Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/733/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Отян О. В.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.05.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Кодрула М.А.

Черненка В.В.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Олександрівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№ 104) про стягнення трьох відсотків річних, втрат від інфляції, моральної шкоди,-

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Олександрівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№ 104) про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання боржником грошового зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у 1999 році її чоловік ОСОБА_4 та установа виправна колонія 305/104 УМВС України в Кіровоградській області уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу жилого будинку, розташованого в АДРЕСА_1, за ціною за 4360 грн. Будинок було передано покупцеві, проте кошти її чоловік за договором не отримав.

11.12.2001 року рішенням Олександрівського місцевого суду стягнуто з виправної колонії №104 ДДВП України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_4 5959 грн. Виконавчий лист був переданий на виконання і 21.02.2002року відкрито виконавче провадження, але кошти за життя стягувача сплачені не були.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцем після його смерті за законом є позивач.

Позивач зверталась до суду з приводу видачі дублікату виконавчого листа, заміни сторони у виконавчому провадженні стягувача на правонаступника та спадкоємця, поновлення строку для пред'явлення дубліката виконавчого листа до виконання. Лише 29.09.2014року та 13.10.2014 року на виконання рішення суду ОСОБА_3 було перераховано на платіжну картку 5619,78 грн.

Невиконанням рішення суду стягувачу було заподіяно моральну шкоду, пов'язану з необхідністю доводити свою правоту, необхідністю багаточисельних поїздок в судові засідання, душевних страждань позивача.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути за період з 01.03.2002року по 30 серпня 2014року втрати від інфляції у розмірі 17081 грн. 56 коп., 3% річних, починаючи з 01.01.2003року по 31.12.2013року у розмірі 1830 грн. 17 коп.(за 11років), моральну шкоду у розмірі 20000 грн., судові витрати за витребування доказів - 30 грн. 60 коп., сплачений судовий збір у розмірі 443 грн. 60 коп.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача вказувала, що виконавчий лист про стягнення коштів на користь позивача ОСОБА_3 надійшов на виконання 07.07.2014року і у встановлені строки був виконаний, тому відсутні підстави для застосування наслідків прострочення зобов'язання, передбачених ст.625 ЦК України та стягнення моральної шкоди. Також вказують, що у порядку спадкування позивач не набула право вимоги на нарахування інфляційних втрат та 3% річних та просять застосувати строк позовної давності.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що суд в порушення норм цивільно-процесуального законодавства не надав належної оцінки викладеним у позові доводам та наданим доказам на їх підтвердження. Судом невірно встановлений час звернення позивача до ВДВС з заявою про стягнення коштів з боржника. Виконавчий лист перебував на виконанні 21.02.2002року. Висновки суду не відповідають обставинам справи і вимогам закону, що є підставою для скасування рішення.

У суді апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи та заперечення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст.306 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 26.02.1999 року за договором купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі №31 нотаріусом Олександрівської районної нотаріальної контори, установа ІК 305/104 УМВС України в Кіровоградській області придбала у ОСОБА_4 жилий будинок по АДРЕСА_1 за 4360 грн. (а.с.27).

Згідно рішення Олександрівського районного суду від 11.12.2001 року з виправної колонії №104 ДДВП України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_4 стягнуто 5959грн. з підстав невиконання укладеного договору (а.с.14).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.47).

Позивач є спадкоємцем після його смерті за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину , зареєстроване в реєстрі №388 від 01.03.2011 року приватним нотаріусом Сотник Н.Л. по спадковій справі №34/2010 (а.с.48).

Ухвалою Олександрівського районного суд від 03.12.2012 року за заявою ОСОБА_3 вирішено видати дублікат виконавчого листа на виконання рішення Олександрівського районного суду від 11.12.2001 року (а.с. 134).

Ухвалою Олександрівського районного суду від 06.06.2013 року замінено сторону у виконавчому провадженні, стягувача ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_3(а.с.30).

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 11.06.2014 року поновлено ОСОБА_3 строк для пред'явлення дубліката виконавчого листа до виконання (а.с.37-38).

07.07.2014 року ОСОБА_3 звернулася з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа №2-940/2001, виданого Олександрівським районним судом про стягнення з виправної колонії 104 боргу у сумі 5959 грн. (а.с.110-130) та 09.07.2014 року відкрите виконавче провадження по виконанню вищезазначеного виконавчого листа.

13.10.2014 року платіжним дорученням №688 від 03.10.2014 року ОСОБА_3 було перераховано на платіжну картку 5619,78 грн., що не заперечується позивачем.

Встановлено, що виправна колонія №104 була реорганізована та у подальшому набула назву Олександрівський виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№104), є державним підприємством, є юридичною особою, має рахунки в установах казначейської служби.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд керувався ст.ст.625, 1216,1218 ЦК України і дійшов висновку, що нараховані позивачем з 01.01.2003 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 3% річних, інфляційні втрати до складу спадщини не входять, оскільки вони не були присуджені судом за життя спадкодавця. Також безпідставними суд визнав вимоги про застосування ст.625 ЦК України за період після прийняття позивачем спадщини, оскільки після відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом на її ім'я, кошти були перераховані своєчасно.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановлено, що за виконавчим листом про стягнення коштів на користь спадкодавця ОСОБА_4, відповідач за час його життя коштів не сплатив.

За вимогами ст.ст..526, 599 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1218 ЦК України).

Правовідносини, що не допускають правонаступництво, визначені

ст. 1219 ЦК України.

Зокрема у п.5 ч.1 ст.1219 зазначено, що до складу спадщини не входять права та обов'язки як кредитора або боржника, передбачені ст.608 ЦК України.

Згідно із ст. 608 цього кодексу зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Ураховуючи те, що ОСОБА_4 за життя звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та компенсаційних виплат, передбачених ст.625 ЦК України, та оскільки майнові права спадкодавця безпосередньо не пов'язані з особою спадкодавця, не мають суто особистого характеру, слід зробити висновок, що ст.1219 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини і вони допускають правонаступництво.

За змістом ст.625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору.

Набранням законної сили рішенням суду про стягнення грошової суми та звернення його виконання не є підставою для припинення грошового зобов'язання, а боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час до виконання рішення суду про стягнення суми.

На підставі ухвали суду відбулася заміна сторони у виконавчому провадженні і позивач набула усі права стягувача за виконавчим листом, починаючи з часу ухвалення рішення суду про стягнення боргу.

Відповідно до наведеного підлягає стягненню інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, розрахунок яких суду має надати позивач.

Сума 3% річних - 1830 грн. та розмір інфляційних втрат 17081грн.81коп. на суму боргу, визначену судом, підтверджуються розрахунком позивача, якій зроблено відповідно до методики визначення інфляційних втрат та статистичних даних індексів інфляції у визначений позивачем період, є правильним.

Статтями 23,1167 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.2 ППВСУ від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством. Законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами,тому позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Не підлягає задоволенню заява відповідача щодо застосування строків позовної давності та відмові у задоволенні позову з цих підстав. Так, позивач, набувши права стягувача у виконавчому провадженні, у жовтні 2014року отримала належні їй кошти і 27.11.2014року звернулась з даним позовом до суду. Тому визначений ст..257 ЦК України трирічний строк звернення до суду за захистом порушеного права, нею було дотримано.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що згідно п.4ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частин 1, 5 ст.88 ЦПК України, позивачеві суд присуджує з відповідача понесені судові витрати у справі - сплачений судовий збір у розмірі у розмірі 389,42грн.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з Олександрівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№104) на користь ОСОБА_3 17081грн.56коп. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1830грн.17коп., 389грн. судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: