УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Дніпропетровська міська рада, про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулись до суду із указаним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Із урахуванням уточненої позовної заяви ОСОБА_3 зазначав, що 31 жовтня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А., реєстровий № 5195, ОСОБА_4 придбав нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 445,5 кв. м, позначені на плані літерами: Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, х-1.

На підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2003 року ОСОБА_6 набула право власності на приміщення магазину загальною площею 126,1 кв. м, позначеного на плані АД-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

17 листопада 2004 року Дніпропетровська міська рада передала ОСОБА_6 в оренду земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,3378 та 0,0248 га.

Позивач зазначив, що відповідно до усної домовленості досягнутої між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, сторони домовились провести реконструкцію нерухомого майна та використовувати в подальшому для спільної діяльності, а саме: організації м'ясопереробного цеху по виробництву харчових домішок, сумішей та композицій.

Відповідач відповідно до усної домовленості зобов'язувався укласти угоду на підключення об'єктів до газо- та водопостачання, монтаж опалювальних котлів, а також ввести в експлуатацію об'єкт після його реконструкції.

ОСОБА_6 були витрачені власні грошові кошти у розмірі 707 052 (сімсот сім тисяч п'ятдесят дві) грн. 24 коп. на придбання будівельних матеріалів та оплату ремонтно-будівельних робіт на об'єктах нерухомого майна, в період з лютого 2004 року по травень 2006 року.

Відповідач свої зобов'язання не виконав у повному обсязі, від здійснення спільної діяльності ухилявся, чинив перешкоди ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у користуванні об'єктом нерухомості.

За таких обставин позивач вважав, що відповідач без достатньої правової підстави збагатився за рахунок ОСОБА_6 та ОСОБА_3, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість безпідставно отриманого майна у розмірі 737 856 грн. 00 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування вартості безпідставно отриманого майна грошову суму в розмірі 737 856,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрати, що пов'язані із проведенням судової експертизи, в розмірі 4 112 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 який діє від імені ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Приймаючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач збільшив вартість свого майна через невід'ємні поліпшення нерухомого майна, зроблені за кошти позивача без будь-якої правової підстави, а тому відповідач зобов'язаний повернути безпідставно отримане майно позивачеві, оскільки безпідставне збагачення відповідача відбулося за рахунок позивача у спосіб здійснення невід'ємних поліпшень об'єктів нерухомого майна, і застосував до спірних правовідносин положення ст. 1213 ЦК України, відповідно до змісту якої у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна.

Судами встановлено, що 31 жовтня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А., реєстровий № 5195, ОСОБА_4 придбав нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 445,5 кв. м, позначені на плані літерами: Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, Х-1.

Державним реєстратором КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 03 грудня 2003 р. було зареєстровано речові права на нежитлові будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1, за ОСОБА_4, про що було видано відповідний витяг з Реєстру прав власності.

Згідно з договором купівлі-продажу від 31.10.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., реєстровий № 5191, ОСОБА_6 придбала об'єкт нерухомого майна у вигляді будівлі магазину загальною площею 126,1 кв. м, позначеного на плані АД-1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Зазначені об'єкти нерухомого майна були придбані ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з метою їх подальшої реконструкції та використання для здійснення господарської діяльності, а саме: організації м'ясопереробного цеху по виробництву харчових домішок, сумішей та композицій. Однак договір в належній формі не був укладений.

У зв'язку із змінами адресного господарства міста Дніпропетровська, на день розгляду справи адресою розташування таких об'єктів нерухомості є: АДРЕСА_1

На земельній ділянці по АДРЕСА_1 сторонами було здійснено переобладнання та реконструкцію об'єктів нерухомого майна у вигляді нежитлових приміщень, позначених літерами: Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, х-1, зокрема, відбулось посилення бетонних фундаментів будівель, оздоблення стін цеглою та кладка цегляних стін окремими місцями, заміна даху, вікон та дверей, покриття підлоги з влаштуванням бетонної основи, встановлення системи водогону, опалення, каналізації, електропостачання, внутрішнього та зовнішнього оздоблення будівель, а також прилеглих до них огорожі та мощення.

Дану обставину сторони не заперечують, однак вони мають спір стосовно того, за чиї саме грошові кошти (позивача чи відповідача) вони були проведені.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суди виходили з того, що ним був доведений факт набуття відповідачем певних матеріальних благ у вигляді невід'ємних поліпшень об'єктів нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, позначених на плані літерами: Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1,х-1, за рахунок позивача, оскільки збільшення вартості такого майна і, як наслідок, збагачення ОСОБА_4 на суму збільшеної вартості відбулося без відповідної на це правової підстави (безпідставно набуте майно). Стороною відповідача не наведені докази, а відтак не доведено обґрунтованість набуття спірного майна внаслідок цивільно-правових угод, підстави володіння цим майном нею не визначені.

Однак з даним висновком погодитися не можна.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844316/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна, по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи

У матеріалах справи міститься Договір підряду від 02 лютого 2004 року

№ 02/02/04, згідно з умовами якого ОСОБА_9 (замовник) та ПП «БудГазМонтаж» (виконавець) уклали договір про те, що замовник бере на себе зобов'язання з виконання ремонтно-будівельних робіт нерухомого нежитлового майна, котре належить на праві приватної власності замовнику та яке позначене на плані літерами: Е-1, Е1-1, 0-1, Х-1, Х1-1, Х2-1, Х3-1, х-1. Актом прийому виконаних робіт № 1, типовою формою КБ-2 за січень 2005 року, актом прийому виконаних робіт № 2, типовою формою КБ-2 за травень 2005 року, актом прийому виконаних робіт № 3, типовою формою КБ-2 за грудень 2005 року, із доданими до них довідками про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3, що були видані підрядником - ПП «Будгазмонтаж», , відповідними квитанціями про сплату таких робіт та будівельних матеріалів, відповідач підтверджує, що об'єкти були реконструйованими та переобладнаними за його рахунок.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, що надані відповідачем докази свідчать про те, що він також поніс відповідні витрати на поліпшення спірного майна.

Також апеляційним судом не з'ясовано, чи були проведені ремонтно-будівельні роботи нерухомого нежитлового майна ПП «Будгазмонтаж» у приміщеннях: Е-1, Е1-1, 0-1, Х-1, Х1-1, Х2-1, Х3-1, х-1.

Додані позивачами до матеріалів справи чеки, видаткові накладні та квитанції в своїй загальній кількості не містять даних замовника, місця їх доставки, мети придбання будівельних матеріалів та іншого майна.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 22 травня 2013 року, дійсна ринкова вартість робіт та будівельних матеріалів, що були виконані з будівельних матеріалів позивача у нежитлових приміщеннях: Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, по АДРЕСА_1, а також прилеглих до них площ замощення складає 737 856,00 грн. Усі будівлі розташовані по АДРЕСА_1, за зовнішніми архітектурними ознаками, використаними матеріалами, підбором кольорів і розмірів конструктивних елементів та оздоблення будівлі візуально сприймаються як спільний виробничо-складський комплекс.

Однак встановлення експертом того, що будівля візуально сприймаються як спільний виробничо-складський комплекс, не свідчить про те, що реконструкція проводилась виключно за рахунок однієї з сторін.

У резолютивній частині висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 22 травня 2013 року, експерт зазначив, у тому числі, що матеріали, їх кількість, об'єм та окремі роботи з їх улаштування, що надані в переліку позивача, використовувалися в будівлях Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, х-1 по АДРЕСА_1, проте зазначено, що матеріалів, наведених у такому переліку, недостатньо для задоволення потреб у ресурсах для одночасної реконструкції будівель АД-1 разом із Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1,х-1 по АДРЕСА_1.

Отже, вказаним експертним висновком встановлений сам факт проведення поліпшення спірного нерухомого майна, внаслідок чого збільшилась його вартість та розмір грошових коштів, на який така вартість збільшилась. З експертного висновку не вбачається, яка саме сума та конкретно ким із сторін була витрачена на таке поліпшення, однак, встановлено, що кількість зазначених позивачем робіт та витрачених матеріалів не є достатньою для проведення повної реконструкції спірного приміщення.

Судом апеляційної інстанції не з'ясовано, за чиї саме кошти були реконструйовані та переобладнані об'єкти: Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, х-1 по АДРЕСА_1.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України вказані порушення суду першої інстанції не усунув; належним чином доводи апеляційної скарги не перевірив, не спростував їх та не надав належної оцінки правовідносинам, які виникли між сторонами, тому передчасно залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_03_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, ураховуючи, що судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко