У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Леска В.В., Чужі Ю.Г.,

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01 вересня 2014 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність, дії та постанову державного виконавця, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на бездіяльність, дії та постанову державного виконавця. В обґрунтування скарги посилався на те, що 08.05.2012 рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 712/3848/12 ОСОБА_2 було поновлено на посаді директора Національного музею народної архітектури та побуту України, і рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16.11.2012 вказане рішення суду в частині поновлення заявника на роботі залишено без змін. 03.12.2012 на виконання рішення суду було видано виконавчий лист № 712/3848/2012. 05.06.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38291176. 26.12.2013 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38291176 згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. В подальшому, 09.04.2014 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень відділу ДВС України ОСОБА_1 було відновлено виконавче провадження з виконанням виконавчого листа від 03.12.2012 №712/3848/2012. 10.07.2014 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень відділу ДВС України ОСОБА_1 було відкладено провадження виконавчих дій до 21.07.2014 у зв'язку з тим, що у виконавчому документі зазначено невірний ідентифікаційний код боржника - Міністерства культури України, і ця обставина, на думку виконавця, унеможливлювала застосування до боржника штрафних санкцій в порядку ст. 89 ЗУ „Про виконавче провадження". 23.07.2014 державний виконавець повторно постановою знову відклав провадження виконавчих дій з тих самих підстав, а 01.08.2014 державний виконавець втретє відклав провадження виконавчих дій. Стягувач вважає, що державним виконавцем було допущено неправомірну бездіяльність під час виконавчого провадження та винесено незаконну постанову від 01.08.2014.

Скаржник, уточнивши вимоги скарги, просив суд: 1) визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 у період з 24.07.2014 по 01.08.2014, яка полягає: - у неповідомленні стягувача про відкладення провадження виконавчих дій згідно постанови про відкладення провадження виконавчих дій від 01.08.2014 у виконавчому провадженні № 38291176; - у нездійсненні перевірки виконання Міністерством культури України рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2012 року у справі №712/3848/12; - у не притягненні Міністерства культури України до відповідальності відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження»; - у невиконанні рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2012 року в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, виконавчого листа від 03.12.2012 року у справі № 712/3848/2012, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, у строк, встановлений пунктом 2 частини 3 статті 30 ЗУ «Про виконавче провадження» та нездійсненні вичерпних заходів виконавчих дій у повному обсязі; 2) визнати неправомірним відкладення провадження виконавчих дій 01.08.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 38291176; 3) визнати неправомірною та скасувати постанову про відкладення провадження виконавчих дій від 01.08.2014 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 38291176; 4) зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 здійснити у виконавчому провадженні № 38291176 вичерпні заходи, виконавчі дії у повному обсязі та притягнути Міністерство культури України до відповідальності відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.09.2014 скаргу задоволено частково. Визнано неправомірним відкладення провадження дій 01.08.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 38291176 та неповідомлення стягувача про відкладення провадження. Визнано неправомірною та скасовано постанову про відкладення провадження виконавчих дій від 01.08.2014 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 38291176. Зобов'язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 здійснити виконавчі дії у повному обсязі. В решті вимог скарги - відмовлено.

Така ухвала була оскаржена ОСОБА_2. За результатами розгляду його апеляційної скарги ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2014 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01 вересня 2014 року було змінено. Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 у період з 24.07.2014 по 01.08.2014, яка полягає: у нездійсненні перевірки виконання Міністерством культури України рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2012 року у справі №712/3848/12; у не притягненні Міністерства культури України до відповідальності відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження»; у невиконанні рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2012 року в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, виконавчого листа від 03.12.2012 року у справі № 712/3848/2012, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, у строк, встановлений пунктом 2 частини 3 статті 30 ЗУ «Про виконавче провадження» та нездійсненні вичерпних заходів виконавчих дій у повному обсязі. В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційну скаргу, яку подала від імені ОСОБА_1 ОСОБА_4, ухвалою апеляційного суду від 10.10.2014 було залишено без розгляду як таку, що подана особою, що не мала повноважень на ведення справи.

ОСОБА_1, як особа, яка не була присутня під час розгляду справи, у листопаді 2014 року подав апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01 вересня 2014 року.

Ухвалою від 22 грудня 2014 року ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду та відкрито апеляційне провадження у справі.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, невірно визначившись з характером спірних правовідносин та дійшовши помилкових висновків щодо істотних обставин справи, неправильно застосував норми матеріального права. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить ухвалу місцевого суду в частині задоволення скарги залишити без змін.

Статтею 318 ЦПК України визначено порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до апеляційного суду після закінчення апеляційного розгляду справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 188-190). Зважаючи на те, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, представником скаржника подано заперечення на апеляційну скаргу, а отже, позиція сторін апеляційному суд відома, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та розглянувши справу в цих межах, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2012 визнано звільнення ОСОБА_2 з посади директора Національного музею народної архітектури та побуту України згідно з наказом Міністерства культури України від 27.01.2012 незаконним та поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Національного музею народної архітектури та побуту України з 27.01.2012. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі (а.с.33-38).

На підставі цього рішення судом видано виконавчий лист від 03.12.2012 про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства культури України від 27.01.2012 року № 72/0/17-12 про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Національного музею народної архітектури та побуту України згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу Законів про працю України та поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Національного музею народної архітектури та побуту України днем 27.01.2012 (а.с.30)

На підставі заяви ОСОБА_2 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Семко Б.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.06.2013 з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с.31-32)

Як вбачається з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, постановою від 26.12.2013, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 712/3848/2012 виданого 03.12.2012 Ужгородським міськрайонним судом. Проте 09.04.2014 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень відділу ДВС України ОСОБА_1 виконавче провадження було відновлено (а.с.102).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Рішення про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню і державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у статті 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання (ч.ч.3,4 ст. 30).

Як було зазначено у оскаржуваній постанові державного виконавця від 01.08.2014, вимогою державного виконавця від 23.06.2014 було зобов'язано Міністерство культури України негайно поновити ОСОБА_2 на роботі. Така вимога була отримана боржником 26.06.2014 і станом на 09.07.2014 не було повідомлено про поновлення ОСОБА_2 на роботі. Також державний виконавець зазначив про необхідність вжиття щодо боржника встановлених ст. 89 Закону заходів - накласти штраф за невиконання без поважних причин рішення суду про поновлення на роботі (а.с.11-14).

10.07.2014 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень відділу ДВС України ОСОБА_1 було відкладено провадження виконавчих дій до 21.07.2014 у зв'язку з тим, що у виконавчому документі зазначено невірний ідентифікаційний код боржника - Міністерства культури України - і ця обставина, на думку виконавця, унеможливлює застосування до боржника штрафних санкцій в порядку ст. 89 ЗУ „Про виконавче провадження".

23.07.2014 державний виконавець повторно постановою відклав провадження виконавчих дій.

01.08.2014 державний виконавець втретє відклав провадження виконавчих дій з тих самих підстав.

Статтею 89 Закону передбачено відповідальність за невиконання рішення про поновлення на роботі - у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника, та встановлює новий строк виконання.

Статтею 35 Закону передбачено підстави відкладення провадження виконавчих дій. Проте винесення постанови про накладення штрафу не є виконавчою дією, а є санкцією за невиконання рішення суду боржником, а тому відкладення провадження виконавчих дій з тієї підстави, що на боржника неможливо накласти штраф, не відповідає Закону. Зазначення невірного коду боржника не можна вважати поважною причиною, яка перешкоджає накладенню штрафу на боржника, тим паче, що зазначення у виконавчому листі саме такого коду не було перешкодою для державного виконавця для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с.103-104).

Отже судом першої інстанції правильно визнано неправомірним відкладення провадження виконавчих дій 01.08.2014 та неповідомлення стягувача про відкладення провадження, а також визнано неправомірною та скасовано постанову про відкладення провадження виконавчих дій від 01.08.2014.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, спрямоване на виконання рішення, яким захищено права особи, і одним із принципів виконавчого провадження є, зокрема, своєчасніть такого виконання, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Проте судове рішення про поновлення на роботі ОСОБА_2 залишалось невиконаним майже два роки, в тому числі, через бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 - у нього на виконанні рішення перебувало з 9 квітня 2014 року.

Обмежуючись винесенням безпідставних постанов про відкладення провадження виконавчих дій, державний виконавець не вживав передбачених Законом заходів для виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.05.2012 та виданого 03.12.2012 виконавчого листа про поновлення ОСОБА_2 на роботі, у передбачені Законом строки - зокрема, жодних даних про те, що державним виконавцем в період з 10 липня 2014 року (і, зокрема, після 24 липня 2014 року) до 1 серпня 2014 здійснювалась перевірки виконання рішення боржником у матеріалах справи немає.

Таким чином, судом першої інстанції було правомірно зобов'язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 здійснити виконавчі дії у повному обсязі.

Зважаючи на викладене, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, судова колегія вважає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині, оскарженій старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 - немає. Апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу в частині задоволення скарги ОСОБА_2 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 307, 312-315, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01 вересня 2014 року в частині задоволення скарги - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної карги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча Судді