Провадження №2/521/1601/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Лукьянової В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 26.11.2005 року сторони зареєстрували шлюб. В період шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною розпаду сім'ї послужило відсутність взаєморозуміння, між сторонами виникли неприязні відносини, різні погляди на життя, несумісність характерів, подружжя живе окремо, не ведуть спільного господарства.

Позивачка позовні вимоги підтримала, про що надала відповідну заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю.

Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, про що надав заяву, в якій також просив розглянути справу за його відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 26.11.2005 року між сторонами укладено шлюб, про що Виконком Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області зроблено актовий запис за №60 (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1).

В період шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство між ними не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, у сторін різні погляди на подружнє життя, та сім'ю.

Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач вирішила після розірвання шлюбу повернути собі дошлюбне прізвище «ОСОБА_1».

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах.

Витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Керуючись ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 130, 174, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити в повному обсязі.

Шлюб, зареєстрований 26.11.2005 року Виконком Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис за №60 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1), між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Прізвище позивачки замінити на дошлюбне - «ОСОБА_1».

Стягнути з відповідача витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС у сумі 17 гривень, позивача від витрат звільнити.

Суддя