Справа № 358/2071/13 Головуючий у І інстанції Якутюк В. С.
Провадження № 22-ц/780/567/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко
Категорія 38 14.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, відділ Держземагенства у Богуславському районі Київської області про розподіл спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач звернулася в суд з позовом про поділ спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно - на 40/100 частин жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1, та на 40 частин земельних ділянок, розташованих за цією ж адресою, з цільовим призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, протягом розгляду справи, позивач неодноразово уточнював, зменшував позовні вимоги, і остаточно просив - визнати за ним право спільної часткової власності на 75/100 частин земельної ділянки розміром 0,0033 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, та на 75/100 частин земельної ділянки розміром 0,0549 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Просив визнати право власності за відповідачем ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 25/100 частин цих же земельних ділянок, стягнути із відповідача на його користь судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4

Після його смерті відкрилась спадщина на наступне майно - 53/200 частин жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2, на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,0033 га та на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,0549 га, що розташовані за цією ж адресою.

Земельні ділянки належали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_4 13 липня 2002 року, і відповідно до ст.ст. 1217, 1222, 1233 ЦК України, спадщину, шляхом подання заяв до нотаріальної контори, прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка відповідно до ст. 1241 ЦК України, за наявності заповіту на ім'я ОСОБА_1, мала право на обов'язкову частину.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом та за законом на 1/2 частини спадкового майна, а саме 53 /200 частин будинку.

Свідоцтва на право власності на спадкове майно - земельні ділянки, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не отримували.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За життя, 18 жовтня 2012 року, ОСОБА_5 склала заповіт за ім'я ОСОБА_2 на все своє майно. Спадщина відкрилась на 159/400 частин будинку та 75 /100 частин кожної із земельних ділянок. Спадкове майно розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2014 року, ОСОБА_2 оформив спадщину на 159/400 частин будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Отримати свідоцтво про право власності на спадщину на земельні ділянки він позбавлений можливості, оскільки між ним і відповідачем є спір щодо розміру земельних ділянок, які є спадщиною, тому він звернувся до суду.

Як зазначає позивач, земельні ділянки належали на підставі державних актів померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Це майно було спільним майном подружжя, і відповідно до вимог законодавства частки були рівними. ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини, і за наявності заповіту успадкувала 1/4 частину кожної із земельних ділянок, однак свідоцтво не отримала на цю частину спадщини, таким чином після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 3/4 частини (75/100) кожної із змелених ділянок.

Позивач просив задовольнити його вимоги, визнати за ним право спільної часткової власності на 75/100 частин земельної ділянки розміром 0,0033 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, та на 75/100 частин земельної ділянки розміром 0,0549 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства , що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

- визнати право власності за відповідачем ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 25/100 частин цих же земельних ділянок, стягнути із відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року позови задоволені частково. Визнано право спільної часткової власності в порядку спадкування на земельні ділянки - за ОСОБА_2 на 75/100 частин, за ОСОБА_1 на 25/100 частин, стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, постановити нове рішенням, яким визнати право власності на 50/100 частин кожної із земельних ділянок за нею і ОСОБА_2 звільнити її від сплати судових витрат на користь ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначала, що суд помилково прийшов до висновку, що ОСОБА_2 має право додатково на частину у розмірі 1/2 частини земельних ділянок із спадщини ОСОБА_4, з яким ОСОБА_2 не перебуває у будь-яких спадкових відносинах, оскільки він є спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_5

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4.( т.1 а.с.11).

Після його смерті відкрилась спадщина на наступне майно - 53/200 частин жилого будинку за адресою: АДРЕСА_4, на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,0033 га та на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,0549 га, що розташовані за цією ж адресою.

Земельні ділянки належали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_4 13 липня 2002 року, і відповідно до ст.ст. 1217, 1222, 1233 ЦК України, спадщину, шляхом подання заяв до нотаріальної контори, прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка відповідно до ст. 1241 ЦК України , за наявності заповіту на ім'я ОСОБА_1, мала право на обов'язкову частину. (т.1 а.с.12).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом та за законом на 1/2 частини спадкового майна, а саме 53 /200 частин будинку.

Свідоцтва на право власності на спадкове майно - земельні ділянки, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не отримували .( т.1 а.с. 14 -17).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були власниками земельної ділянки 0,088 га, яка складається з двох земельних ділянок розміром 0,033 га (кадастровий номер :01:002:0083 - цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) та 0,055 га (кадастровий номер :01:002:0084 - цільове призначення для ведення особистого селянського господарства). ( т.1 а.с. 29-41).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( т.1 а.с. 21).

За життя, 18 жовтня 2012 року, ОСОБА_5 склала заповіт за ім'я ОСОБА_2 на все своє майно ( т.1 а.с. 22-23). Спадщина відкрилась на 159/400 частин будинку та 75 /100 частин кожної із земельних ділянок. Спадкове майно розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2014 року, ОСОБА_2 оформив спадщину на 159/400 частин будинку за адресою: АДРЕСА_5. ( т.2, а.с.11).

Як видно із відповіді Богуславської районної державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2 від 22 жовтня 2014 року (т.2 а.с. 49), після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 53/200 частин жилого будинку, 1/2 частину двох земельних ділянок розміром 0,033 га та 0,0549 га, Спадкове майном розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 - є ОСОБА_1 за заповітом, ОСОБА_5 - як дружина померлого, з обов'язковою часткою. Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_5 не видавалось.

ОСОБА_5 за життя була співвласником будинку та земельних ділянок (0,033 га та 0,0549га). ОСОБА_5 належала 1/2 частина 53/200 частин будинку та 1/2 частина цих ділянок, інша 1/2 частина належала ОСОБА_4, і як спадкоємець з обов'язковою часткою у спадковому майні відповідно до ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_5 успадкувала 1/2 частину всього спадкового майна після смерті чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом спадкувала після смерті ОСОБА_4 1/4 частину земельних ділянок та частину будинку .

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормами спадкового права регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб'єктів (спадкоємців) в правах та обов'язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об'єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов'язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб (статті 1218, 1219 Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 Кодексу).

Відповідно до статті 1225 Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Враховуючи наведені положення , відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини після померлої ОСОБА_5 входить наступне майно - 159/400 частин жилого будинку, 3/4 (75/100) кожної із земельних ділянок, спадкоємцем за заповітом яких є ОСОБА_2, тому висновок суду про задоволення позову є вірним і обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_5 за життя не реалізувала своє право на обов'зкову частку у майні спадкодавця ОСОБА_4, не здійснила державну реєстрацію 1/4 (25/100) частини до своєї 1/2 ( 50/100) частини земельних ділянок, а відтак 1/4 частина не входить до спадкового майна ОСОБА_5, є безпідставними, не грунтуються на вимогах закону.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: