Справа № 310/4201/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участю:

прокурора Мельник А.Г.,

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом Бердянської міжрайонної прокурори в інтересах держави до Бердянської міської ради, Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування п.7.6 рішення Бердянської міської ради №12 від 28.01.2010 р., визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію, повернення земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, в інтересах держави, звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що п.п. 7.6 рішення Бердянської міської ради № 12 від 28.01.2010 року затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0672 га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва. ОСОБА_5 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК №932636, який 15.03.2010р. був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську за реєстраційним номером №94.

05.08.2010 року ОСОБА_5 продав вказану земельну ділянку ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу №1-755 від 05.08.2010р. На підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 був виготовлений державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯИ №689533, який був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську 27.12.2011р. за №00377.

29.02.2012 року ОСОБА_6 продала цю земельну ділянку ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу №307 від 29.02.2012р. Зазначений договір був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську 23.04.2012р. у поземельній книзі за №080060118:3:01.

Відповідно до договору купівлі-продажу №623 від 26.04.2012 р. ОСОБА_7 продав земельну ділянку ОСОБА_3 Зазначений договір був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську 28.05.2012р. у поземельній книзі за №080060118:3:02.

Прокурор просить визнати недійсним та скасувати п. 7.6 рішення Бердянської міської ради № 12 від 28.01.2010р.; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №932636, виданий на ім'я ОСОБА_5; зобов'язати управління Держземагенства у Бердянському районі скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_5; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №689533, виданий на ім'я ОСОБА_6; зобов'язати управління Держземагенства у Бердянському районі скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_6; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0672га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер :08:006:0118.

В обґрунтування позову вказує на те, що в ході прокурорської перевірки було встановлено, що п.7.6 рішення Бердянської міської ради № 12 від 28.012010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» був прийнятий з порушенням вимог земельного, водного та містобудівного законодавства. Так, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 був затверджений без проведення землевпорядної експертизи, що є порушенням вимог ст.9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Також при прийнятті цього рішення порушено вимоги ст.ст. 48,52,59,60 ЗК України, ст. ст. 88,90 Водного кодексу України, які встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. У затвердженому цим рішенням проекті відведення земельної ділянки наявна схема-топоплан, в якій зазначено, що відстань від відведеної земельної ділянки до урізу води становить 60м. Тобто ця земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, тому не може бути передана у приватну власність.

Перевіркою також встановлено, що станом на час прийняття Бердянською міською радою рішення № 12 від 28.012010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» посадовими особами виконкому міськради не розроблена та відповідно Бердянською міською радою не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м. Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси. Таким чином, за відсутності містобудівної документації м. Бердянська прийняття рішень щодо планування, забудови, проектування та будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування та благоустрою території Бердянської коси, неможливо. Згідно Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009року, зазначені у рішенні території запроектовані для розміщення сезонних громадських центрів. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається.

Таким чином, прокурор вважає, що п.7.6 рішення Бердянської міської ради № 12 від 28.01.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» був прийнятий з порушенням вимог земельного, водного та містобудівного законодавства, а тому він є недійсним та підлягає скасуванню. А відтак, ОСОБА_5 не набув у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку, та не будучи її власником, незаконно продала її ОСОБА_6, яка незаконно продала її ОСОБА_4, а останній незаконно відчужив її ОСОБА_3 З огляду на те, що спірна земельна ділянка знаходиться у прибережній захисній смузі Азовського моря та належить до земель водного фонду, то вона не може бути передана у приватну власність особі, відтак послідуючі договори відчуження спірної земельної ділянки були укладені всупереч вимог Закону, а тому ці договори купівлі-продажу є недійсним( нікчемними). Посилаючись на ст.ст. 387,388 ЦК України прокурор просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 спірну земельну ділянку та повернути її територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради.

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про прокуратуру» , наказом Генерального прокурора України №145ш від 05.12.2014р. було ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Запорізької області Бердянську міжрайонну прокуратуру з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері. Бердянській міжрайонній прокуратурі доручено забезпечити участь у цьому процесі в якості представництва інтересів держави.

Прокурор Бердянської міжрайонної прокуратури Мельник А.Г. позові вимоги підтримав просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 - ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечує. Свої заперечення виклала у письмовій формі і підтримала у судовому засіданні (а.с. 83-100). Додатково зауважила на тому, що п. 7 рішення Бердянської міської ради №12 від 28.01.2010р. вже скасований рішенням Бердянської міської ради №57 від 30.12.2010р. на підставі протесту прокурора. Вважає, що прокурор пропустив строк звернення до суду з таким позовом. Вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 прокурором не заявлялися. Вважає, що договір на сьогодні є дійсним, а тому вимоги прокурора про скасування запису у поземельній книзі про реєстрацію права власності на земельну ділянку не можуть бути задоволені. Відсутні також і підстави щодо витребування у ОСОБА_3 земельної ділянки з підстав ст. 388 ЦК України. Вважає, що позов прокурора фактично направлений на позбавлення добросовісного набувача ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, але прокурор позов з цих підстав (ст. 140,143 ЗК України) не заявляв. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Представники відповідачів - Бердянської міської ради і управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, подали заяви про розгляд справу без їх участі.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Представник відповідачів, у своїх запереченнях посилається зокрема на те, що прокурор звернувся з цим позовом до суду з пропуском позовної давності, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (в редакції закону станом на день прийняття Бердянською міською радою оскаржуваного рішення) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ, який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України був виключений.

Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Отже з огляду на приписи п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону, доводи представника відповідача про сплив позовної давності у даному випадку не можуть бути прийняті до уваги.

За ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що Генеральним планом міста Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009р. встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на території сезонних громадських центрів, що підтверджується листом заступника міського голови Матвєєва С.В. ( а.с.20-21).

Як вбачається зі схеми місцезнаходження земельної ділянки, кадастрової зйомки, остання знаходиться в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси, на відстані близько 20 м. від урізу води Азовського моря (а.с.22).

Пунктом 7.6 рішення Бердянської міської ради № 12 від 28.01.2010 року затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0672 га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва. ОСОБА_5 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК №932636, який 15.03.2010р. був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №94.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14, від 24.12.2014р. у справі №6-206цс14.

Таким чином, суд визнає, що спірне рішення прийнято Бердянською міською радою незаконно, тому позовні вимоги прокурора про визнання цього рішення незаконним підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, що пункт 7 рішення Бердянської міської ради №12 від 28.01.2010р. було скасовано рішенням Бердянської міської ради №57 від 30.12.2010р. на підставі протесту прокурора від 11.11.2010р. №26/258.

Зважаючи на те, що спірне рішення Бердянської міської ради про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі громадянам, у т.ч. і ОСОБА_5 вже скасовано відповідачем, тому у задоволенні позову прокурора в частині скасування в судовому порядку п. 7.6 рішення №12 від 28.01.2010р. необхідно відмовити.

Підлягають задоволенню також вимоги прокурора про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку ЯК №932637, який був виданий ОСОБА_5 на підстав незаконного рішення ради, а також про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку ЯИ №689533, який був виданий ОСОБА_6 на підстав незаконного договору купівлі-продажу.

Так, судом встановлено, що 05.08.2010 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки №1-755 від 05.08.2010р. ОСОБА_5 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_6 На підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯИ №689533, який був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську 27.12..2011р. за №00377.

29.02.2012 року ОСОБА_6 продала цю земельну ділянку ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу №307 від 29.02.2012р. Зазначений договір був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську 23.04.2012р. у поземельній книзі за №080060118:3:01, про що зроблено відмітку у державному акті серії ЯИ №689533, який видавався на ім'я ОСОБА_6

26.04.2012 року ОСОБА_4 продав цю земельну ділянку ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу №623 від 26.04.2012р. Зазначений договір був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську 28.05.2012р. у поземельній книзі за №080060118:3:02, про що зроблено відмітку у державному акті серії ЯИ №689533, який видавався на ім'я ОСОБА_6

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Враховуючи вищевикладене підлягають також задоволенню вимоги позивача про витребування у ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0672га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не можуть бути задоволені вимоги прокурора щодо зобов'язання Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області щодо скасування записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на спірну земельну ділянку, виданих на ім'я ОСОБА_5 і ОСОБА_6, оскільки Законом України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень" передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки. За положеннями ст. 26 зазначеного закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зазначеним законом передбачено скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, однак таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду. Зважаючи на те, що рішення суду про визнання недійсними Державних актів про право власності на землю є достатньою підставою для відповідного органу для скасування державної реєстрації, підстав для покладання на нього обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку не має.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів Бердянської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 48,72 грн. з кожного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 58-61, 88, 208-212 ЦПК України, ст. ст. 19, 20, 21, 59, 60-61, 84, 152 ЗК України, ст.ст.328,387,388 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним п.7.6 рішення сімдесятої сесії V скликання Бердянської міської ради №12 від 28 січня 2010 року "Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок громадянам", яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_5 для індивідуального дачного будівництва земельну ділянку площею 0,0672га з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №932636, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0672га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №689533, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0672га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0672га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер :08:006:0118, межі якої визначені у державному акті ЯИ №689533, виданому Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_6, та повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Бердянської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір на користь держави у розмірі 48,72 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення суду,- протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І.П. Прінь