Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Амеліна В.І, Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненим згодом позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю.

Зазначала, що ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2012 року визнано укладеною між нею та відповідачем мирову угоду, відповідно до умов якої за нею визнано право власності на 67/100 частин, а за ОСОБА_5 - на 33/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1, поділено вказаний будинок в натурі з виділенням сторонам конкретних приміщень і залишенням у спільному користуванні горище-мансарду будинку. Також, сторони угоди взяли на себе зобов'язання не чинити перешкод та дотримуватися добросусідських стосунків.

Посилаючись на те, що відповідач самовільно збудував стіни на горищі, чим чинить їй перешкоди у користуванні вказаним приміщенням, ОСОБА_4 просила позов задовольнити у повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 у травні 2011 року звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ спільного сумісного майна й просив здійснити поділ приміщення горища, виділивши йому в натурі приміщення №№ 3, 4, 7, 8 та 11 загальною площею 47, 5 кв. м, а ОСОБА_4 приміщення №№ 1, 2, 5, 6, 9 та 10 загальною площею 86 кв. м.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2015 року, первісний позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити частину горища жилого будинку АДРЕСА_1 площею 83,7 кв. м шляхом демонтажу самовільно збудованих конструкцій (стін, перестінків) - приміщення 1, 2, 3, 7 й повернути частину вказаного горища у попередній стан.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову й задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що відповідач без будь-яких дозволів самовільно здійснив переобладнання горища жилого будинку, яке затвердженою судом апеляційної інстанції мировою угодою залишено у спільному користуванні сторін.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.І. Амелін

Д.О. Остапчук