Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 219/2112/14
№ провадження 22-ц/778/2668/15 Головуючий у 1 інстанції: Погрібна Н.М.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„30" квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" про визнання незаконним окремих пунктів посадової інструкції начальника охорони сторожового відділу економічної безпеки ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" та відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушення законних трудових прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" про визнання незаконним окремих пунктів посадової інструкції начальника охорони сторожового відділу економічної безпеки ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" та відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням трудових прав.

У позові зазначав, що він з 01.09.2005 року працював начальником охорони сторожової відділу економічної безпеки на ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", 06.12.2013 року був звільнений з підприємства у зв"язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Його посадові обов'язки регламентувалися посадовою інструкцією начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", затвердженою генеральним директором 01.11.2012 року.

Деякі пункти його посадові інструкції не відповідали вимогам КЗпП України та законодавству у сфері праці, колективному договору ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", а тому їх слід визнати незаконними.

Так, з 02.11.2012 року він вже не являвся посадовою особою - начальником структурного підрозділу, оскільки п.2 наказу №794 від 02.11.2012 року охорона сторожевої , як самостійний структурний підрозділ, була ліквідована і створено новий структурний підрозділ - відділ економічної безпеки.

За п. 8 даного наказу, на начальника відділу економічної безпеки та начальника ОТіЗ було покладено обов"язок розробити посадові інструкції на працівників відділу та інші нормативні документи згідно змін структури відділу економічної безпеки.

Згідно п.6.1.8 Типового положення "Про порядок навчання та перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт з підвищенням небезпеки", затвердженого Наказом Державного Комітету України по нагляду за охороною праці №15 від 26.01.2005 року, первинний, повторний, позаплановий і цільовий інструктажі має проводити безпосередній керівник робіт, начальник структурного підрозділу, майстер( або фізична особа, яка використовує найману працю).

У п. 3 наказу № 794 від 02.11.2012г. було вказано, що у складі відділу економічної безпеки необхідно заснувати посаду інструктора (з організації охорони) - 1 од.

Отже враховуючи, що з 02.11.2012року він не являвся начальником структурного підрозділу, то обов"язку проводити роботи з охорони праці, включаючи і проведення інструктажів, він не мав, як і обов"язку розробляти графіки виходів.

За таких обставин пункти 2.1.2; 2,13; 2,22; 2,23 його посадової інструкції являлися незаконними.

Так само незаконними були і пункти його посадової інструкції - 2.1.6; 2,4, які стосувалися його обов'язків навчати та проводити заняття, оскільки, як у нього, так і у ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", відповідна ліцензія на проведення навчання була відсутня.

Суперечить чинному законодавству і є незаконним п. 2.27 його посадової інструкції про обов'язок здійснювати атестацію робочих місць, враховуючи, що він вже не являвся начальником структурного підрозділу, крім того, не мав для виконання цих обов"язків відповідних знань, досвіду і повноважень.

Умови, за яких би він мав можливість проводити атестацію робочих місць, роботодавцем створені не були.

Незаконним слід визнати п.2.5 його посадової інструкції про роботу в нічний час, враховуючи, що трудовим законодавством робота в нічний час особам, які працюють неповний робочий день і мають інвалідність, заборонена.

Оскільки він не знав, що обов'язки, які на нього покладалися посадовою інструкцією, насправді повинен був виконувати начальник структурного підрозділу, зазначені обставини стали причиною пропуску ним строку звернення до суду і є поважними.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд поновити йому передбачений ст. 233 КЗпП трьохмісячний строк для звернення до суду для вирішення трудового спору, визнати незаконними пункти 2.1.2; 2.13; 2.22; 2.23; 2.1.6; 2.4; 2.27; 2.5 його посадової інструкції, які стосувалися його забов'язань щодо забезпечення та проведення інструктажів та разробки графіків виходів, забов'язань проводити заняття, здійснювати атестацію робочих місць, про його роботу в нічний час та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 наказом № 290 від 01.09.2005 року був призначений на посаду начальника охорони сторожевої ВАТ „Часівоярський вогнетривний комбінат", наказом № 469 від 02.11.2012 року був переведений на посаду начальника охорони строжевої відділу економічної безпеки(а.с.11).

З посадовою інструкцією, яка регламентує діяльність начальника охорони строжевої відділу економічної безпеки ПАТ„Часівоярський вогнетривний комбінат", затвердженою генеральним директором 01.11.2012 року, позивач був ознайомлений 06.11.2012 року(а.с.12-15).

Наказом № 763 від 26.09.2013 року за порушення п.п.2.1.2;2.1.4;21.5;2.4; 2.11; 4.1 посадової інструкції ОСОБА_2, як начальник сторожевої відділу економічної безпеки, був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани.(а.с.16-18).

Наказом № 356 від 13.05.2013 року ОСОБА_2 за порушення п.п.2.1.2; 2.1.3; 2.1.4; 2.1.6;2.2;2.4;2.5; 2.6; 2.8; 2.11;2.12;;2.23; 4.1; 4.7 посадової інструкції була оголошена догана(а.с.19-20), зазначений наказ оскаржувався позивачем у судовому порядку(а.с.187-191).

06.12.2013 року позивач був звільнений з підприємства у зв"язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

З вимогами про визнання незаконними пунктів 2.1.2; 2.13; 2.22; 2.23; 2.1.6; 2.4; 2.27; 2.5 посадової інструкції начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", посаду якого він займав до звільнення, звернувся у квітні 2014 року

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд послався на пропуск ним без поважних причин тримісячного строку звернення до суду за захистом своїх трудових прав, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

З вказаним висновком суду щодо підстав для відмови у позові в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно роз"яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року з подальшими змінами „Про практику розгляду судами трудових спорів", встановлений ст. 233 КЗпП строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов"язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з"ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов"язки сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов"язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізична особа.

Хоча названа норма не містить зазначення на обов"язок працівника виконувати роботу за певною посадою, а покладає обов"язок виконувати роботу , передбачену трудовим договором, за основу при визначенні кола обов"язків працівника береться саме його посада.

Посадова інструкція - це документ, який видається власником підприємства чи уповноваженим ним органом з метою регламентації організаційно-правового статусу працівника, його конкретних завдань та обов"язків, прав, відповідальності, забезпечує умови для його ефективної роботи і має статус локального нормативного акту.

При цьому конкретний зміст, обсяг і порядок виконання робіт на кожному робочому місті визначається за розсудом власника.

Оскільки ж при прийнятті на роботу сторони за взаємною згодою визначають зміст трудової функції працівника, власник вправі запропонувати працівникові при прийнятті на роботу будь-який набір трудових обов"язків, який не суперечит правовим нормам охорони праці і виробничої санітарії.

В подальшому при зміні локальних нормативних актів, що розподіляють трудові обов"язки між штатними одиницями у випадку проведення власником зміни в організації виробництва та праці, які призводять до розширювання кола трудових обов"язків, що існували при прийнятті на роботу і змінюють істотні умови праці, захист прав працівника у такому випадку відбувається в порядку оскарження незаконності переведення відповідно до ст. 32 КЗпП.

Отже до індивідуальних трудових спорів відносяться такі, що пов"язані з поновленням працівнику змінених, у тому числі локальними нормативними актами, умов його праці на підставі ст. 32 КЗпП.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави( ст. 1 ЦПК).

Відмовляючи у задоволенні заявлених ОСОБА_2 вимог у зв"язку з пропуском ними тримісячного строку для звернення до суду для вирішення трудового спору, суд зосередився на питанні причин пропущення позивачем цього строку з моменту ознайомлення його з посадовою інструкцією начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", на посаду якого він був переведений наказом № 469 від 02.11.2012 року і правомірність цього переведення він не оскаржував.

При цьому поза уваги суду залишилося питання, які саме трудові права позивач просив поновити в судовому порядку, звернувшись із вимогами про визнання незаконними окремих положень посадової інструкції, як локального нормативного акта підприємства, з яким у нього відсутні трудові відносини та у спосіб, який нормами трудового законодавства не передбачений.

Між тим, факту порушення трудових прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку у обраний ОСОБА_2 спосіб, по справі не вбачається, у зв"язку з чим колегія приходить до висновку про необхідність зміни в порядку ст. 309 ЦПК України судового рішення в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні його позову, як безпідставного.

Наведені в апеляційній скарзі доводи апеляційної скарги фактично повторюють мотиви заявленого ОСОБА_2 позову і підстав для висновку про його обгрунтованість не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року по цій справі змінити в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні даного позову ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: