Справа № 369/2844/15-ц
Провадження № 2/369/1647/15
14.05.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.
за участю секретаря Котляр А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про повернення коштів з банківського рахунку,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 02 липня 2014 року між позивачем та відповідачем в особі т.в.о. начальника Київського відділення ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» №23 було укладено договір банківського рахунку (поточний рахунок) № НОМЕР_1 у валюті - долар США.
До цього між сторонами діяв договір банківського вкладу (депозиту) № 67-В-17/1107 від 31 березня 2014 року. Після того, як ОСОБА_1 за процедурою, передбаченою розділом 2 депозитного договору «Дострокове розірвання договору», скористалася правом на дострокове розірвання депозиту задля отримання своїх коштів на її власні потреби - співробітники даного банку повідомили, що грошей на виплату депозитних коштів, як було передбачено п.3.1.4 договору, - немає, а тому єдиним способом отримувати свої кошти є покласти їх на поточний рахунок.
За період з 02 липня 2014 р. по сьогодні позивач, намагалася частинами знімати власні кошти зі свого поточного рахунку, проте, отримувала постійні відмови і пояснення співробітників про те, що у касі немає коштів. За півроку користування коштами позивач з поточного рахунку банк проценти не нараховував, кошти видавав частково (спочатку - у валюті рахунку - доларах США, а після, мотивуючи тим, що доларів немає, - на порушення законодавчих вимог та умов Договору, який заключений у доларах США, - в гривнях).
Стосовно чинного Договору між позивачем та банком, станом на дату підписання позовної заяви залишок на поточному рахунку ОСОБА_1 складає 1 409,23 долл. США.
Згідно з п. 3.1.8., п. 3.1.9; п. 3.2.10; п. 3.3.2 Договору та положень чинного законодавства про банківські послуги 05 березня 2015 року позивач подала письмову заяву на видачу залишку коштів з рахунку позивача з 10 березня 2015 року. 10 березня 2015 співробітники повідомили, що коштів у касі немає, а її заяву вони передали у головний офіс банку для розгляду у порядку звернення громадян протягом 30 календарних днів.
На момент подання позовної заяви відповідач не видав ОСОБА_1 за її заявкою суму залишку коштів на рахунку в розмірі 1409,23 долл. США, чим порушив свої зобов'язання за п.п. 2.2; 3.1.8; 3.1.9; п. 3.2.10; 3.3.2 Договору.
Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просила суд: стягнути з відповідача на її користь позивача 1 409,23 доларів США - у валюті, в якій було укладено договір банківського рахунку.
В судове засідання позивач не з»явилась. Звернулась до суду із заявою про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з таких підстав.
Судом встановлено, що 02 липня 2014 року між позивачем та відповідачем в особі т.в.о. начальника Київського відділення ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» №23 було укладено договір банківського рахунку (поточний рахунок) № НОМЕР_1 у валюті - долар США.
До цього між сторонами діяв договір банківського вкладу (депозиту) № 67-В-17/1107 від 31 березня 2014 року. Після того, як ОСОБА_1 за процедурою, передбаченою розділом 2 депозитного договору «Дострокове розірвання договору», скористалася правом на дострокове розірвання депозиту задля отримання своїх коштів на її власні потреби - співробітники даного банку повідомили, що грошей на виплату депозитних коштів, як було передбачено п.3.1.4 договору, - немає, а тому єдиним способом отримувати свої кошти є покласти їх на поточний рахунок.
За період з 02 липня 2014 р. по сьогодні позивач намагалася частинами знімати власні кошти зі свого поточного рахунку, проте, отримувала постійні відмови і пояснення співробітників про те, що у касі немає коштів. За півроку користування коштами позивач з поточного рахунку банк проценти не нараховував, кошти видавав частково (спочатку - у валюті рахунку - доларах США, а після, мотивуючи тим, що доларів немає, - на порушення законодавчих вимог та умов Договору, який заключний у доларах США, - в гривнях).
Стосовно чинного Договору між позивачем та банком, станом на дату підписання позовної заяви залишок на поточному рахунку ОСОБА_1 складає 1 409,23 долл. США, що підтверджується довідкою про рух коштів додається.
Згідно з п. 3.1.8., п. 3.1.9; п. 3.2.10; п. 3.3.2 Договору та положень чинного законодавства про банківські послуги 05 березня 2015 року позивач подала письмову заяву на видачу залишку коштів з мого рахунку з 10 березня 2015 року. 10 березня 2015 співробітники повідомили, що коштів у касі немає, а її заяву вони передали у головний офіс банку для розгляду у порядку звернення громадян протягом 30 календарних днів.
На момент подання позовної заяви відповідач не видав ОСОБА_1 за її заявкою суму залишку коштів на рахунку в розмірі 1409,23 долл. США, чим порушив свої зобов'язання за п.п. 2.2; 3.1.8; 3.1.9; п. 3.2.10; 3.3.2 Договору.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.
Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняття публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку -будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних і:ментах, та умовам договору із споживачем.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування.
Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до п. 2.4. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516), за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.
Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Також слід зазначити, що грошові кошти позивача є її власністю, якою вона відповідно до ст..319 ЦК України має право вільно розпоряджатися, зокрема, отримати одночасно всі кошти, а банк згідно ст..1066 ЦК України не має права її обмежити в цьому.
Згідно ст..41 Конституції країни, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Згідно ст..64 Конституції України, прав і свободи людини й громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Отже, банк продовжує користуватися коштами позивача без жодної на те правової підстави, чим порушує права позивача.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст..41, 64 Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про Національний банк України», ст.ст. 386, 525, 611, 615, 629, 1058, 1066 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 409,23 доларів США - у валюті, в якій було укладено договір банківського рахунку.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на користь держави суму судового збору в розмірі 291, 71 грн..
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів, починаючи з дня наступного після його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Д.Д.Усатов