Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Бойко Ю.В. Суддя доповідач Бондар М.С
19 травня 2015 року Справа № 22ц/778/ 1738/15
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.01.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Запорізька міська Рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою та визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з суміжними власниками, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить 7/20 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, попереднім власником яких був ОСОБА_6. Решта будинку, у відповідних частках, знаходиться у власності відповідачів. Порядок користування земельною ділянкою визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21.12.1992 року. За згаданим рішенням, ОСОБА_6 отримав у користування земельну ділянку площею 237 кв.м.. Натепер він (позивач) займає земельну ділянку площею 260 кв.м.. З відповідачами він не може погодити межі земельної ділянки в натурі й це заважає йому отримати займану ним земельну ділянку у власність, шляхом її приватизації. Тому прохав позов задовольнити.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.01.2015 року заявлені вимоги відхилені.

В апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що суд неправильно з'ясував обставини справи, невірно застосував норми матеріального права і, як наслідок, обмежив його права як землекористувача. Покликав оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального и процесуального права.

Із матеріалів справи слідує, що на грудень 1992 року житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві власності належав: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21.12.1992 року був визначений порядок користування спірною земельною ділянкою (а.с.12,46).

Зазначеним рішенням ОСОБА_6 передано у користування земельну ділянку S-1 та S-2 загальною площею 237 кв.м., ОСОБА_7 отримала земельну ділянку площею 207 кв.м, ОСОБА_8 мав право на користування 122 кв.м. спірної земельної ділянки, решта залишена у загальному користуванні (а.с.12).

Отже, у такий спосіб, колишні власники вказаного житлового будинку вставили між собою порядок користування земельною ділянкою з ізольованими дворами.

За положеннями ст.14 ЦПК рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, громадян, а також їх правонаступників, і підлягає виконанню на всій території України.

У ст.120 ч.2 ЗК йдеться, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За договором дарування від 17.08.2007 року право власності на 7/20 житлового будинку по АДРЕСА_1 набув позивач (а.с.6).

На підставі цивільно-правових угод відповідачі отримали у власність свою частку зазначеного будинку (а.с.59-б,46,65).

Із викладеного можна дізнатись, що до заявника, як набувача частки житлового будинку, перейшла у користування та сама площа земельної ділянки, яку мав попередній співвласник, а саме - 237 кв.м..

Матеріали справи також свідчать і про те, що раніше суд розглядав земельний спір між сторони щодо усунення перешкод у користуванні земельними ділянками за спірною адресою.

При цьому, суд встановив розбіжності у розмірах площ земельних ділянок, які були виділені конфліктуючим землекористувачам за рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21.12.1992 року (а.с.30.37).

Так, зокрема, земельна ділянка S-5 площею 5 кв.м., яка була виділена ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (колишні землекористувачі), знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_1.

Відповідно до ч.4 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

За час розгляду справи позивач не довів правомірність збільшення розміру земельної ділянки до 260 кв.м. на яку він претендує для виділення у користування та приватизацію.

Встановлення меж за фактичним їх використанням є неможливим, оскільки присутній факт спору між землекористувачами.

Окрім того, суд наголошує, що відповідно до статті 198 Земельного кодексу України при відведенні земельної ділянки та розробленні документації із землеустрою з метою посвідчення прав на земельну ділянку у порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, в обов'язковому порядку проводиться кадастрова зйомка, призначення якої полягає у визначенні чи відновленні меж земельної ділянки.

При цьому, норми ст.198 ЗК України лише вказують, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами".

Отже, якщо суміжний землевласник або землекористувач відмовляється підписувати акт погодження меж орган уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, має враховувати не сам факт відмови від підписання акту, а мотиви такої відмови.

Таким чином, підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

З огляду на це, слід вважати, що спір про право у випадку не підписання акту погодження меж відсутній.

Втім, відмова в погодженні меж земельної ділянки може перешкодити зацікавленій особі в оформленні прав на неї.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

У ч.1 ст.106 Земельного кодексу України йдеться, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

За положеннями ст.158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів (ч.1 ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Так, згідно ч.4 ст.47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з цих питань утворюються постійні комісії ради, які є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Особа, зацікавлена у вирішенні земельного спору, може звернутись до такої Комісії із заявою щодо неможливості узгодити межі земельної ділянки в натурі у зв'язку з відсутністю суміжних землекористувачів, ненадання ними згоди на погодження чи з інших причин.

За наявністю такого прохання (заяви) та інших необхідних документів цей спір розглядається колегіально Комісією з питань землекористування, а в разі необхідності спільно з іншими комісіями, наприклад із Комісією архітектури, містобудування та охорони історичного середовища.

На засіданні Комісії можуть бути присутні і сторони, власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок, між якими виник спір.

Комісія приймає рішення щодо спірних питань з узгодження меж земельної ділянки.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заявлені вимоги.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.01.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: