АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Богацькій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз», поданою через представника Адамовича Євгена Володимировича, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Сіщука Володимира Васильовича від 24 березня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Сіщука Володимира Васильовича від 24 березня 2015 року про арешт коштів боржника, стягувач «NIBULON SA», заінтересована особа: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2015 року у задоволенні скарги ПАТ «Компанія «Райз» на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщука В.В. від 24.03.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України СіщукаВ.В. від 24.03.2015 року про арешт коштів боржника відмовлено.

Справа № 759/6061/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/9375/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ПАТ «Компанія «Райз» через представника подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення скарги. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що державний виконавець, наклавши арешт на майно, позбавив боржника можливості добровільно виконати рішення суду. Крім того, суд не врахував, що державний виконавець не пересвідчився у тому, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження.

У судовому засіданні представники апелянта Адамович Є.В. та Ковальчук В.В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник стягувача Слободяник О.П. та представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Семенюк А.А. просили апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та постанови відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-к/759/1/15 про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами ГАФТА від 23.05.2014 року № 4323А (і) про стягнення з ПАТ «Компанія Райз» на користь «NIBULON SA» 17 536 000 доларів США збитків, 4 % за період з 11.01.2011 року по 29.01.2015 року в розмірі 3 071 329, 52 доларів США та 68 762, 43 фунтів стерлінгів арбітражних витрат, що еквівалентно 328 633 626, 09 грн.

24.03.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщуком В.В. винесено постанову про арешт майна боржника, що належить ПАТ «Компанія Райз» у межах суми звернення стягнення 328 633 326, 09 грн. та оголошення заборони його відчуження.

24.03.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщуком В.В. винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Суд першої інстанції керуючись вимогами зазначеної норми дійшов правильних висновків про те, що державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи апелянта про те, що до отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та закінчення строку на добровільне виконання державний виконавець не має права накладати арешт на майно та грошові кошти боржника суперечать вимогам закону. Арешт накладено у межах суми стягнення.

Крім того, накладення арешту на майно боржника не є перешкодою для виконання останнім рішення у добровільному порядку.

Інших доводів апеляційна скарга не містить. Разом з тим у письмових та усних поясненнях представники апелянта просили скасувати ухвалу суду і з інших підстав, а саме вказували, що вона винесена після того, як ухвалою суду касаційної інстанції було зупинено виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року. Крім того, після винесення оскаржуваної ухвали вони дізналися про те, що рішення іноземного суду, на підставі якого було надано дозвіл на виконання його на території України передано на перегляд, а тому начальник відділу повинен був скасувати постанову про накладення арешту.

За матеріалами справи вбачається, що за заявою боржника постановою від 31.03.2015 року виконавче провадження зупинено до закінчення касаційного провадження. Постанову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.03.2015 року про зупинення виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року передано державному виконавцю 26.03.2015 року, про що зазначено у постанові про зупинення виконавчого провадження та не заперечується представниками апелянта. За таких обставин станом на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту у межах суми стягнення державний виконавець не мав будь - яких документів про зупинення виконавчого провадження, а відтак відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» він зобов`язаний був протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Суд першої інстанції розглянув скаргу у межах доводів заявника та на підставі наданих доказів. Будь - яких доказів про те, що рішення іноземного суду, дозвіл на виконання якого надано ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року скасоване чи змінене заявники до суду не подавали та на такі обставини не посилалися, а відтак ці обставини судом першої інстанції не могли бути враховані при постановленні ухвали. Крім того, у такому випадку передбачено інший спосіб захисту прав та інтересів боржника.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді