Справа №576/375/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сапон О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1050/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Глухівського міськрайонного суду Сумської області з вищевказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду змінити, визнавши за позивачем право власності на 1/4 частини спірної квартири. Вказує, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що позивач з 2011 року матеріальної допомоги на утримання сім'ї не надає, ОСОБА_4 змушена самостійно нести витрати на утримання майна, а тому розмір частки в спірному майні має бути зменшеним з 1/2 на 1/4 частину. Зазначає, що судом застосована норма матеріального права, яка на час винесення оскаржуваного рішення втратила чинність.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу її представника, пояснення позивача, який проти задоволення скарги заперечує, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартири набута сторона за час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, належить їм в рівних часинах - по 1/2 частини кожному.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони з 03 червня 2000 року перебували у шлюбі, який розірвано в судовому порядку 12 березня 2012 року ( а.с. 6 ).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з матеріалів справи, під час шлюбу, за договором купівлі-продажу від 06 червня 2001 року, сторони придбали квартиру АДРЕСА_2. Покупцем виступила одноособово відповідачка ( а.с. 42-43, 46 ).

Колегія суддів критично відносить до доводів апеляційної скарги, з огляду на таке.

Статтею 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Аналогічним чином врегульовані питання поділу майна подружжя і у статтях 60, 68-70 СК України, на які посилається апелянт у скарзі.

Як роз'яснено в абзаці 4 пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » від 21 грудня 2007 року №11, при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей ( за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування ). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку чи доходу ( ч. 1 ст. 60 СК ).

Отже, з викладеного слідує, що частки подружжя в спільній сумісній власності є рівними. Однак суд може відступити від начала рівності часток лише в наступних випадках: коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; розмір аліментів, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку неповнолітніх дітей або непрацездатних повнолітніх дітей.

Статтями 57 та 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Однак, ОСОБА_4 суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування сторін у шлюбу ОСОБА_6 не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, а розмір аліментів, який ним сплачується на утримання двох неповнолітніх дітей, є заниженим та недостатнім для їх фізичного та духовного розвитку. Доказів наявності заборгованості відповідача по аліментним зобов»язанням відповідачка також не надала.

Не впливає на визначення розміру часток сторін у праві власності на спірну квартиру несення відповідачем витрат на її утримання. Неповнолітні діти сторін права власності на вищевказану квартиру не мають, а тому доводи апеляційної скарги, щодо порушення їх прав оскаржуваним рішенням не заслуговують на увагу.

Слід зазначити також, що відповідач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про участь ОСОБА_6 як в додаткових витратах на дітей, так і у витратах на утримання спірного майна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір часток ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 є рівними, а саме по 1/2 частини кожному, та підстав для зменшення частки позивача не вбачається.

У відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Твердження апелянта про застосування до спірних правовідносин норм СК України є безпідставними.

Оскільки, спірна квартира була придбана в 2001 році, тому питання набуття подружжям спільної власності на майно були врегульовані саме нормами КпШС України.

З урахуванням викладеного, відсутність в оскаржуваному рішенні суду посилання на ст. 70 СК України, сама по собі, не може бути підставою для скасування або зміни правильного по суті та справедливого рішення суду.

Таким чином, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -