Справа № 344/640/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1050/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» - Якубовського О.О., представників ОСОБА_4- ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті ворота» Єрмака Валерія Олександровича до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - рішення Правління Банку №8 від 21.03.2014 року про прощення боргу в розмірі 19 320 .71 доларів США за відсотками та 23 418,38 грн. по комісійній винагороді, стягнення заборгованості в розмірі 270 904,60 грн. за договором про надання споживчого кредиту №02/185Ф від 24.07.2007 року, за апеляційною скаргою представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Якубовського О.О. на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2015 року в задоволенні позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті ворота» Єрмака Валерія Олександровича до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - рішення Правління Банку №8 від 21.03.2014 року про прощення боргу в розмірі 19 320 .71 доларів США за відсотками та 23 418,38 грн. по комісійній винагороді, стягнення заборгованості в розмірі 270 904,60 грн. за договором про надання споживчого кредиту №02/185Ф від 24.07.2007 року - відмовлено.

На дане рішення представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Якубовський О.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та порушення норм матеріального права.

На думку апелянта, рішення Правління Банку №8 від 21.03.2014 року, яким було прощено (анульовано) борг відповідача в розмірі 19 320,71 доларів США за відсотками та 23 418 ,38 грн. по комісійній винагороді є нікчемним одностороннім правочином в силу приписів ст.ст. 201,215 ЦК України та п.1 ч.3 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки виражає дію АТ «Банк Золоті Ворота», яка була спрямована на припинення права вимоги неплатоспроможного банку «Золоті Ворота» до відповідача за кредитним договором.

Довідка про відсутність заборгованості та повідомлення про прощення боргу за договором №02/185 Ф від 24.07.2007 року , які видані на підставі нікчемного правочину і є фактично його частиною, на думку представника апелянта не створюють жодних юридичних наслідків, в силу приписів ч.1 ст.216 ЦК України, а тому не є належними доказами відсутності у відповідача зобов'язань перед позивачем.

З цих підстав рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Якубовського О.О. вимоги апеляційної скарги підтримав та просив про її задоволення.

Представники ОСОБА_4- ОСОБА_5, ОСОБА_6, доводи апеляційної скарги заперечили. Рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 24.07.2007 року між АКБ «Золоті Ворота», правонаступником якого є АТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір№02/185Ф, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 75 000, 00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11% , терміном повернення не пізніше 24.07.2014 року.

Судом також вірно встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з неналежним виконання позичальником своїх зобов'язань за договором кредиту, виникла заборгованість, яку АТ «Банк Золоті Ворота» в 2011 році просив стягнути з відповідача, однак у зв'язку з відмовою позивача від позову, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.06.2014 року провадження у справі було закрито.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції представники сторін, підставою для відмови від позову стало рішення АТ «Банк Золоті Ворота» про прощення (анулювання) частини боргу в розмірі 249 782,66 грн. Фактично мало місце позасудову врегулювання спору, за яким ОСОБА_4 повністю погасив тіло кредиту, натомість банк відмовився від стягнення інших нарахувань.

Факт припинення зобов'язальних відносин між сторонами за вказаним вище кредитним договором також було підтверджено довідкою №522 виданою 20.05.2014 року директором ЦРВ АТ «Банк Золоті Ворота», і зазначених обставин представники сторін не заперечують.

Звертаючись до суду з позовом, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Єрмак В. О. просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до рішення Правління банку №8 від 21.03.2014 року про прощення боргу ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що рішення Правління банку про прощення боргу є локальним юридичним актом, прийнятим в межах внутрішньогосподарських правовідносин суб'єкта господарювання, та не містить ознак нікчемного правочину, передбачених чинним законодавством України.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пленум Верховного Суду України в п.п. 4, 5 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Щодо доводів позивача та апелянта про нікчемність правочину (рішення Правління банку №8 від 21.03.2014 року про прощення боргу ОСОБА_4 ) в силу приписів ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то такі не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою ж цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Що ж стосується правовідносин, які на даний час стали предметом спору, то рішення Правління банку №8 від 21.03.2014 року про прощення боргу ОСОБА_4 ( а.с. 8) було прийнято ще до віднесення ПАТ «Банк Золоті Ворота» до категорії неплатоспроможних (відповідно до постанови Правління НБУ України № 456 від 31.07.2014 року) та запровадження тимчасової адміністрації з призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 4.08.2014 року ( а.с. 9).

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що рішення Правління банку №8 від 21.03.2014 року про прощення частини заборгованості за кредитним договором по своїй правовій природі не створює юридичних наслідків, а є локальним юридичним актом, що входить до сукупності юридичних фактів, на підставі якого відбулася зміна та припинення зобов'язальних відносин між сторонами та не містить ознак нікчемного правочину.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Якубовського О.О. - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв