справа № 619/3380/14-ц провадження 2/619/87/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.
при секретарі Гетьман А.Ф.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області, Харківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, ОСОБА_2 кооперативу «Житлово - будівельного кооперативу «ГЕЯ», треті особи - ОСОБА_3, Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції, відділ Держземагенства в Дергачівському районі Харківської області «Про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, запису про його реєстрацію, та витребування земельної ділянки в добросовісного набувача»,-
Згідно з висновком ПП «Перспектива земля» (ліцензія серії АВ №1519591 від 19.02.2010 року) експертна грошова оцінка земельної ділянки, яка передана ОК «ЖБК ГЕЯ» площею 14. 5600 га. складає 11 745 552, 00 грн.
У подальшому ОК «ЖБК ГЕЯ» отримано в Дергачівському відділі ХРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.
Разом з тим, вищевказане рішення не приймалося Черкасько - Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області на пленарному засіданні 02.10.2009 року на сесії Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.
Відповідно до протоколу засідання депутатської земельної комісії від 02.10.2009 року Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та протоколу L сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 02.10.2009 року рішення про передачу у власність земельної ділянки ОК «ЖБК ГЕЯ» площею 14. 5600 га на пленарні засідання сесії не виносилися, рішення сесією не приймались, заяви про передачу у власність земельної ділянки на користь ОК «ЖБК «ГЕЯ» до сільської ради не подавалися та комісією не розглядалися.
В ході проведення перевірки опитані депутати, які були присутні під час проведення L сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які також засвідчили факт того, що рішення про передачу у власність земельної ділянки ОК «ЖБК ГЕЯ» площею 14. 5600 га на пленарні засідання сесії не виносилися, сесією не приймалися, заяви про передачу у власність земельних ділянок громадянами до сільської ради не подавалися та комісією не розглядалися.
Також, будучі опитаною за даним фактом секретар Черскасько - Лозівсьої сільської ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_11 дала аналогічні пояснення.
Відповідно до пояснень спеціаліста 1 категорії управління комунального майна Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_12 встановлено, що ОСОБА_12 на займаній посаді з 2000 року. До посадових обов'язків ОСОБА_12 віднесено складання планово картографічних матеріалів для ведення державного земельного кадастру, розгляд звернення з питань земельних відносин, а також питання при складанні землевпорядних документації, в тому числі розміщення земельних ділянок. Заяви з питань надання у власність земельних ділянок ОК «ЖБК ГЕЯ» не надходили.
Згідно інформації Дергачівської РДА встановлено, що висновки про погодження місця розташування вищевказаної земельної ділянки відсутні, земельна ділянка не входить до території с. Черкаська - Лозова та не передбачена як квартал житлової забудови у Генеральному плані с. Черкаська - Лозова.
Окрім цього, встановлено, що вказана земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту с. Черкаська Лозова Дергачівського району.
Згідно ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, розпорядження землями всіх категорій за межами населеного пункту відносилось до повноважень обласних державних адміністрацій. Виключно Харківська обласна державна адміністрація у якості законного розпорядника землями державного фонду мала право на прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Крім того, факт незаконної передачі у власність вказаної земельної ділянки також підтверджується тим, що передача відбулась з порушенням ст. 41 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до ст. 41 ЗК України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно - будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.
Земельні ділянки передані у власність ОК «ЖБК ГЕЯ» безоплатно, у відповідності до ст. 41 Земельного кодексу України, якою передбачено, що житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.
Згідно статей 133, 137 Житлового кодексу Української PCP громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово - будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті.
Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях.
Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу PCP, Житловим кодексом УРСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України.
Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організованого кооперативу і зареєстрованого в установленого порядку. Кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сім'ї.
Відповідно до п. 1.5. статуту ОК «ЖБК ГЕЯ» та протоколу « 1 загальних зборів засновників (учасників) ОК «ЖБК ГЕЯ» від 29.04.2009 року засновниками (членами) кооперативу є три громадяни України ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15
Вказані особи на час створення, державної реєстрації кооперативу та на час видачі спірного державного акту ( в тому числі на час 02.10.2009 року) на квартирному обліку не перебували.
У Статуті ОК «ЖБК ГЕЯ» не визначено кількість квартир у житловому будинку (будинках), які заплановано до будівництва кооперативом, що суперечить меті створення обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу, обслуговування членів кооперативу шляхом забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей, а не будівництво житла для інших осіб.
Вищевикладені обставини свідчать про те, що ОК «ЖБК ГЕЯ» не створювався як житлово-будівельний кооператив відповідно до Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, а відповідно не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність відповідно до ст. 41 Земельного кодексу України, а тому у Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району не було достатніх правових підстав для безоплатної передачі спірної земельної ділянки відповідачу - ОК «ЖБК «ГЕЯ».
Таким чином, враховуючи положення ст. 41 Земельного кодексу України, згідно з якими житлово-будівельним (житловим) та гаражно - будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність, при вирішенні питання щодо надання безоплатно земельної ділянки слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу. Вказана правова позиція підтверджується висновками Вищого господарського суду України, який неодноразово розглядав спори за аналогічними матеріально-правовими відносинами ( зокрема постанова ВГСУ від 02 серпня 2011 року у справі № 31/70; постанова ВГСУ у справі 50/175 від 15.11.2011 року).
У зв'язку з викладеним, вказана земельна ділянка не могла бути передана обслуговуючому кооперативу «Житлово - будівельний кооператив ГЕЯ».
Згідно ч.1 п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні » визначена виключна компетенція сільських рад про дозвіл на пленарних засіданнях сесії сільської ради питань регулювання земельних відносин.
За ст.ст.12, 118, 121, 41 Земельного Кодексу України визначено повноваження сільських рад у галузі земельних відносин , порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та юридичним особам, та норми безоплатної передачі земельних ділянок.
Цивільно-правовими наслідками дій невстановлених посадових осіб стала безпідставна видача державного акту на право власності на ім'я ОК «ЖБК ГЕЯ». Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОК «ЖБК ГЕЯ» за відсутності такого права у кооперативу. Вказане право власності не набуте.
Так, у державному акті на право власності на земельну ділянку від серії ЯИ № 616676 підставою для його видачі зазначено рішення L сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради від 02.10.2009 року.
Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ст.122 ЗК України (в редакції на момент видачі спірних державних актів) повноваження щодо розпорядження земельними ділянками житлової та громадської забудови за межами населених пунктів належали обласним державним адміністраціям, у зв'язку з чим, Черкасько-Лозівська сільська рада взагалі не була уповноважена на прийняття рішень щодо спірної земельної ділянки.
