АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22ц/790/503/15 Головуючий 1 інстанції - Цвіра Д.М.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: - Коровіна С.Г.

Суддів : - Коваленко І.П.

Довгаль А.П.

При секретарі: - Калюжній Ю.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Інсолар» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Інсолар» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Інсолар», в якому просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Інсолар» матеріальну шкоду - не нараховану та невиплачену суму втраченого заробітку за період з 28.03.2007 р. по 03.06.2014 р. одноразово - 161187,80 грн. та моральну шкоду одноразово - 1052352,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював з 1998 року по 28.03.2007 р. на посаді комірника, а у відповідності з Наказом НПП „Інсолар" ТОВ від 15.05.2006 р. №11 «Про допуск до управління автонавантажувачем» позивач сполучав роботу комірника з роботою на автонавантажувачі. Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою наказом підприємства від 01.10.2002 р. №13 позивач повинен був забезпечувати розміщення товарно-матеріальних цінностей з врахуванням раціонального використання складських приміщень, організувати проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, проводити технічне обслуговування автонавантажувача.

НВП „Інсолар" ТОВ проводив монтаж та пусконалагоджувальні роботи систем холодопостачання, вентиляції та кондиціонування. У відповідності із Договорами №158, №159, №20 від 01.04.2006 року НВП „Інсолар" ТОВ орендував виробничі приміщення на закритій єдиній території ЗАТ „Автосервіс" та АТП-16355 за адресою: АДРЕСА_1. У відповідності з вказаними Договорами орендатор зобов'язаний проводити прибирання об'єктів оренди, слідкувати за санітарним станом території, прилеглої до об'єкту оренди на 10 метрів, забезпечувати охорону праці своїх працівників, в тому числі на території орендодавця. Орендатор несе відповідальність за забезпечення правил пожежної безпеки, охорони праці, санітарно-технічних норм. Все це передбачено договорами оренди.

Відповідач не виконав елементарні вимоги безпеки праці, в результаті чого позивач отримав важку травму. 16.08.2006 р. позивач виконуючи свої обов'язки, проводив вантажні роботи: завантажував з допомогою автонавантажувача устаткування зі складу на автомобіль з напівпричепом «Крона». Вентиляційна установка і двигуни, які завантажувались на автомобіль, відносяться до 3-ї категорії вантажів (масою більше 500 кг). Оскільки великий автомобіль не міг заїхати в складське приміщення, вантажні роботи проводились на території, автомобіль стояв на відстані 10 метрів від воріт складу. Робота виконувалась до обіду. Після перерви біля 14-ої години позивач відтранспортував автонавантажувач і находився біля автомобіля з метою перевірки кріплення вантажу, що передбачено нормативно-правовими актами. В цей час через площадку, де проводились вантажно-розвантажувальні роботи (між воротами складу і завантаженим автомобілем) проїжджав автомобіль ЗІЛ, двері будки цього автомобіля відкрились та вдарили позивачу по спині, спричинивши важкі наслідки в порушенні здоров'я позивача.

Відповідачем за вищезазначеним фактом було складено акт форми НВП, як не пов'язаний з виробництвом.

Рішенням судів від 13.07.2012 р., 15.05.2013 р., 23.03.2014 р. випадок, який стався з позивачем 16.08.2006 р. визнано пов'язаним з виробництвом, встановлено, що він стався на робочому місці, на території підприємства, при виконанні позивачем його трудових обов'язків.

15.05.2014 р. відповідачем було складено акти про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 та за формою Н-5. За висновком МСЕК від 11.06.2014 р. позивача визнано інвалідом 2-ї групи за трудовим каліцтвом з 80 % втратою професійної працездатності з 03.06.2014 р. Така кваліфікація інвалідності позивача, повинна бути встановлена з 28.03.2007 р., , але не була встановлена у зв'язку з відмовою відповідача скласти акт про нещасний випадок за формою Н-1.

У відповідності з Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові від 19.06.2014 р. позивачу призначено втрачений заробіток починаючи з 03 червня 2014 року в розмірі 1872,10 грн. щомісячно виходячи із середнього заробітку - 2340,12 грн. Саме цього заробітку позивач лишився.

В тому, що позивач не отримував страхові виплати втраченого заробітку з 28.03.2007 р. по 03.06.2014 р. (7 років 2 місяця 3 дня або 86 місяців 3 дні) вини Фонду немає, винен відповідач.

Виходячи з розрахунків позивача, не нарахована та невиплачена сума втраченого заробітку за період з 28.03.2007 р. по 03.06.2014 р. (86 місяців 3 дні) складає 161187,80 грн.

Ця сума повинна бути стягнута з відповідача.

Крім того своїми неправомірними діями відповідач спричинив позивачу велику моральну шкоду. Моральну шкоду позивач обґрунтовує наступним, згідно Висновку комісійної судово-медичної експертизи від 20.12.2011 року, проведеної Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи, його травма визнана важкою. Завдані важкі тілесні ушкодження були психотравмуючим фактором, призвели до постійних фізичних страждань, фізичного болю, зруйнувався увесь життєвий уклад позивача, порушені життєві зв'язки, позивач до нещасного випадку був здоровим, про що свідчать медичні огляди, завжди був людиною спортивною, їздив зимою на лижах, влітку - на велосипеді, міг керувати автонавантажувачем. За довгі роки роботи у відповідача позивач мав добрі, товариські стосунки з працівниками. А після отримання каліцтва позивач не може сісти, ледве ходе з палицею, не може нормально спати та виконувати навіть домашню роботу. Довгі роки лікування, неможливість купувати необхідні ліки вплинули на психологічний стан та нервову систему позивача, він став несамовитим, не може себе обслуговувати. Позивач став іншою людиною, втратив інтерес до життя та можливість заробити на гідне життя. Все це призвело до постійних моральних страждань. До того ж впродовж 7 років позивач був вимушений боротися за свої порушені права, ходити по інстанціях, судах. Більш того позивача було звільнено з роботи за прогул 28.03.2007 року в той час, коли він проходив МСЕК (Наказ №50-к від 01.06.2007 року). Відповідач знав, що позивач тяжко хворіє біля восьми місяців, що підтверджується лікарняними листами, які позивач надавав відповідачу.

Позивач та представники позивача - ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції повністю підтримали позовні вимоги.

Представник відповідач - заперечував проти позову та пояснив, що 16.08.2006р. на території іншого підприємства АТП - 16355 працівниками ТОВ «НВП Інсолар» здійснювались роботи по завантаженню автомобіля з напівпричепом Крона, яким керував водій ОСОБА_8. Водій ОСОБА_8 не був і не є працівником відповідача, а також автомобіль Крона не перебував у власності відповідача, також всі роботи було закінчено ще до обідньої перерви о 13 годині 00 хвилин. Саме о 14:00 ОСОБА_10 керуючи автомобілем ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 на території АТП-163 5 5 м. Харків, вул. Ізмайлівська, де на його автомобілі відкрились задні двері, якими було травмовано пішохода ОСОБА_5 Зазначені обставини та факт травмування пішохода ОСОБА_5 було встановлено постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.12.2006 р. Обставини травмування пішохода ОСОБА_5 встановлені вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 03.07.2014 р. Шкода, завдана ОСОБА_5 діями водієм ЗІЛ ОСОБА_10 стягнута з останнього на користь ОСОБА_5 за вироком суду. Таким чином, представник відповідача вважає, що посилання відповідача на ст.ст. 23, 1166,1157, 1168 ЦК України є неправильним, оскільки звинувачення відповідача у нанесенні ОСОБА_5 тяжких ушкоджень не підтверджується матеріалами справи, жодних доказів порушення відповідачем норм охорони праці суду не надано.

Таким чином, представник відповідача просив суд у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміненню в частині розміру стягнутої моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до наказу № 50-к від 21.07.1998 р. прийняти на посаду комірника НВП «Інсолар». Наказом № 50к від 01.06.2007р. позивача звільнено з НВП «Інсолар» ТОВ за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить копія трудової книжки (а.с. 91-92).

Судовим розглядом встановлено, що 16.08.2006 р. о 14 год. 00 хвил. ОСОБА_10 керуючи автомобілем ЗІЛ, реєстр, номер НОМЕР_1 двигався по території АТП 16355 м. Харків (вул. Ізмайлівська). На його автомобілі відчинилась задні двері, якими було травмовано пішохода ОСОБА_11 Такими діями водій порушив вимоги п. 15.13 Правил дорожнього руху. Відповідно до копії постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 19.12.2006 року ОСОБА_10 притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП. Йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 34 грн. (а.с. 71).

В акті № 1 про нещасний випадок, не пов'язаний з виробництвом (форма НВП), який складено 16.08.2006 року відносно ОСОБА_5 зазначено наступні обставини, за яких стався нещасний випадок: 16.08.2006 р. Вказано, що 09:00 комірник НВП «Інсолар» ТОВ ОСОБА_5 приступив до виконання своїх обов'язків. Він займався відпусканням зі складу обладнання , що завантажувалося в автомобілі з напівпричепом KRONA. Автомобілем керував водій АТП-16355 ОСОБА_8 Завантаження автомобіля закінчилось близько 13:00, перед настанням обідньої перерви. ОСОБА_11 залишив територію складу і пішов на обідню перерву. Автомобіль залишався перед воротами складу. Після перерви, близько 14:00, водій ОСОБА_8 біля заднього борту автомобіля закінчував закріплення тенту. ОСОБА_5 стояв біля кабіни автомобіля, що знаходилась біля проїжджої частини. Оскільки час обідньої перерви закінчився, ОСОБА_5 повинен був знаходитися на своєму робочому місці на складі. Допомога в закріплені тенту на автомобілі не належать до його обов'язків , ніяких вказівок на цей рахунок ОСОБА_5 ні від кого не отримував і участі в закріпленому тенту не приймав. В цей час від сусіднього складу їхав автомобіль ЗІЛ «Бичок» НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_10 Раптово задні двері будки його автомобіля відкрились і вдарили ОСОБА_5 по спині в районі правого плеча. ОСОБА_5, за свідченнями очевидців, не падав, свідомості не втрачав. ОСОБА_10, ОСОБА_12 та інші працівники допомогли ОСОБА_5 проти в тінь (температура повітря була високою), запропонували йому звернутись за медичною допомогою. ОСОБА_5 відмовився звертатись до лікаря, стверджуючи, що почуває себе нормально за винятком незначного болю в плечі. ОСОБА_10 зробив потерпілому масаж, після чого ОСОБА_5 разом з ОСОБА_13 зайшли до кабінету ТОВ «Автосервіс» випити холодного пива. Приблизно через годину ОСОБА_12 ще раз підійшов до ОСОБА_5, поцікавитись станом його здоров*я. ОСОБА_5 оцінював свій стан як нормальний. ОСОБА_12 запропонував йому їхати додому, на що ОСОБА_5 погодився. Тимчасової втрати працездатності, пов'язаної з нещасним випадком, у ОСОБА_5 не було. В зв'язку з ДТП проводилося розслідування правоохоронними органами і підстав для відкриття кримінальної справи не виявилося. У пункті 10 цього акту зазначено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці: ОСОБА_10, приватний підприємець - допустив відкривання задніх дверей під час руху автомобіля; ОСОБА_5, комірник НВП «Інсолар» - ТОВ - порушив Інструкцію з охорони праці для комірника; ОСОБА_9, завідуючий складом НВП «Інсолар» ТОВ - порушив Посадову інструкцію, що до контролю за виконанням обов'язків та дотриманням режиму праці та відпочинку підлеглих (а.с. 8).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії ХАР-06 № 018939 ОСОБА_5 при первинному огляді встановлена друга група інвалідності з 27.03.2007 p., причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 5).

Наказом № 50 к НПП «Інсолар» ТОВ про розірвання трудового договору за прогул вважається звільненим ОСОБА_5, комірник матеріального складу 28.03.2007 р. за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Також у наказі зазначено, що від підпису працівник відмовився, про що складено відповідний акт від 01.06.2007 р. (а.с. 55).

З копії довідки № 1126 УПФУ в Ленінському районі Харківської області виданої ОСОБА_5 вбачається, що останній в період з березня 2007 р. по липень 2014 р. отримував пенсію за віком при повному стажі (а.с. 93).

Не погодившись з тим, що нещасний випадок, який мав місце 16.08.2006 р. є таким, що не пов'язаний з виробництвом ОСОБА_5 звернувся до Дзержинського суду м. Харкова з відповідним позовом. Справа розглядалася судами неодноразово. Рішенням судової колегії апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2014 року (а.с.46-49) зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю НВП «Інсолар» скласти та видати ОСОБА_5 акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5, а також акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, який стався 16 серпня 2006 року з ОСОБА_5 у товаристві з обмеженою відповідальністю НВП «Інсолар». Визнано недійсним акт розслідування нещасного випадку про те, що нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом.

При повторному огляді ОСОБА_5 встановлена друга група інвалідності з 03.06.2014 р. , причина інвалідності: трудове каліцтво, інвалідність встановлена безстроково, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 204568 (а.с. 7).

Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України винесено постанову від 19.06.2014 р. № 2042/91170/91170/3 про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати, з якої вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 перебуває на обліку з 03 червня 2014 р., має зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що сталося 16 серпня 2006 р. За висновком МСЕК від 11 червня 2014 р. ХАР-08 № 002583 потерпілому встановлена стійка втрати професійної працездатності 80 % та 2 група інвалідності, безстроково. Середньомісячна заробітна плата (дохід) перед настанням страхового випадку становила 2340.12 грн. Фондом постановлено: призначити потерпілому ОСОБА_5 щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, (вид виплати 410, КЕКВ 2730.02) в розмірі 1872.10 грн. Виплати проводити з 03 червня 2014 р. безстроково (а.с. 56).

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною 7 цієї статі на власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони.

У відповідності до норм ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Підприємства, установи, організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну працівникові каліцтвом або ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків. Відшкодування шкоди полягає у виплаті грошових сум у вигляді заробітку (або відповідної його частини), якого працівник позбувся внаслідок втрати працездатності або її зниженні, а також компенсації додаткових витрат, викликаних ушкодженням здоров'я.

У відповідності до ч.1 ст.1195 ЦК України Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом зазначено, що тільки після встановленням рішенням суду того, що нещасний випадок, який мав місце 16.08.2006 року є таким, що пов'язаний з виробництвом, складання відповідних актів за формою Н-1 та Н-5 і повторним оглядом МСЄК Фондом почата виплата ОСОБА_5 відповідної частини втраченого заробітку у розмірі 1872,10 грн. Судом встановлено, що з вини відповідача 16.08.2007 року було складено акт №1 про нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом. Такі дії відповідача потягли встановлення ОСОБА_5 інвалідності за загальним захворюванням ї виплати УПФУ йому у період з березня 2007 року по липень 2014 року лише пенсії за віком при повному стажі. При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на протязі 86 місяців та 3 днів позивач не доотримував суму втраченого заробітку у розмірі 1872,10 грн. Розрахунок суду першої інстанції відповідає дійсності (1872,10?86 міс. + 1872,10:30 дн.?3 дн.=161187 грн. 80 коп.)

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині е спростовують.

З рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди колегія погодитися не може і розмір стягнутої моральної шкоди підлягає зменшенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинне буди законним та обґрунтованим.

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, пред'явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, а суд першої інстанції безпідставно та без необхідних засобів доказування задовольнив позов і стягнув з відповідача 700000 грн. моральної шкоди.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вимагаючи стягнення з відповідача моральної шкоди позивач посилався на ст.1167, 1168 ЦК України і зазначав, що моральна спричинена йому як неправомірними діями відповідача так і тим, що йому завдано каліцтво та пошкодження здоров'я. задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_5 завдано фізичні страждання, фізична біль, травма пов'язана з виробництвом і потребує тривалого лікування. Суд визначив, що для відшкодування завданої шкоди достатньо стягнення з відповідача 700000 грн. на відшкодування моральної шкоди одноразово.

З таким висновком суду погодитися неможливо.

Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди , суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви. Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача 700 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд не навів мотивів саме того розміру відшкодування.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що фактично винним у завданні позивачу тілесних ушкоджень є ОСОБА_15 Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 03 липня 2014 року його визнано винним у вчиненні злочину передбаченому ст.286 ч.2 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. Вироком також частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 і стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 13686 грн. та моральну шкоду 263088 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирок набрав законної сили (а.с.72-80). Вирішуючи питання про стягнення з водія ОСОБА_10 моральної шкоди за вироком суд першої інстанції виходив з того, що тілесні ушкодження потерпілому спричинені саме з вини водія ОСОБА_10 В наслідок отриманої травми і пошкодження хребта він став інвалідом 2 групи, відчуває фізичний біль, переніс операцію на хребті неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, потягом 7 років звертався до різних інстанцій з приводу ДТП. Усе це порушило його звичайний спосіб життя та спричинило моральні страждання.

Згідно роз'яснень зазначених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вимога виваженості має важливе значення, оскільки необхідно доводити розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду, вказуючи на її відповідність розміру завданої моральної шкоди. Суд при прийнятті рішення також повинен керуватися даним принципом. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином моральна шкода позивачу за завдане каліцтво та ушкодження здоров'я вже відшкодована за рахунок винної у ДТП особи - ОСОБА_10

З вироку суду вбачається, що за клопотанням ОСОБА_5 та його представника виключено з числа відповідачів ТОВ НВП «Інсолар» у зв'язку з чим, предметом судового розгляду по кримінальній справі залишився цивільний позов лише до обвинуваченого ОСОБА_15

Відповідно до роз'яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру й обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану, добровільне (за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого) спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що з вини відповідача тривалий час не складався акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 а також за формою Н-1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, який стався 16 серпня 2006 року з ОСОБА_5 у товаристві з обмеженою відповідальністю НВП «Інсолар». ОСОБА_5 не мав можливості своєчасно звернутися до Фонду соціального страхування від нещасних випадків України і отримувати відповідну пенсію. Такі протиправні дії дійсно спричинили позивачу моральну шкоду, оскільки тривалий час порушувалися його законні права на отримання відповідної пенсії та інших соціальних благ.

Колегія з урахуванням розумності та справедливості, вважає можливим зменшити розмір стягнутої на користь позивача моральної шкоди з 700000 грн. до 50000 грн.

В іншій частині зазначене рішення зміненню та скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року змінити.

Зменшити суму стягнення моральної шкоди з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інсолар» на користь ОСОБА_5 з 700 000 (сімсот тисяч) грн. до 50 000 (п'ятдесят тисяч). грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -