Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2103/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

19.08.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Франко В.А.,

при секретареві: Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

08 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області (далі по тексту Служба у справах дітей ОМР), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.05.2012 року він став переможцем прилюдних торгів, за результатами яких набув у власність будинок АДРЕСА_1. 02.07.2012 року отримав свідоцтво про право власності на вказаний будинок. На час проведення прилюдних торгів відповідачі були зареєстровані в зазначеному будинку, проте в ньому не проживали. Після придбання будинку сторони домовились, що до початку 2014 року вони знімуться з реєстрації, але на час подачі позову домовленостей не виконали і зніматися з реєстраційного обліку у добровільному порядку відмовляються. Посилаючись на ці обставини та на норми ст.391 ЦК України просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_4 відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 та третя особа про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с.93), у судове засідання не з'явилися, третя особа свого представника у судове засідання не направила. Колегія суддів ухвалила слухати справу при даній явці на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2, позивача, його представника, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 у 2012 році набув право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Олександрія. Реєстрація відповідачів у зазначеному будинку перешкоджає йому користуватись та розпоряджатись своєю власністю та власник має право усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами по справі, що позивач придбав домоволодіння АДРЕСА_1 на прилюдних торгах, про що свідчить акт про проведення прилюдних торгів з продажу арештованого нерухомого майна від 05.06.2012 року (а.с.5).

02.07.2015 року позивач на підставі вказаного акту отримав свідоцтво про право власності на майно, що складається з житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 посвідчене приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Чернишовим С.С. (а.с.6).

Як убачається з копії паспортів відповідачів ОСОБА_3 зареєстрована за даною адресою з 06.12.2001 року (а.с.7), ОСОБА_5 - з 14.03.2012 року (а.с.8).

Згідно з довідкою, виданою позивачеві головою квартального комітету №9 01.12.2014 року, посвідчену Управлінням дозвільно-погоджувальних процедур адміністративних послуг ОМР, за спірною адресою зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.3).

Як пояснив у судовому засіданні позивач ОСОБА_7 - бувший власник будинку АДРЕСА_1 знявся з реєстраційного обліку добровільно. Відповідачі - члени сім'ї бувшого власника - добровільно зніматися з реєстраційного обліку не бажають.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що власного житла ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не мають, проживають в орендованій квартирі, і в разі добровільного зняття з реєстрації ОСОБА_3 будуть порушені права її неповнолітніх дітей.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник майна має право володіти, користуватись та розпоряджатися ним на свій розсуд

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У п.34 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 115, 256 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Як встановлено у судовому засіданні правовідносини, які виникли між позивачем - теперішнім власником житла та попереднім власником житла - ОСОБА_7, припинилися на підставі п.8 ч.1 ст.346 ЦК України, і ОСОБА_7 знявся з реєстраційного обліку у добровільному порядку, що не заперечувалося сторонами.

Частинами 1, 4 ст.156 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, зокрема один з подружжя власника, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є членами сім'ї бувшого власника, які у добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку не бажають. Проте, у зазначеному будинку з моменту реалізації його на прилюдних торгах у травні 2012 року, вже не проживали.

Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач як на підставу своїх вимог послався на ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». За нормами вказаної статті зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Звертаючись до суду з позовом позивач ототожнив поняття «визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням» та «позбавлення права користування житловим приміщенням».

Суд першої інстанції не звернув на зазначене уваги та не запропонував позивачеві відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України уточнити позовні вимоги. У суді апеляційної інстанції цей недолік усунути неможливо.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зазначені обставини доводами апеляційної скарги не були.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що право позивача порушене, судом першої інстанції вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не виконано, інакше як за рішенням суду зняти осіб з реєстраційного обліку він не в змозі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції можливо залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: