Справа № 161/2036/15-ц
Провадження № 2/161/1369/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Лукашевич І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про стягнення процентів за користування вкладом, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення процентів за користування вкладом. Вказує, що 05.10.2012 року звернувся до суду із позовом про повернення банківського вкладу, у звязку із тим, що ПАТ «ВТБ Банк» після закінчення строку дії договорів не повертав суми вкладів та відсотків. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2012 року позовні вимоги було задоволено частково, а на його користь було стягнуто суми вкладів в розмірі 200000 грн., 116129 грн. відсотків за договорами, 3 % річних в розмірі 6000 грн., а всього 322129 грн. 28.01.2013 року апеляційним судом Волинської області з банку було стягнуто 208932,10 грн. У звязку із скасуванням Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ (далі ВССУ) та направлення справи на новий апеляційний розгляд, рішення апеляційної інстанції від 28.01.2013 року, 20.11.2013 року апеляційним судом Волинської області стягнуто на його користь 1090010,98 грн. 12.02.2014 року ВССУ вищевказане рішення апеляційної інстанції від 20.11.2013 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції. 08.05.2014 року апеляційним судом Волинської області було винесено рішення про стягнення з банку 113501,02 грн. 10.09.2014 року рішення апеляційної інстанції від 08.05.2014 року було скасовано ВССУ та направлено на новий апеляційний розгляд. 12.11.2014 року апеляційним судом Волинської області ухвалено рішення про стягнення з ПАТ «ВТБ Банк» на його користь 16800,23 грн. Оскільки банк не належним чином виконував взяті на себе зобовязання, протягом тривалого часу користувався його коштами, просить стягнути з відповідача, із врахування заяви про збільшення позовних вимог від 12.08.2015 року, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період із 07.12.2014 року по 25.08.2015 року в розмірі 1056,33 грн., проіндексовані суми на його депозитних рахунках за період з 07.12.2014 року по 25.08.2015 року в розмірі 71400,32 грн., а всього 72456,95 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутності по наявних у ній матеріалах, позов підтримав у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за належне розглянути справу у його відсутності за наявними у матеріалах справи доказами, запереченнями.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Так, судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2012 року у цивільній справі № 0308/16410/12 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», та стягнуто на користь ОСОБА_1 200000 грн. за договорами банківського вкладу, 116129 грн. відсотків за договорами, 6000 грн. 3 % річних, а всього 322129 грн. та судові витрати по справі, у задоволенні зустрічного позову ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1П, про визнання договір банківського вкладу недійсними відмовлено (а.с.36-38).

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 28.01.2013 року було вищевказане рішення суду першої інстанції від 18.12.2012 року було змінено та стягнуто з банку на користь позивача 200000 грн. за договорами банківського вкладу, 2932,10 грн. відсотків за договорами та 6000 грн. 3 % річних, а всього 208932,10 грн. (а.с.32-34).

02.10.2013 року ВССУ рішення апеляційного суду Волинської області від 28.01.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.29-31).

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 08.05.2014 року у вищезгаданій справі, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2012 року в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні відсотків по складах на вимогу та у стягненні в його користь 6000 грн. 3 % річних скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, за яким із банку на користь позивача стягнуто 1070,74 грн. 0,5 % річних по вкладах на вимогу, 5233,38 грн. 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання, в решті позову відмовлено (а.с.19-21).

Ухвалою ВССУ від 10.09.2014 року рішенням апеляційного суду Волинської області від 08.05.2014 року було скасоване, а справа № 0308/16410/12 направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині стягнення відсотків по вкладам (а.с.16-18).

12.11.2014 року апеляційним судом Волинської області, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2012 року в частині стягнення відсотків скасовано та прийнято нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь позивача 16800,23 грн. відсотків за банківськими вкладами (а.с.13-15).

В той же час, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ВТБ Банк» 18.03.2013 року було перераховано позивачу кошти у сумі 208932,10 грн. (а.с.65) на виконання виконавчого листа виданого на підставі рішенням апеляційного суду Волинської області від 28.01.2013 року. 16.06.2014 року ПАТ «ВТБ Банк» було перераховано позивачу кошти у розмірі 113501,02 грн. (а.с.69), а 08.12.2014 року 16800 грн. (а.с.75).

Однак, суд критично відноситься до тверджень представника відповідача, про те, що вищевказані рішення судів виконувались банком добровільно, так як, наявність відкритого виконавчого провадження на підставі заяви стягувача та виданого судом виконавчого листа свідчить про те, що рішення виконувались примусово, що випливає із сутності виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження». Жодних дій щодо виконання рішення судів до початку виконавчого провадження відповідачем не вчинялося. Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із листами щодо добровільного виконання рішень судів (а.с.96), однак кошти позивачу не поверталися.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В той же час, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Із норм ст. 599 ЦК України вбачається, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням в розумінні ст. 599 ЦК України, є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи вищевказані положення, суд дійшов висновку, що ухвалення судового рішення про стягнення із банку на користь позивача грошових коштів, яке не виконане останнім у добровільному порядку, не припиняє грошового зобовязання та не позбавляє позивача на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що відповідачем у порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів виконання рішень судів у добровільному порядку, суд дійшов висновку, позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, а з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період із 07.12.2014 року по 25.08.2015 року в розмірі 1056,33 грн., інфляційні за період з 07.12.2014 року по 25.08.2015 року в розмірі 71400,32 грн., а всього 72456,95 грн.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-61, 212-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 11, 525, 526, 599, 625 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період із 07.12.2014 року по 25.08.2015 року в розмірі 1056 (одна тисяча пятдесят шість) гривень 33 копійки, інфляційні нарахування за період з 07.12.2014 року по 25.08.2015 року в розмірі 71400 (сімдесят одна тисяча чотириста) гривень 32 копійки, а всього 72456 (сімдесят дві тисячі чотириста пятдесят шість) гривень 95 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.