З огляду на відсутність прийнятого у встановленому законом порядку рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність відповідне право власності ОК «ЖБК ГЕЯ» в силу ст.116 ЗК України не набуте.
Відповідно до п.3.2. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43 (в редакції на час видачі державного акту) державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку здійснювалася структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.
Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування), та сам по собі не може бути підставою виникнення права власності.
Відсутність у ОК «ЖБК ГЕЯ» права власності на спірну земельну ділянку зумовлює необхідність визнання судом недійсним запису про державну реєстрацію вищевказаного державного акта, оскільки така реєстрація проведена безпідставно.
Разом з тим, в ході досудового розслідування встановлена ще одна додаткова ознака підроблення вищевказаного державного акту ОК «ЖБК ГЕЯ».
Відповідно до п. 2.14. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 (в редакції на час видачі державного акту): державний акт на право власності на земельну ділянку складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів.
Встановлення факту підроблення підпису колишнього начальника управління Держкомзему у Дергачівськогму районі є самостійною підставою для визнання вказаного документу недійсним, оскільки він не підписаний необхідними посадовими особами відповідно до встановленого порядку оформлення державних актів.
Пунктом 4 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення.
Необхідність визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку у випадку встановлення судом, що рішення про передачу земельної ділянки у власність сільською радою не приймалося, випливає зі змісту ч.2 ст.152 ЗК України та правової позиції Верховного суду України (постанова від 20.02.2012 №6-78 цс-11).
Вказана правова позиція доведена пунктом 2 листа заступника Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права» від 27.09.2012 № 10-1391/0/4-12 та в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.
Відповідно до ч.3 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у справах за позовами власників майна щодо його відчуження за наступними правочинами таке майно може бути витребувано від особи шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.
В силу ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Спірна земельна ділянка вибули з володіння держави, як законного власника, не з її волі, за відсутності згоди позивача та прийнятого компетентним органом виконавчої влади рішення про її передачу в приватну власність.
Згідно п.22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.
За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 цього Кодексу, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача.
Необхідність витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння із застосуванням положень статей 387, 388 ЦК України у випадку встановлення судом, що земельна ділянка у встановленому законом порядку не надавалася, рішення сільської ради, зазначене в державному акті на право власності - підроблене, порушено вимоги п.12 Перехідних положень розділу X ЗК України, оскільки землі знаходяться за межами населеного пункту, тому сільською радою не могли надаватися, у зв'язку з чим незаконно вибули з державної власності, визначено правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова від 26.09.2011 №6-34 цс-11).
Вказана правова позиція доведена пунктом 3 листа заступника Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права» від 27.09.2012 № 10-1391/0/4-12 та в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.
У зв'язку з цим, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_1 як добросовісного набувача.
Прокурор прокуратури Дергачівського району Мироненко С.С. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив справу розглядати в заочному судовому засіданні у зв'язку з відсутністю відповідачів.
Представник головного управління Держземагенства у Харківській області, представник Харківської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, в яких позов підтримали в повному обсязі, просили справу розглядати у їх відсутність.
Представником Харківської обласної державної адміністрації Тимошенко Г.Ю. надано суду пояснення, відповідно яких зазначено, що прокуратурою Дергачівського району Харківської області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок, розташованих на територіях Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівского району.
Відповідно до п 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі реєстрація державних актів здійснювалася структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.
Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності, але сам по собі не може бути підставою виникнення права власності.
Відсутність у ОК "ЖБК ГЕЯ" права власності на спірну земельну ділянку зумовлює необхідність визнання судом недійсним запису про державну реєстрацію вищевказаного державного акта, оскільки така реєстрація проведена безпідставно.
Також зазначають, що згідно з ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеві державні адміністрації", в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження земельними ділянками державної власності за цільовим призначенням "для житлової та громадської забудови" за межами населеного пункту є Харківська обласна державна адміністрація.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, причину неявки суд не повідомив, надав суду заперечення відповідно яких заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він не вчиняв жодних поручень, тому підстав для позбавлення його права власності на земельну ділянку немає.
Відповідач ОСОБА_2 кооперативу «Житлово - будівельного кооперативу «ГЕЯ», треті особи: ОСОБА_3, відділ Держземагенства Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, від них не надійшло повідомлення про причини неявки.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Представник третьої особи: Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області в судове засідання не з'явився, відповідно заяви просить суд слухати справу у його відсутність.
Враховуючи вказане суд вважає можливим розглядати справу в заочному судовому засіданні.
Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних мотивів.
За п. п. 2.1. п. 2 цього договору продаж здійснено за 159000,00 грн., які покупець одержав повністю від продавця при підписанні цього договору.
Як зазначає прокурор в своєму позові, в ході перевірки встановлено, що при проведенні L сесії V скликання Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області рішення про передачу у власність земельної ділянки ОК «ЖБК ГЕЯ» площею 14.5600 га на пленарне засідання сесії не виносилося, сесією не приймалося. Висновки щодо погодження місця розташування вищевказаної земельної ділянки відсутні, земельна ділянка не входить до території с. Черкаська - Лозова, тобто прокурор вважає, що факт незаконної передачі у власність вказаної земельної ділянки є доведеним.
Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено у ст. ст. 78, 81, 116 ЗК України.
За змістом ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Таким чином, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним.
Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст. ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152 ЗК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 152 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Таким чином, за змістом ст. 152 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено зазначеною нормою, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.
Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними розпоряджень про передачу земельних ділянок та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувачів, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, яким земельні ділянки були передані у власність.

Відповідно до ст. 378 ЦК України, право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду, у випадках встановлених законом.

Позивачем не доведено суду, що сторони недодержувалися вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме в момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, відсутні правові підстави визнання вищезазначеного договору недійсним, оскільки в момент його вчинення були додержані всі вимоги, встановлені відповідними частинами статті 203 ЦК України.

Будь-яких належних та допустимих доказів незаконного отримання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки позивачем суду не надано.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 78, 81, 116, 128, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст. 21, 55 Конституції України, ст.ст. 10-11, 58-60, 88, 154 ч.6, 209-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 378 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області, Харківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, ОСОБА_2 кооперативу «Житлово - будівельного кооперативу «ГЕЯ», треті особи - ОСОБА_3, Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції, відділ Держземагенства в Дергачівському районі Харківської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, запису про його реєстрацію, та витребування земельної ділянки в добросовісного набувача - відмовити.

Заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку площею 14.5600 га для будівництва і споруд (кадастровий номер земельної ділянки :00:000:2774) на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та заборони вчиняти будь-які дії, видавати будь-які довіреності на відчуження та передачу, стосовно земельної ділянки площею 14.5600 га для будівництва і споруд (кадастровий номер земельної ділянки :00:000:2774) на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, відповідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року - скасувати.

Заочне рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд в 10 денний строк з дня отримання копії рішення, а позивачем та іншими особами, які беруть участь у справі, в загальному порядку шляхом подачі в 10 денний строк апеляції з моменту оголошення рішення, а особами, які не були присутні під час оголошення рішення з моменту отримання копії рішення через районний суд до апеляційного суду Харківської області.

Суддя Є. Р. Остропілець