсотків, який не залежить від позичальника. Вважають дискримінаційним положення договору, який надає банку право змінювати в односторонньому порядку відсоткову ставку.

Все це свідчить про недійсність кредитного договору, а відтак згідно ч.2 ст. 548 ЦК України недійсними є і договори іпотеки та поруки.

Крім того, перед укладенням кредитного договору не було проведено переддоговірної роботи з позичальником, чим було порушено вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачем не були їй надані передбачені цією нормою відомості у письмовій формі.

Крім того, як на підставу недійсності кредитного договору посилаються на те, що вони укладені в іноземній валюті за відсутності у банку відповідної індивідуальної ліцензії, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити, на їх обгрунтування послались на обставини, які викладені у позовній заяві.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з»являлись , подали письмові заяві про розгляд справи у їх відсутності та підтримання заявлених вимог.

Відповідач, зокрема його представник в суді позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити , так як вони є необґрунтованими. Вказує на те, що при укладанні кредитного договору позичальнику були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Заслухавши пояснення сторони позивача ОСОБА_1, її представника, та представника банку, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, з наступного.

З»ясовано, що 28 березня 2008 року між ОСОБА_1, яка в грудні 2012 року змінила прізвище, в зв»язку із укладенням шлюбу на ОСОБА_1, та відповідачем Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк „Укргазбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк „ Укргазбанк", в особі начальника відділення № 3 Кіровоградської філії ВАТ АБ „ Укргазбанк" Вешневецької О.В., укладений споживчий Кредитний договір № 05-1-Ф.

Відповідно до п. 1.1 споживчого кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в сумі 30 800 (тридцять тисяч вісімсот) доларів США. Кредит надається на строк з 28 березня 2008 року по 27 березня 2026 року або по день, визначений в п. 3.3.11 цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,3 % річних.

Відповідно до п. 1.2 цього Договору комісія за відкриття позичкового рахунку становить 1,2 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1, що становить 369,60 (триста шістдесят дев'ять доларів США 60 центів). Оплата здійснюється у національній валюті за курсом НБУ на день фактичноїсплати.

Відповідно до п. 3.3.3 цього Договору Позичальник зобов'язується здійснювати повернення суми кредиту на рахунок НОМЕР_1, відкритий у відділенні № 3 Кіровоградської філії ВАТ АБ„ Укргазбанк" МФО 383073, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту у розмірі не менше 1/216 від суми отриманого кредиту, що становить 142,59 (сто сорок два долара США 59 центів).

У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року між відповідачем Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк „Укргазбанк", надалі Іпотекодержатель, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк „Укргазбанк", в особі директора Кіровоградської філії ВАТ АБ „Укргазбанк" Нікітіної В.В., та батьком позичальника ОСОБА_2, матір'ю ОСОБА_3 та братом ОСОБА_4, надалі Іпотекодавці, був укладений Іпотечний договір від 28 березня 2008 року.

Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки є трикімнатна квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1, яка належить на праві власності Іпотекодавцям, використовується як місце постійного проживання Іпотекодавцями та вартість предмета іпотеки визначена у цінах 2008 року і становить 44693,00 грн.

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором від 28 березня 2008 року між ВАТ АБ „Укргазбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк „Укргазбанк", в особі начальника відділення №3 Кіровоградської філії ВАТ АБ „ Укргазбанк" Вешневецької О.В., та ОСОБА_3, ОСОБА_1 був укладений Договір поруки № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору поруки Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов'язань по кредитному договору № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року, укладеному Кредитором з Позичальником, згідно яким Позичальнику надається кредит в сумі 30 800 доларів США на строк з 28 березня 2008 року по 27 березня 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 13,3 % річних.

26.12.2014 року Банк звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, у зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань по спірному кредитному договору, провадження у даній справі судом зупинено до розгляду цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених законом, на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Факт підписання кредитного договору та отримання кредитних коштів позивач ОСОБА_1 не оспорює. Недійсність договору поруки та договору іпотеки мотивує їх похідним характером від кредитного договору.

Доводи позивачів про те, що перед укладенням кредитного договору позичальник не отримував від Банку інформацію про умови кредитування з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача , не вказано повної орієнтованої вартості кредиту не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються письмовими доказами. Так, відповідно до заяви позичальника-фізичної особи на отримання кредиту ; умов кредитування , п.6.5 договору, підписаного позичальником кредитного договору, остання підтвердила про надання їй Банком в письмовій формі та в повному об»ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 «Про захист прав споживачів» (а.с.64-68).

Крім того ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Однак, ні ст. 15, ні ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» не передбачений такий вид відповідальності як визнання недійсним договору внаслідок ненадання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (послугу).

Крім того, вимоги про повідомлення кредитодавцем споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг набрали чинності лише з 16 жовтня 2011 року, оскільки в цій частині ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була доповнена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», тобто вже після підписання позичальником спірного правочину.

Також в підтвердження вимог позивачі посилаються на те, що кредитний договір містить несправедливі умови, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов»язків на шкоду позичальника -споживача кредитних послуг. Несправедливими є умови договору в частині надання кредиту в доларах США. Проте, суд також це не приймає, оскільки зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті (в Умовах було роз'яснено про можливість отримання кредиту в національній валюті).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні дані про те, що при підписанні кредитного договору, договорів іпотеки та поруки порушено принцип вільного волевиявлення сторін без узгодження всіх істотних умов договорів. Адже про вільне волевиявлення позивачів свідчать підписи на усіх договорах.

З приводу посилання на відсутність у банка індивідуальної ліцензії, то суд констатує, що для можливості укладення кредиту в іноземній валюті достатньо банківської ліцензії та дозволу на здійснення відповідних операцій , які були надані представником банку в суді ( а.с. 69-71).

Узагальнюючи наведене суд вважає, що в даному випадку обставини вказані в позовній заяві не можуть бути підставою для визнання недійсним кредитного договору і такі вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

Оскільки , договори поруки та іпотеки оспорюються виключно з посиланням на ч.2 ст. 548 ЦК України, то дані позовні вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним кредитного договору, а тому також задоволенню не підлягають.

Таким чином, при укладенні Кредитного договору №№05-1-Ф від 28.03.2008 року ОСОБА_1 діяла вільно, виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з Банком визначила характер договорів, які вони уклали, їх умови (зміст). При укладенні спірних договорів сторонами були погоджені всі істотні умови договорів. Позичальник, отримавши кредитні кошти в розмірі 30 800,00 доларів США, користувалася ними, до 2014 року повністю виконувала умови кредитного договору і лише через 6 років після його укладення разом з поручителями пред'явили позов про визнання договорів недійсними , а відтак вимоги останніх є безпідставними та необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 192,203,215, 216, 227, 236, 548 ЦК України, ст. ст. 3,11,18,21, 22 Закону України „ Про захист прав споживачів , ст. ст. 3,10,11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання недійсними кредитного договору №05-1-Ф від 28.03.2008 року , іпотечного договору та договору поруки , з моменту їх укладення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда