Справа № 369/772/15-ц
Провадження № 2/369/972/15
РІШЕННЯ

Іменем України

12.05.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі Котляр А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 й ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 й ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 й ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує наступними обставинами.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.07.2014 року, позивач є власником 1/3 частини домоволодіння (будинку) АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми № 3, виданої Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09.12.2014 року та домової книги б/н в 1/3 будинку, що складається з вищевказаних приміщень, зареєстровані: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Обидва відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - були вселені в будинок в 1993 році в якості членів сім'ї ОСОБА_6, на той час власника 1/3 частини будинку.

Станом на сьогоднішній день відповідачі проживають в 1/3 частині будинку і займають всі його приміщення, використовують їх виключно для себе, повністю позбавляють можливості користуватися житлом позивача. Більш того, проживаючи в будинку відповідачі жодним чином не здійснюють його утримання та не сплачують жодних платежів, чим відповідно збільшують заборгованість за комунальні послуги, якими тільки вони й користуються.

Протягом розгляду справи позивач уточнювала позовні вимоги. Посилаючись на вищевикладене та норми закону ОСОБА_1 остаточно просила суд: Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в 1/3 частині будинку АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в 1/3 частині будинку АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з належної ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з відповідачів на її користь судовий збір.

В квітні 2015 р. ОСОБА_2 й ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги відповідачі за первісним позовом, позивачі за зустрічним позовом обґрунтовують наступними обставинами.

ОСОБА_3 вселилась в житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як дочка свого батька, ОСОБА_5, який зареєстрований в спірній квартирі з 15.02.1991 року.

За попередньою домовленістю з ОСОБА_6 (колишній власник квартири) ОСОБА_2 вселилася 24.08.1993 року.

ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі більше 18 років. Виїхав з квартири добровільно.

ОСОБА_6 (колишній власник квартири) не проживає в спірній квартирі з 1994 року. Виїхала з квартири добровільно.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 була усна домовленість щодо користування житловим приміщенням, оплати комунальних послуг, проведення поточного та капітального ремонту та інші умови щодо користування приміщенням.

ОСОБА_2 сплачувала за комунальні послуги самостійно, без участі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, проводила ремонт, дбайливо ставилася до майна, підтримувала добросусідські відносини з іншими власниками будинку.

Оскільки, ОСОБА_6 передала позивачам житло для проживання у ньому на невизначений строк, а ОСОБА_2 й ОСОБА_4 користувалися даним приміщенням, то позивачі за зустрічним позовом дійшли до висновку, що між сторонами був укладений договір найму житлового приміщення. Вважають, що між сторонами був укладений договір найму житлового приміщення у простій усній формі на невизначений строк.

Посилаючи на вищевикладене та норми закону, ОСОБА_2 й ОСОБА_4 просили суд: визнати за ОСОБА_2 право на користування житловим приміщенням в 1/3 частині будинку АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_3 право на користування житловим приміщенням в 1/3 частині будинку АДРЕСА_1.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник первісний позов підтримали та просили суд задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували в повному обсязі. Просили суд відмовити.

Відповідачі за первісним позовом, позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник зустрічний позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити. Проти задоволення первісного позову заперечували в повному обсязі, просили суд відмовити.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.07.2014 року, позивач є власником 1/3 частини домоволодіння (будинку) АДРЕСА_1. Дана 1/3 частина виділена в натурі на підставі рішення Народного суду Києво-Святошинського району від 15.01.1981 року згідно технічного паспорта БТІ, інвентаризаційний № 2619 від 1993 року і яка складається з наступних приміщень:

1-1 веранда площею 1,4 кв.м.

1-2 ванна кімната площею 3,90 кв.м.

1-3 житлова кімната площею 6,4 кв.м.

1-4 кухня з погребом площею 12,4 кв.м.

1-5 кімната площею 21,2 кв.м.

? частини огородження домоволодіння.

Згідно довідки форми № 3, виданої Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09.12.2014 року та домової книги б/н в 1/3 будинку, що складається з вищевказаних приміщень, зареєстровані: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Обидва відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - були вселені в будинок в 1993 році в якості членів сім'ї ОСОБА_6, на той час власника 1/3 частини будинку.

Станом на сьогоднішній день відповідачі проживають в 1/3 частині будинку і займають всі його приміщення, використовують їх виключно для себе, повністю позбавляють можливості користуватися житлом позивача. Більш того, проживаючи в будинку відповідачі жодним чином не здійснюють його утримання та не сплачують жодних платежів, чим відповідно збільшують заборгованість за комунальні послуги, якими тільки вони й користуються.

Позивачем на адресу відповідачів було направлено повідомлення про звільнення майна (частини будинку), що належить позивачу, на підставі того, що відповідачі не надають можливості позивачу користуватися належним йому майном та, що позивач не укладала жодного договору з відповідачами на користування її майном, а відповідачі проживають в житлі, що належить позивачу на праві власності, без згоди.

Дане повідомлення було залишено відповідачами без відповіді для позивача.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Згідно ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Договір найму між позивачем та відповідачами не укладався.

Жоден із вказаних відповідачів не є членом сім'ї чи родичем позивача. На усні прохання, вимоги позивача щодо звільнення будинку та зняття з реєстрації відповідачі ніяким чином не реагують.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача за первісним позовом, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України та про недоведеність позовних вимог позивачів за зустрічним позовом.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 й ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в 1/3 частині будинку АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в 1/3 частині будинку АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з належної ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у справі в розмірі 121,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у справі в розмірі 121,80 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 й ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.Д.Усатов