Справа № 579/1819/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2015 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі: судді - Ольховик А.І.,

за участі секретаря - Малик Г.М.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кролевці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Кролевецької міської ради Сумської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом до Кролевецької міської ради Сумської області та ОСОБА_4, яка за клопотанням представника позивача залучена в якості відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що в АДРЕСА_1 літ. А-1 з господарськими будівлями ( чотири сараї літ. Б, Г, Е, Ж, дві літні кухні літ. В, З, два погреби літ. пг, пг1, вбиральня літ. У, огорожа літ. №). Загальна площа будинку становить 162,1 кв. м, житлова площа 98,7 кв.м. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи Кролевецького РБТІ, право власності зареєстровано в реєстровій книзі № 2 під реєстровим № 553 на ім'я ОСОБА_5 - 44/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кролевецького державною нотаріальною конторою 22.12.2010 року за №1-2247, ОСОБА_6 - 11/400 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Кролевецької міськради 17.11.1995 року, ОСОБА_7 - 213/400 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Кролевецької міськрад 17.11.1995 року та договору дарування від 07.12.1996 року.

Земельна ділянка, на якій розміщений будинок, загальною площею 0,0769 га належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія СМ №146727.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла. Заповіту після своєї смерті ОСОБА_7 не залишила. Спадкоємцями після її смерті є сини: ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_8 Спадщину позивач прийняв, подавши у визначений законом строк відповідну заяву до нотаріальної контори, його брат ОСОБА_8 від спадщини відмовився.

ОСОБА_7 все життя проживала у будинку по АДРЕСА_1. Її сім'я завжди користувалась зазначеною частиною будинку. Так, частина будинку, яка належала їй на день смерті, була успадкована нею та її сестрами та братами після смерті їх матері, ОСОБА_6, кожному по 1/5 частині половини будинку по АДРЕСА_1 (пізніше - АДРЕСА_1). При цьому, свідоцтво про спадкування на 1/5 цього майна ніким не було отримане і тому залишилось рахуватись за ОСОБА_6 Пізніше, три частини зазначеної нерухомості були подаровані ОСОБА_7 її братом та сестрами. На сьогодні, в зв'язку з перебудовами, збільшенням площі нерухомості, частки співвласників перерозподілились таким чином: ОСОБА_6 належить 11/400 частини житлового будинку з господарськими будівлями - на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Кролевецької міськради 17.11.1995 року, ОСОБА_7 - 213/400 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Кролевецької міськради 17.11.1995 року та договору дарування від 07.12.1996 року.

ОСОБА_7, проживаючи в будинку АДРЕСА_1, користувалась також частиною, яка належала ОСОБА_6 з 1995 року. Вона відкрито володіла частиною нерухомості, як власниця, користувалась належною її покійній матері частиною будинку, підтримувала технічний стан, за необхідності проводила ремонт. За цей час ніхто на нерухомість не претендував і вона повністю знаходилась в розпорядженні ОСОБА_7 У 2013 році позивач вже звертався до Кролевецького районного суду з аналогічною заявою. Під час судового розгляду з'ясувалось, що на зазначену вище частку претендує спадкоємиця покійного брата ОСОБА_7, дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_4. Але, заявивши свої права на нерухомість, ОСОБА_4 не змогла визначити, на яку саме частку вона претендує та з чого ця частка складається. На той час він залишив позовну заяву без розгляду, але до сьогодні питання залишилось не визначеним. Він, як і його померла мати, продовжує відкрито і безперешкодно володіти частиною нерухомості, яка належить покійній ОСОБА_6

Отже, позивач вважає, що ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_6, заволоділа належним їй майном - 11/400 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 і до своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрито і безперешкодно володіла ним. Після смерті ОСОБА_7, він, як її спадкоємець продовжує відкрито і безперешкодно володіти зазначеним майном, а тому, посилаючись на положення ч.ч. 1, 2 ст.344 ЦК України, просить визнати за ним право власності на 11/400 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги в повному обсязі з викладених вище підстав.

Представник відповідача - Кролевецької міської ради в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала, в попередньому судовому засіданні при визначенні судом фактів, які необхідно встановити для вирішення спору, що вона зазначила, що вважає спірне майно фактично своїм майном після смерті чоловіка і претендує на нього як на спадок.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача ОСОБА_4, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступних встановлених судом обставин та правовідносини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач є:

- майно може бути об'єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Судом встановлено, що згідно будинкової книги ОСОБА_7 проживала з 1971 року в АДРЕСА_1, ОСОБА_2 проживав за вказаною адресою з 1991 року (а.с.23-30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла (а.с.15). Після її смерті 12 жовтня 2012 року спадщину прийняв її син ОСОБА_2, другий спадкоємець ОСОБА_8 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_12 (а.с.53-55).

Згідно інвентаризаційної справи рішенням №7 виконкому Кролевецької міської Ради депутатів трудящих від 26 квітня 1955 року ОСОБА_6 та ОСОБА_13 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під АДРЕСА_1, площею 600 кв.м. Рішенням виконкому Кролевецької міської Ради депутатів трудящих від 15 травня 1968 року частину АДРЕСА_1 найменували АДРЕСА_1, у зв"язку з чим адреса будинку змінилася з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 (а.с.16).

За висновком реєстрації домоволодіння від 23 січня 1957 року за ОСОБА_6 (рос.мова) та ОСОБА_14 (рос.мова) було зареєстровано на праві власності домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору забудови від 12.07.1955 року та акту про закінчення будівництва від 06.12.1956 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.13). Після її смерті Кролевецькою держнотконторою видано свідоцтво про право спадщини за законом від 2 березня 1960 року, згідно якого спадщину прийняли її діти: син ОСОБА_15 та доньки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_15 по 1/5 частини (а.с.9).

31 травня 1960 року Кролевецькою державною нотаріальною конторою видане ще одне свідоцтво про право спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_18 на 1/5 частину її майна (інвентарна справа). Відповідно до ухвали судової колегії в цивільних справах Сумського обласного суду від 11 серпня 1960 року рішення народного суду Кролевецького району від 18 липня 1960 року частково змінено, виділено на долю ОСОБА_18 в натурі половину домоволодіння в м.Кролевець по АДРЕСА_1. Рішенням районного народного суду Шосткинського району від 20 січня 1961 року, яке залишено без змін ухвалою Сумського обласного суду від 20 лютого 1960 року ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_15 виділені в користування кімнати 2-1, 2-3, розміром 8,13 кв.м та 8,36 кв.м з сіньми, ганком, половиною сараю та воріт, що скадає 3/10 частини загального домоволодіння по АДРЕСА_1. ОСОБА_18 виділено кімнату 2-2, розміром 16,96 кв.м. і половину сараю, що складає 2/10 частини домоволодіння, розділена земельна ділянка, стягнута компенсація з ОСОБА_18.(інв.справа).

Як пояснила в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4, вона з чоловіком ОСОБА_18 проживала в належній її чоловіку частині будинку до того часу, коли отримали квартиру, в якій вона проживає і на даний час.

17 листопада 1995 року виконкомом Кролевецької міської Ради народних депутатів видані свідоцтва про право власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 по 11/400 частин ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_15, померлій ОСОБА_6 та на 45/100 зазначеного будинку ОСОБА_15 (інв.справа). 7 грудня 1996 року ОСОБА_17, ОСОБА_15 та ОСОБА_19 подарували своїй сестрі ОСОБА_7 33/400 частини будинку за вказаною адресою (а.с.12). Згідно довідки Кролевецького РБТІ від 01.08.2013 р. право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстроване на ОСОБА_5-44/100, ОСОБА_6-11/400 на ОСОБА_7-213/400 (а.с.7).

ОСОБА_18 - чоловік відповідачки ОСОБА_4 та брат померлої ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.61). Після його смерті спадщину прийняла його дружина-відповідачка у справі ОСОБА_4, подавши заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору (.с.69-71), тобто заявила свої спадкові права після смерті чоловіка, також як і її чоловік ОСОБА_18 заявив свої спадкові права після смерті своєї матері ОСОБА_6, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право спадщини по закону (а.с. 53 справи 2013 р.).

Зважаючи на те, що відповідно до вимог ст. 344 ЦК України позивач повинен довести, що він добросовісно заволодів чужим нерухомим майном і продовжує відкрито і безперервно ним володіти протягом десяти років, тобто довести добросовісність володіння на момент передачі фактичному володільцю майна на початковий момент відліку строку давності володіння, визначеного законом. При цьому незаконний володілець протягом усього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Сам по собі факт користування майном не може бути підставою для застосування набувальної власності.

Позивач в судовому засіданні не визначився з якого часу, зазначаючи то 1995 рік, коли його матері ОСОБА_7 було подароване майно її братом і сестрами, крім брата ОСОБА_18, який відсужував належне йому майно в судовому порядку, чи з 1971 року, коли ОСОБА_7 зареєстрована в зазначеному будинку.

Суд, встановивши обставини справи, проаналізувавши всі надані докази, зважаючи на думку відповідачки, яку вона висловила в попередньому судовому засіданні при визначенні судом фактів, які необхідно встановити для вирішення спору, про те, що вона вважає спірне майно фактично своїм майном після смерті чоловіка і претендує на нього як на спадок та те, що її чоловік ОСОБА_21, отримавши після смерті матері ОСОБА_6 право на спадщину за законом на 1/5 частину нерухомого майна, судився за зазначене майно з іншими спадкоємцями, в тому числі і з ОСОБА_7, жив у зазначеному будинку з сім"єю, після його смерті в 2010 році його дружина заявила про свої спадкові права, в тому числі і на спірне майно, подавши заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка в нотаріальну контору, суд вважає, що позивач в судовому засіданні не довів обставин, на які посилається.

Таким чином, доводи позивача про те, що він добросовісно володіє нерухомим майном по АДРЕСА_1 цілком і повністю спростовуються зазначеними вище доказами.

Крім того, даними доказами і позицією відповідачки підтверджується, що і на той час, на який вказує позивач і на сьогодні на нерухоме майно, яке розглядається позивачем як об'єкт набувальної давності, претендували і претендують інші особи - ОСОБА_18 до 2010 року і з 2010 року ОСОБА_4 (відповідачка у справі).

Незаконний володілець, яким заявив себе у пред'явленому позові ОСОБА_2 в силу ч.2 ст.344 ЦК України протягом усього часу володіння майном повинен бути впевненим, що на це майно не претендують інші особи. Як встановлено у справі позивач та його мати до моменту смерті знали про претензії сім"ї відповідачки ОСОБА_4 на вказаний нерухомий об'єкт, а його посилання на те, що на будинок ніхто не претендує спростовуються дослідженими у справі доказами, що свідчить про відсутність і на даний час такої обов'язкової умови для набувальної давності як добросовісність володіння.

Право власності належить до суб'єктивних прав, які можуть виникнути за наявності певного юридичного факту або їх сукупності.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено таких обставин як добросовісність володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно, а оскільки наявність зазначених обставин є обов'язковою для набувальної давності, за їх відсутності немає і підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, бо сам по собі факт користування майном не може бути підставою для її застосування.

За викладених обставин у задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Відповідно до ст.344 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 63, 88, 209, 212-215, ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Суддя А. І. Ольховик