Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Нестеровському Б.Ю., Івіній М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 245 331,63 гривень, яка складається з: 227 527,40 гривень - суми депозиту та нарахованих процентів за депозитним договором № SAMDNWFD600, укладеного нею та відповідачем 17 грудня 2013 року, 3% річних від простроченої суми - 2711,62 гривень, суми інфляційних витрат - 15092,61 гривень; 60084,24 гривень, яка складається з: 55 723,81 гривень - суму грошових коштів, яка облікована на її зарплатній картці/рахунку № НОМЕР_6, 3% річних від простроченої суми - 664,10 гривень, суми інфляційних витрат - 3696,33 гривень; 15821,16 гривень, яка складається з: 14 673,01 гривень - суму грошових коштів, яка облікована на її пенсійній картці/рахунку № НОМЕР_4, 3 % річних від простроченої суми - 174,87 гривень, суми інфляційних витрат - 973,28 гривень; 321 237,03 гривень - відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

26 березня 2015 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до Дніпровського районного суду м. Києва було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом як заява про збільшення позовних вимог.

Відповідно до заявлених збільшених позовних вимог, позивач просить суд: стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 278 023,88 гривень, яка складається з: 227 527,40 гривень - суми депозиту та нарахованих процентів за депозитним договором № SAMDNWFD600, укладеного нею та відповідачем 17 грудня 2013 року, 3% річних від простроченої суми - 5142,74 гривень, суми інфляційних витрат - 45353,74 гривень; 68087,90 гривень, яка складається з: 55 723,81 гривень - суму грошових коштів, яка облікована на її зарплатній картці/рахунку № НОМЕР_6, 3% річних від простроченої суми - 1259,51 гривень, суми інфляційних витрат - 11104,58 гривень; 17929,43 гривень, яка складається з: 14 673,01 гривень - суму грошових коштів, яка облікована на її пенсійній картці/рахунку № НОМЕР_4, 3 % річних від простроченої суми - 331,65 гривень, суми інфляційних витрат - 2924,77 гривень; 59383,09 гривень - відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 грудня 2013 року вона уклала з відповідачем депозитний договір № SAMDNWFD600. У той же день на виконання умов договору вона готівкою внесла у касу відповідача суму депозиту, а саме 216 670 гривень на банківський рахунок № НОМЕР_5. 20 червня 2014 року відповідач надав їй довідку № 40808265. Згідно цієї довідки загальна сума депозиту і нарахованих по ньому процентів складає - 227527,40 гривень. Згідно пункту 12 "Дострокове розірвання договору" договору, відповідач мав на першу її вимогу, повернути їй готівкою суму депозиту - 216670 гривень з нарахованими відсотками в сумі - 10857,40 гривень. 24 червня 2014 року вона подала відповідачу заяву - доручення вх. № 68. В цій заяві вона вимагала повернути їй суму депозиту і нараховані по ньому проценти, шляхом перерахування цих коштів на її банківський рахунок № НОМЕР_7, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, МФО 300120, відкритий у ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна". 03 вересня 2014 року вона отримала листа вих. № 20.1.0.0.0/7 - 20140815/1638. У цьому листі керівник департаменту по роботі з клієнтами АР "Крим" ГО відповідача ОСОБА_4 пояснив, що відповідачем призупинено обслуговування клієнтів Кримського ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк". Вказану вище суму депозиту з нарахованими відсотками вона, від відповідача так і не отримала. Відповідач порушив її право на "належну якість продукції та обслуговування". Порушення відповідачем її права на "належну якість продукції та обслуговування" відповідачем виявилось 26 червня 2014 року у відмові відповідача, відповідно до договору, повернути їй 216670 гривень - суми її депозиту, та 10857,40 гривень - суму несплачених банківських відсотків за цей депозит. Також, грошові кошти в сумі - 14673,01 гривень та 55 723,81 гривень підлягають примусовому стягненню з відповідача на її користь. Крім того, загальна сума інфляційних витрат, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на її користь, з суми грошових коштів, які обліковані на її зарплатній картці/рахунку № НОМЕР_6 складає - 11 104,58 гривень. Загальна сума інфляційних витрат, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на її користь, з суми грошових коштів, які обліковані на її пенсійній картці/рахунку № НОМЕР_4 складає - 2924,77 гривень. Загальна сума інфляційних витрат, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на її користь, з суми депозиту та нарахованих процентів за депозитним договором № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року складає - 45 353,74 гривень. Загальна сума 3 % річних від простроченої суми, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на її користь, з суми грошових коштів, які обліковані на її зарплатній картці/рахунку № НОМЕР_6 за період з 24 червня 2014 року по 26 березня 2015 року складає - 1259,51 гривень (55723,81 гривень *3*275/365/100). Загальна сума 3 % річних від простроченої суми, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на її користь, з суми грошових коштів, які обліковані на її пенсійній картці/рахунку № НОМЕР_4 за період з 24 червня 2014 року по 26 березня 2015 року складає - 331,65 гривень (14673,01 гривень *3*275/365/100). Загальна сума 3 % річних від простроченої суми, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на її користь, з суми депозиту та нарахованих процентів за депозитним договором № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року, за період з 24 червня 2014 року по 16 листлопада 2014 року складає - 5142,74 гривень (227527,40 гривень *3*275/365/100).

Крім того, відповідач, порушив її право на "належну якість продукції та обслуговування" ще тим, що на свій розсуд, порушуючи умови договору та вимоги законодавства до такого роду правовідносин, встановив дискримінаційний порядок повернення їй депозиту та несплачених за нього банківських відсотків, грошових коштів належних їй, і які обліковуються на зарплатній картці/рахунку № НОМЕР_6 і пенсійній картці/рахунку № НОМЕР_4, лише на підставі того, що вона була зареєстрована в Автономній республіці Крим, яка з березня 2014 року окупована Російською Федерацією. Вона вважає, що вона чесно виконувала і виконує обов'язки громадянина України і не заслуговує такого приниження свої честі та гідності з боку відповідача. Вважає, що відповідач, порушивши її право "на належну якість продукції та обслуговування", крім майнової шкоди завдав їй ще і моральну шкоду, порушивши її право на "недоторканість її честі та гідності".

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченні проти позову, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив суду, що сторона позивача не надала належним чином засвідчений договір, що ставить під сумнів факт його укладення. Крім того, стягнення 3% річних та інфляційних витрат у відносинах, що виникли між позивачем та банком, не передбачено законодавством.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2013 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDNWFD600, вклад "СТАНДАРТ", відповідно до якого ОСОБА_1 передає ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в особі Голови Правління Дубілета О.В. грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі (а.с.3).

Відповідно до умов вказаного договору, залишок на вкладі на 17 грудня 2013 року складає 216 670,00 гривень, вклад оформлюється на 366 днів (строк вкладу) по 17 грудня 2014 року включно. Банк відкриває клієнту особистий рахунок № НОМЕР_5, на який зараховується вклад. На суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 20% річних. Проценти по вкладу нараховуються на рахунок/картку № НОМЕР_5. Період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць.

Згідно п. 2.4. Глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03 грудня 2003 року № 516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

16 червня 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою-дорученням, з проханням здійснити наступні дії: розірвати депозитний договір № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року та переказати кошти в сумі 216 670 гривень плюс нараховані відсотки з рахунку № НОМЕР_5 на її рахунок в іншому банку: ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна", отримувач - ОСОБА_1, МФО 300120, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, р/рахунок НОМЕР_7; переказати кошти в сумі 55 723,81 гривень з зарплатної картки/рахунку № НОМЕР_6 на її рахунок в іншому банку: ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна", отримувач - ОСОБА_1, МФО 300120, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, р/рахунок НОМЕР_7; переказати кошти в сумі 14 673,01 гривень з пенсійної картки/рахунку № НОМЕР_4 на її рахунок в іншому банку: ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна", отримувач - ОСОБА_1, МФО 300120, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, р/рахунок НОМЕР_7 (а.с.4).

Відповідно до довідки № 40808265 від 20 червня 2014 року, виданою ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", засвідченою печаткою Подільського відділення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", позивач у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" має наступні відкриті рахунки: номер рахунку НОМЕР_8, тип рахунку: картка класу Classic ПриватБанк зарплатна, із сумою коштів на рахунку 55 723,81 гривень; номер рахунку НОМЕР_9, тип рахунку: Голд для виплат, із сумою коштів на рахунку 14 697, 40 гривень; номер рахунку НОМЕР_10, тип рахунку: Стандарт, із сумою коштів на рахунку 227 527,40 гривень; номер рахунку НОМЕР_11, тип рахунку Бонус +, із сумою коштів на рахунку 29, 09 гривень (а.с.5).

Згідно відповіді ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 03 вересня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140815/1638, у зв'язку з невизначеністю на теперішній час статусу території Кримського півострова та її правового режиму, а також в зв'язку з відсутністю законодавчо визначених особливостей діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах, що існують на теперішній час на території Криму, банком було призупинено обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (а.с.6).

В той же час, дана відмова відповідача не відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 3 договору, по закінченню кожного цілого місяця, що пройшов з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00 нараховані проценти по вкладу зараховуються на картку/рахунок № НОМЕР_5. Виплата коштів з картки і розрахунки в торгових точках здійснюються без комісій.

Згідно п. 5, 9 договору, якщо клієнт вимагає повернути частину вкладу, його обов'язки та обов'язки банку по вкладу закінчуються, і вклад повертається. У клієнта та у банку є право достроково розірвати даний договір, повідомив про це один одного за два банківських дня з дати розірвання договору.

Таким чином, відповідно до домовленостей, викладених у договорі, вкладник має право, зокрема: отримати Вклад та суму нарахованих процентів згідно з умовами цього Договору; виступати з ініціативою про дострокове розірвання договору.

Згідно ст. 56 Закону України "Про Національний банк України", нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України.

Відповідно до ст. 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Таким чином, кримський філіал "ПРИВАТБАНКУ", який прийняв грошові кошти, діяв не у власних інтересах (інтересах філії), а в інтересах юридичної особи - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Згідно ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Частина 1 ст. 633 Цивільного кодексу України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України "Про захист прав споживачів" та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516(далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516).

Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516).

Відповідно до п. 21 договору № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року, у разі порушення Банком умов договору порушник несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

В силу приписів ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Однією з основних умов Договору банківського вкладу № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року є можливість зняття коштів з Вкладного рахунку у будь-який момент протягом всього строку дії Договору (без обмежень щодо кількості операцій та суми операції) (п. 3, п. 4 Договору).

Тобто, внесений позивачем вклад відповідно до договору № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року є вкладом на вимогу. Отже, Банк зобов'язаний повернути ОСОБА_1 кошти протягом усього строку дії договору в будь-який момент на її вимогу.

Вимога про повернення коштів позивачем, як зазначалося вище, була направлена до Банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав.

У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне:

"Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави".

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному:

У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.

Частина 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Твердження ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про покладання Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на Російську Федерацію обов'язку по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації Криму, не заслуговують на увагу, оскільки цей Закон може стосуватись ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в частині відшкодування йому шкоди за конфіскацію окупаційною владою в Криму майнового комплексу ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", а не вимог позивача до юридичної особи про отримання своїх коштів за договором банківського вкладу, які не є шкодою.

Також, не заслуговують на увагу посилання в судовому засіданні представника відповідача на те, що надана позивачем копія договору № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року та квитанція про зарахування грошових коштів по вказаному договору, не засвідчені належним чином, що на думку представника відповідача не свідчить про укладання такого договору, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу який би спростував твердження позивача про укладання договору № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року та перерахування грошових коштів по вказаному договору, та спростував надані позивачем письмові докази, в обґрунтуванням таких вимог. Судом же, досліджені в судовому засіданні оригінали договору № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року, заяви - доручення від 16 червня 2014 року, довідки №40808265, квитанції від 17 грудня 2013 року про зарахування грошових коштів.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем взяті на себе договірні зобов'язання за укладеними з позивачем договорами № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року не виконані, а тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за договором № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року та нараховані відповідно до його умов відсотки.

Так, за договором банківського вкладу № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума банківського вкладу з нарахованими відсотками у розмірі 227527,40 гривень.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем позивачу відкритий картковий рахунок НОМЕР_2, картка класу Classic зарплатна, що підтверджується договором №638 про розрахунково-касове обслуговування підприємства по видачі заробітної плати з використанням платіжних карт, укладеним між ЗАО КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Лукойл-Интер-Кард-Україна", а також самою платіжною карткою ПриватБанк VISA Classic НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1. За даними довідки №40808265, сума грошових коштів облікованої на вказаній картці/рахунку, становить 55 723,81 гривня. Зазначені грошові кошти також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку перерахувати зазначені кошти на вказаний позивачем інший рахунок, мотивуючи свою відмову відкриттям вказаного рахунку на території Автономної Республіки Крим та окупацією АРК Російською Федерацією.

Щодо ж вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 17 929, 43 гривень, яка складається з: 14 673,01 гривень - сума грошових коштів, яка облікована на її пенсійній картці/рахунку № НОМЕР_4, 3 % річних від простроченої суми - 331,65 гривень, суми інфляційних витрат - 2924,77 гривень, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач посилається на довідку №40808265, яка на думку позивача підтверджує відкриття рахунку та суму грошових коштів на ньому. В той же час, сума грошових коштів у розмірі 14 697,40 гривень, відповідно до цієї ж довідки, обліковується на рахунку НОМЕР_3, тип рахунку Голд для виплат. Посилання представника позивача на те, що у зв`язку із закінченням строку дії картки з НОМЕР_3, позивач отримала нову картку з № НОМЕР_4, на якій обліковуються вказані грошові кошти, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустими доказами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: інфляційні витрати на суму 45 353,74 гривень та 3 % річних від простроченої суми, що складають 5142,74 гривень за договором банківського вкладу № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року.

В той же час, судом не вбачається підстав для стягнення 3% річних та інфляційних витрат нарахованих позивачем на суму грошових коштів облікованих на рахунку/картці НОМЕР_2, оскільки норми ст. 625 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини щодо розрахунково-касового обслуговування при видачі заробітної плати, а останні не виникають із зобов`язальних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, суд приходь до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу по договору банківського вкладу № SAMDNWFD600 від 17 грудня 2013 року, з урахуванням інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми, а також сума грошових коштів, що облікована на картці/рахунку НОМЕР_2, підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди, то дані вимог не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою.

В той же час, стороною позивача не наведено будь-яких належних доказів понесених позивачем душевних переживань, порушень честі та гідності у зв'язку з неможливість отримання грошових коштів.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПРИВАТБАНК" про захист прав споживача.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 337 гривень 48 копійок, від сплати якого була звільнена позивач.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 95, 96, 72, 509, 525, 526, 625, 633, 830, 1058, 1060, 1061, 1067 Цивільного кодексу України, ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 56 Закону України "Про Національний Банк України", ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", ст. ст. 1, 3, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" про захист прав споживача - задовольнити частково.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1

- суму банківського вкладу з нарахованими відсотками за користування коштами за договором банківського вкладу № SAMDNWFD600 вклад "СТАНДАРТ" від 17 грудня 2013 року в розмірі 227 527 гривень 40 копійок, 3% річних розмірі в сумі 5 142 гривні 74 копійки та інфляційне збільшення з індексом інфляції - 45 353 гривні 74 копійок, а всього 278 023 гривні 88 копійок;

- суму грошових коштів, яка обліковується на заробітній картці/рахунку №4149 6087 7530 5646 в розмірі 55 723 гривні 81 копійку,

а всього загальною сумою 333 747 (триста тридцять три тисячі сімсот сорок сім) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на користь держави судовий збір в сумі 3 337 (три тисячі триста тридцять сім) гривень 48 (сорок вісім) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: