ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року Справа № 174/1201/14-ц

п/с № 2/174/32/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі: Пелипас Н.І.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 11.12.2014 р., позивач зазначив, що 31.03.2007 року у м. Вільногірську, Дніпропетровської області помер його батько, ОСОБА_5.

За своє життя батько 15.02.2002 року склав заповіт, який був нотаріально посвідчений, про те, що на випадок його смерті належний йому жилий будинок № 29 по вул. Колгоспній в м. Вільногірську він заповідає йому.

У шестимісячний строк він звернувся з заявою про прийняття спадщини до Вільногірської державної нотаріальної контори, внаслідок чого нотаріусом цієї контори була відкрита спадкова справа № 98/2007.

Однак відповідач, його брат ОСОБА_2, не погодився з заповітом і у квітні 2007 року звернувся з позовом до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, в якому прохав визнати зазначений заповіт недійсним, та провести розподіл спадкового майна після смерті батька.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.10.2012 року у цивільній справі № 2-32/11, п/с 407/29/2012, залишеним у силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2013 року, відповідачу у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі.

Після набрання зазначеним судовим рішенням законної сили, він звернувся до Вільногірської державної нотаріальній контори, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 29 по вул. Колгоспній у м. Вільногірську.

25.03.2014 року, державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, ОСОБА_6, була винесена постанова про відмову йому у вчиненні нотаріальної дії у вигляді видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його батька, ОСОБА_5, у зв'язку з тим, що між ним та відповідачем, ОСОБА_2, виник спір щодо спадщини.

Вважаючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом неправомірною, у квітні 2014 року він звернувся з відповідним позовом до суду, у якому третьою особою зазначив відповідача.

Після подачі ним до суду вищевказаного позову і відкриття цивільної справи №174/315/14-ц, відповідач у травні 2014 року також звернувся з позовом до Вільногірського міського суду як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в якому просив суд визнати житловий будинок № 29 по вул. Колгоспній в м. Вільногірську Дніпропетровської області об'єктом спільної сумісної власності (в рівних частках) наших, матері та батька - ОСОБА_7 та ОСОБА_5, визнати його спадкоємцем першої черги за законом на 1/2 частку спірного будинку, та зобов'язати нотаріуса оформити та видати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину будинку.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року по цивільній справі № 174/315/14-ц, залишеним у силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.09.2014 року, у задоволенні його позову до державного нотаріуса щодо скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено, і також відмовлено у задоволенні позову відповідача до нього та державного нотаріуса, про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю їхніх батьків, та визнання відповідача спадкоємцем першої черги за законом на 1/2 частину спірного будинку.

Таким чином, у цей час він може набути права власності на спірне спадкове майно тільки у судовому порядку, оскільки існує спір між ним та відповідачем відносно того, хто і у яких частинах повинний успадкувати спадщину.

Згідно п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Він вважає, що у судовому порядку за ним повинне бути визнане право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/4 частини житлового будинку № 29 по вул. Колгоспній у м. Вільногірську Дніпропетровської області, приймаючі до уваги наступне.

За своє життя їхні з відповідачем батьки придбали право спільної сумісної власності в силу ст. 22 КпШС УРСР на нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 27.05.1983 року, виданим виконавчим комітетом Вільногірської міської ради народних депутатів, про те, що цілий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в м. Вільногірськ, по вулиці Колгоспна за № 29 дійсно належить ОСОБА_5 на праві особистої власності

31.10.2006 року у м. Вільногірську, померла їхня з відповідачем мати, ОСОБА_7. Після її смерті жодний зі спадкоємців до нотаріальної контори з заявами про відкриття спадщини не звертався.

Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ст. 1226 ЦК, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Приймаючі до уваги, що відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї, вважається, що його батько, ОСОБА_5, та відповідач, ОСОБА_2, які на час смерті матері проживали разом з нею у жилому будинку № 29 по вул. Колгоспній в м. Вільногірську, та були там зареєстровані за місцем проживання, прийняли спадщину після смерті матері у рівних частках.

При цьому виходячи з презумпції того, що майно придбане під час знаходження у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, жилий будинок № 29 по вул. Колгоспній в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, був спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_5, і після смерті ОСОБА_7, у відповідність до ч.1 ст.70 СК України, її 1/2 частка у зазначеному жилому будинку підлягала спадкуванню.

Таким чином відповідач у відповідності до закону отримав право на спадщину у вигляді 1/4 частини жилого будинку № 29 по вул. Колгоспній в м. Вільногірську, як і ОСОБА_5, який також отримав у спадщину 1/4 частку зазначеного жилого будинку після смерті своєї дружини.

Тобто фактично з урахуванням того, що ОСОБА_5 вже мав право власності на 1/2 частку жилого будинку № 29 по вул. Колгоспній в м. Вільногірську, після фактичного прийняття ним спадщини після смерті своєї дружини його право власності на загальну частку у вказаному жилому будинку склало 3/4 частки.

Оскільки ОСОБА_5 за своє життя заповів йому належну йому частку в жилому будинку № 29 по вул. Колгоспній в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, і після його смерті 31.03.2007 року, він подав заяву до Вільногірської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, прийняв таким чином спадщину у вигляді, в тому числі 3/4 частки жилого будинку № 29 по вул. Колгоспній в м. Вільногірську, Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного його покійні батько та мати були власниками спірного житлового будинку з господарчими спорудами, починаючі з 27.05.1983 року, і у той час обов'язкова державна реєстрація їх права власності на зазначений будинок потрібна не була.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій його розміщено, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Доказами правомірності його позовних вимог є наступні судові рішення у цивільних справах, які набрали законної сили: рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.10.2012 року по справі № 2-32/11, п/с 2/407/29/2012; рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.11.2013 року по справі № 174/1000/13-ц, п/с 2/174/546/2013; рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року по справі № 174/315/14-ц, п/с 2/174/232/2014.

Крім того, докази за цим позовом знаходяться у матеріалах спадкових справ №68/2007 та № 98/2007 відкритих Вільногірською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, відповідно, після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_5, які необхідно витребувати для огляду з зазначеної нотаріальної контори.

Згідно абзацу 4 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Ціна позову розрахована ним, виходячи з оцінки вартості спірного житлового будинку з господарськими спорудами зробленого 30.10.2013 року ПП «Геотрон».

Керуючись ст.ст. 3, 114 ЦПК України, ст.ст.328,1216,217,1218,1223,1233,1296 ЦК України, позивач прохає, визнати за ним право спільної часткової власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 31.03.2007 року, ОСОБА_5, на 3/4 частини житлового будинку № 29 з господарськими спорудами (літня кухня, сарай, прибудова, вбиральня) по вул. Колгоспній у м. Вільногірську Дніпропетровської області.

В судове засідання позивач не зявився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності, з участю його представника ОСОБА_1 (а.с.21)

Представника позивача, ОСОБА_1, який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позовні вимоги та їх обгрунтування підтримав в повному обсязі. З його додаткових пояснень витікає, що сестра сторін, ОСОБА_9, пропустила строк подачі до нотаріуса заяви про відмову від своєї частки у спадщині, що відкрилася 31.10.2006 р., після смерті матері сторін, ОСОБА_7, на користь відповідача ОСОБА_2 Тому ОСОБА_2, як спадкоємець, який проживав спільно з спадкодавцем, та батько сторін, ОСОБА_5, який також проживав спільно з спадкодавцем, отримали кожний по ? частині спадщини, враховуючи, що ? частина спірного будинку вже належала ОСОБА_5, як пережившому подружжю. Коли відкрилася спадщина 31.03.2007 р., після смерті ОСОБА_5, який залишив заповіт на позивача, ОСОБА_4, то відбулася спадкова трансмісія і ОСОБА_4, окрім ? частки спірного будинку, належної спадкодавцю, успадкував також ? частку, яку не встиг прийняти заповідач ОСОБА_5, всього ? частки. Відповідачем після смерті матері була успадкована ? частка.

Відповідач та його представник, адвокат ОСОБА_3, який також не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. З їх пояснень витікає, що із спадщини, що відкрилася після смерті матері сторін, відповідачу належить не ? частка спадщини, а 1/3 частина, оскільки сестра сторін відмовилася від своєї частки у спадщині на користь відповідача, тому позивачу належить не ? частки, а 2/3 частки спадщини. Ці факти встановлені судовим рішенням Вільногірського міського суду від 03.07.2014 року у справі в якій приймали участь ці ж сторони, тому вони є обовязковими для сторін і суду, і не потребують повторного встановлення. Відповідач вчасно в квітні 2007 року направляв поштою до Вільногірської державної нотаріальної контори нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_9 про її відмову від своєї частки спадщини на користь відповідача, ОСОБА_2, проте нотаріус ухилилася від отримання поштового відправлення. Після чого, коли конверт з заявою був повернутий відповідачу за спливом строку зберігання на пошті, відповідач сам відніс його в Вільногірську державну нотаріальну контору. Також відповідач та його представник посилалися на письмові заперечення (а.с.28-30,66-68,70).

Із показань свідка ОСОБА_6, державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори, витікає, що нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_9 до Вільногірської державної нотаріальної контори надав 03.05.2007 р. особисто відповідач, 6-місячний строк для подачі цієї заяви сплив 30.04.2007 р.

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши надані сторонами докази, в тому числі письмові, а саме:

- квитанцію від 10.12.2014 р., згідно якої позивач сплатив судовий збір в сумі 983.22 грн. (а.с.1);

- копію звіту ПП «Геотрон», згідно якого станом на 30 жовтня 2013 р. ринкова вартість житлового будинку № 29 по вул. Колгоспній в м. Вільногірську без врахування ПДД складає 131096.00 грн.; курс НБУ по відношенню до долара США на дату оцінки склав 7.99 грн. за 1 долар США; строк дії звіту становить не більше 3 місяців з дати проведення оцінки (а.с.4);

- копію рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 р., в якому , зокрема, зазначено в мотивувальній частині: «Враховуючи те, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після матері ОСОБА_7, а ОСОБА_9 своєю заявою від 14.04.2007 року відмовилась від належної їй долі на спадщину після смерті матері на користь ОСОБА_2, тому на долю ОСОБА_2 буде приходитись 1/3 частка домоволодіння.

Виходячи з цього, на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5, йому належало 2/3 частин будинку, які з урахуванням заповіту мають перейти позивачу ОСОБА_4 Г.» (а.с.5-8);

- копію аркушів паспорта громадянина України на імя ОСОБА_4, 03.06.1963 р. н., який значиться зареєстрованим за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. КомсомолуАДРЕСА_1, з 21.06.1994 р.(а.с.9);

- копію постанови від 25.03.2014 р. державного нотаріуса ОСОБА_6 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4, в звязку з невирішенням спадкоємцями питання про розмір їх часток у спадщині (а.с.10);

- довідку адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області від 22.12.2014 р., згідно якої ОСОБА_2, 27.03.1952 р. н., зареєстрований за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, з 16.04.1996 р. (а.с.13);

- копію аркушів паспорта громадянина України на імя ОСОБА_2, 27.03.1952 р. н., який значиться зареєстрованим за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, з 16.04.1996 р.(а.с.9);

- копію свідоцтва про одруження, згідно якого ОСОБА_5 та ОСОБА_10 уклали зареєстрували шлюб 14.02.1950 р., після одруження їм присвоєне спільне прізвище ОСОБА_5 (а.с.27);

- копію свідоцтва про смерть, згідно якого ОСОБА_5 помер 31.03.2007 р. в м. Вільногірську у віці 79 років (а.с.31);

- копію свідоцтва про смерть, згідно якого ОСОБА_7 померла 31.10.2006 р. в м. Вільногірську у віці 76 років (а.с.32);

- копію свідоцтва про право власност і на жилий будинок від 27.05.1993 р., згідно якого будинок № 29 по вул. Колгоспній у м. Вільногоірську належить на праві особистої власності ОСОБА_5 (а.с.33);

- копію та оригінал листа завідуючої Вільногірською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 на адресу адвоката ОСОБА_11 від 17.12.2013 р., де повідомляється, що: В справах Вільногірської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №68/2007 після смерті 31.10.2006 року ОСОБА_7. Заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_2 та ОСОБА_9, яка відмовилась від своєї частки на користь ОСОБА_2 ОСОБА_5, чоловік ОСОБА_7 прийняв спадщину так як спільно проживав з дружиною на день її смерті.

ОСОБА_5 помер 31.03.2007 року. За життя він склав заповіт згідно якого майно заповів сину ОСОБА_4. В спадковій справі №98/2007 до майна померлого ОСОБА_5 знаходиться: рішення Вільногірського міського суду від 09.10.2012 року про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у задоволенні позову про поділ спадкового майна, визнання недійсним заповіту та визнання права на обов'язкову частку у спадщині; ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2013 року про залишення без змін рішення Вільногірського міського суду від 09.10.2012року; Ухвала Вищого спеціалізовано суду України від 25.09.2013 року, про залишення без змін рішення Вільногірського міського суду від 09.10.2012 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2013 року.

Як вбачається із рішень судів питання щодо визначення часток сторін у спадщині після смерті їх батьків судом не вирішено, як і частка ОСОБА_7 не визначена.

ОСОБА_2 до державної нотаріальної контори не звертався.» (а.с.34, 69,71);

- копію нотаріально посвідченого заповіту від 15.02.2002 р., згідно якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів належний йому будинок № 29 по вул. Колгоспній у м. Вільногірську Сапсаю ОСОБА_12 (а.с.35);

- копію посвідчення, згідно якого, за рішенням Вільногірського міськвиконкому від 28.04.2004 р. № 246, ОСОБА_2 призначений помічником ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.36);

- копію довідки МСЕК, згідно якої ОСОБА_5 з 12.03.1996 р. має інвалідність першої групи внаслідок загального захворювання по зору (а.с. 37);

- копію ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 р, згідно якого рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.03.2015 р. залишено без змін (а.с.54-55);

- копію рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.03.2015 р., згідно якого в задоволенні позову ОСОБА_2, про визнання нотаріального правочину недійсним, відмовлено (а.с.56-58);

- копію листа адвоката ОСОБА_11 на адресу державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори з проханням визнати ОСОБА_2 спадкоємцем стосовно спадщини, що відкрилася після смерті його батьків, або надати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.72);

- копію рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.10.2012 р., згідно якого в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_9, про поділ спадкового майна, визнання права на обовязкову частку у спадщині, визнання недійсним заповіту, відмовлено (а.с.82-83);

- копію рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.11.2013 р., згідно якого позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, про припинення дій, які перешкоджають оформленню спадщини, задоволено в повному обсязі (а.с.84-85);

- копію аркушів паспорту на імя громадянки України ОСОБА_7 (а.с.93);

- копію аркушів паспорту громадянина України на імя ОСОБА_5 (а.с.94);

- копію витягу із Спадкового реєстру від 13.04.2007 р. про реєстрацію спадкової справи, спадкодавець ОСОБА_7 (а.с.95);

- копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 13.04.2007 про прийняття спадщини після смерті 31.10.2006 р. його матері ОСОБА_7 (а.с.96);

- копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_9 від 14.04.2007 р. про відмову від спадщини після смерті 31.03.2007 р. її батька ОСОБА_5, на користь його сина ОСОБА_2 (а.с.97);

- опис вкладення в коштовний лист від 17.04.2007 р. (а.с.98);

- поштовий конверт з поштовим штемпелем від 17.04.2007 р., з зазначенням адреси ОСОБА_2 та адреси Вільногірської державної нотаріальної контори (а.с.99);

- копію листа державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори на адресу ОСОБА_9 та ОСОБА_2 від 19.04.2007 р. з повідомленням про порядок подачі заяв про прийняття спадщини та відмови від спадщини (а.с.100);

- копію листа виконкому Вільногірської міської ради Дніпропеторвської області на запит адвоката ОСОБА_11 від 28.04.2014р. № 037/14, що відомості за 1983 рік про встановлення факту закінчення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку № 29 по вул. Колгоспній в архівному відділі виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області відсутні (а.с. 101) - та оцінивши зазначені докази в іх сукупності та взаємозвязку, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли із спору щодо поділу спадкового майна між двома спадкоємцями, які мають право на неоднакові за розміром частки спадкового майна, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці, стосовно якої відсутні правовстановлюючі документи.

Суд вважає встановленими наступні факти і обставини та відповідні їм правовідносини:

Після смерті 31.10.2006 р. ОСОБА_7 відкрилася спадщина на1/2 частину житлового будинку № 29 по вул. Колгоспній (Колхозній) у м. Вільногірську Дніпропетровської області.

Спадкоємцями першої черги за законом стали три особи: переживший подружжя ОСОБА_5 та діти спадкодавця: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9.

Спадщину за законом прийняли тільки два спадкоємця: ОСОБА_5 - у розмірі 1/6 частки, та ОСОБА_2 у розмірі 2/6 частки, оскільки ОСОБА_9 відмовилася від своєї частки спадщини на користь ОСОБА_2.

Після смерті 31.03.2007 р. ОСОБА_5 відкрилася спадщина на іншу 1/2 частину житлового будинку № 29 по вул. Колгоспній (Колхозній) у м. Вільногірську Дніпропетровської області.

Спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_5 від 15.02.2002 р., став його син ОСОБА_4, який прийняв спадщину в виді ? частини спірного будинку та в порядку спадкової трансмісії (ст. 1276 ЦК України) прийняв 1/6 частку цього ж будинку, яку не вспів прийняти спадкодавець ОСОБА_5 після смерті його дружини ОСОБА_7, таким чином спадкоємець ОСОБА_4 в цілому має право на 2/3 частини спірного будинку, а спадкоємець ОСОБА_2 на 1/3 частину спірного будинку.

Зазначені факти підтверджуються всією сукупністю досліджених доказів, в тому числі вони були предметом судового дослідження і встановлені в мотивувальній частині судового рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 р., яке набрало законної сили 29.09.2014 р. і до цього часу не змінене і не скасоване. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, суд приймає як установлені судовим рішенням від 03.07.2014 р., факт належності 1/3 частини спірного будинку в порядку спадкування за законом ОСОБА_2 і факт належності 2/3 частин спірного будинку в порядку спадкування за заповітом, з врахуванням спадкової трансмісії, ОСОБА_4.

Разом з тим, суд доходить висновку, що достатніх підстав для задоволення позову немає, оскільки:

- по-перше, позивач на момент розгляду справи в суді не вжив заходів до належної оцінки предмету спору, обмежившись висновком ПП «Геотрон» станом на 30.10.2013 р., строк дії якого не більше трьох місяців, що перешкоджає визначити розмір судового збору, виходячи із дійсної вартості спірного нерухомого майна, відповідно до вимог п.п.2,9 ч.1 ст. 80, чим порушуються законні інтереси держави України;

- по-друге, між сторонами виник спір стосовно адреси спадкового майна, тобто чи це вулиця Колхозна чи Колгоспна в м. Вільногірську, однозначної думки сторони не дійшли;

- сторони не надали будь-якої інформації та доказів, стосовно розміру та правового статусу земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок, при цьому позивач посилається на ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, стосовно переходу права власності на земельну ділянку;

- окрім того, позивач в позовних вимогах не зазначив технічних характеристик житлового будинку та інших споруд та приміщень, які входять в спадщину, та не надав стосовно цього будь-яких доказів; звіт ПП «Геотрон» від 30.10.2013 р. суд не приймає, як достатній доказ, оскільки він був дійсним лише протягом 3 місяців.

Згідно ст.ст.10, 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 202 ЦК України, ч. 1 - Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 204 ЦК України, 1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили.

Тобто, згідно зазначеної норми, одним із правовстановлюючих документів про право власності на нерухоме майно, може бути рішення суду.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Таким чином, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Суд також керується правовими нормами спадкового права, а саме: ст.ст. 1261, 1267-1270, 1273-1276, 1278, 1296-1298 ЦК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», доходить висновку, що судові витрати, в виді судового збору 983.22 грн., слід покласти на позивача, ОСОБА_4.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 218,222, 223, 292-294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відмовити у визнанні за ОСОБА_4, права спільної часткової власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 31.03.2007 року ОСОБА_5, на 3/4 частини житлового будинку № 29 з господарськими спорудами (літня кухня, сарай, прибудова, вбиральня) по вул. Колгоспній у м. Вільногірську Дніпропетровської області.

Судові витрати у справі, в виді судового збору 983.22 грн. покласти на позивача, ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.