Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/17575/14-ц

Провадження № 2/752/1552/15

19.01.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренка А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні правом власності та визнання права власності, -

встановив:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про усунення перешкод у користуванні правом власності на житлове приміщення (квартиру) та визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що перебувала із відповідачем у шлюбі, який було розірвано у травні 2014 року. За час шлюбу сторони придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (надалі -квартира), яка є спільною власністю сторін. Позивач пояснює, що спільне використання даної квартири є неможливим внаслідок конфліктів між сторонами, відповідач перешкоджає у доступі до квартири шляхом зміни замку у вхідних дверях, позивач змушена проживати з дитиною у іншому помешканні за іншою адресою, відповідач не визнає права власності. Позивач констатує необхідність поділу квартири у мотивувальній частині позовної заяви, але при цьому просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкоди та просить визнати за нею право власності на частину квартири.

В судовому засіданні, представник позивача позов підтримала з підстав визначених у позовній заяві.

Право на зміну предмету або підстав позову до початку розгляду справи по суті представнику позивача судом було роз'яснено.

Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав, заперечував у його задоволенні із посиланням на обставини недоведеності перешкоджання відповідачем у реалізації законних прав позивача. Зазначив, що відповідач не оспорює, не заперечує та визнає право позивача на спільну власність у квартирі.

Вислухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позивних вимог виходячи із наступного.

Судом беззаперечно встановлено, що позивач є співвласником частини квартири АДРЕСА_1, що вбачається із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.01.2014 року (а.с.7).

Така обставина стороною відповідача не заперечувалась та визнається відповідачем.

Таким чином, суд дійшов до висновку що право власності на квартиру позивача відповідач не оспорює.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, норма наведеної статті ЦК України передбачає речево-правовий спосіб захисту абсолютного цивільного права власності, який підлягає застосуванню у разі, коли сторони спору не перебувають між собою у зобов'язальних відносинах з приводу спірного майна, і при цьому має місце реальне оспорювання такого права відповідачем, внаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, матеріально-правовою підставою для звернення у суд є саме порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач, пред'являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, які можуть бути розцінені як невизнання чи оспорювання права власності. За відсутності таких доказів, правової підстави для задоволення позову відсутні.

Суд констатує, що у матеріалах цивільної справи відсутні докази невизнання, осопорення чи перешкоджання у реалізації права власності.

В судовому засіданні не знайшла свого беззаперечного підтвердження заява представника позивача про зміну замків у вхідних дверях квартири. Належних і допустимих доказів вчинення дій спрямованих на заміну замків, як то: актів житлово-експлуатаційної організації, заявок на виклик слюсаря, протоколів дільничного інспектора, показань свідків, фото- чи відеофіксації, тощо представлено не було.

Представник відповідача повідомив, що йому не відомо про обставини заміни замків у вхідних дверях квартири.

Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд оцінюючи в сукупності пояснення учасників судового засідання і докази досліджені в ході судового розгляду вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження і в обґрунтування такого висновку суду покладаються усі докази і пояснення у їх сукупності, які на переконання суду не залишають місця для гіпотетичної оцінки фактів, а в повній мірі і цілком, надають суду можливість дійти категоричного висновку про необхідність констатувати недоведеність позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому, оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки на момент розгляду справи суду не надано даних про те, що право власності позивача оспорюється чи не визнається а також, що відповідач перешкоджає у реалізації правомочностей співвласника квартири.

Питання розподілу судових витрат вирішити відповідно до правил ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні правом власності та визнання права власності - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Суддя