Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області Таргонія Олександра Вячеславовича в інтересах держави в особі Дубенської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинне будівництво,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 червня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно побудований кафетерій, що розміщений на земельній ділянці площею 0,0407 га по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, заступник прокурора Рівненської області Таргоній О.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не перевірив, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Крім того, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд має звертати увагу щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об»єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. Проте питання щодо звернення позивача до компетентних органів за наданням дозволу на здійснення будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 не досліджувалося.

_______________________________________________________________________________

Справа № 559/1985/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Федорова Л.П.

Провадження № 22-ц/787/748/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Вказує, що у разі пред»явлення позову про визнання права власності на самочинно збудований об»єкт нерухомості до неналежного відповідача, суд у порядку, передбаченому ч.1 ст.33 ЦПК має вирішити питання про його заміну на належного відповідача або із власної ініціативи у порядку, передбаченому ч.2 ст.35 ЦПК залучає відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, також відповідно до ч.3 ст.45 ЦПК залучає до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень. Проте, вказані вимоги судом не дотримано, висновків компетентних органів щодо додержання ОСОБА_1 вимог будівельних норм і стандартів при проведенні будівництва кафетерію з господарськими спорудами не одержано.

Покликаючись на ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» додатково доводить, що замовник зобов»язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті. У зв»язку з тим, що при винесенні рішення судом першої інстанції недотримано порядок забудови земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації, а замовник будівництва фактично ухилився від сплати коштів до місцевого бюджету в якості пайової участі у розвитку інфраструктури м.Дубно.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані /пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кафетерій збудований позивачем на належній їй земельній ділянці не виходить за її межі, без істотного порушення будівельних норм і правил, з дотриманням цільового використання землі, порушень прав інших осіб позивачем не допущено, а тому є підстави для визнання за нею права власності на самочинно побудований кафетерій, що знаходиться в м.Дубно по вул. Острозького,5 Рівненської області.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України "Про планування і забудову територій" (ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0407 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, дата державної реєстрації 09.10.2013 року. Цільове призначення: для будівництва та обслуговування об»єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування /а.с.6/.

На даній земельній ділянці позивачка разом з відповідачем по справі ОСОБА_2 без затвердженого проекту та дозвільної документації побудували кафетерій.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України /про правовий режим самочинного будівництва/» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Будь-який власник земельної ділянки або користувач земельної ділянки може звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на самочинно збудований об»єкт, якщо це не порушує права інших осіб. Його безпечність має бути підтверджена висновками санітарного, пожежного, архітектурного нагляду. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво відповідно до припису ч.1 ст.15 ЦПК України може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що відповідні компетентні органи з контролю за додержанням будівельних, санітарних, пожежних норм і правил надали погодження позивачам для узаконення самочинних споруд.

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.ст. 5,18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об»єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про планування і забудову територій» міська рада вирішує питання щодо надання дозволу на будівництво, прийняття його в експлуатацію і дотримання при цьому відповідних норм і правил.

Вирішуючи спір, суд не з»ясував, що зазначений орган не висуває заперечень щодо узаконення самочинних споруд.

На порушення вимог ст.33 ЦПК України суд першої інстанції не обговорив питання про залучення до участі у справі в якості належного відповідача або співвідповідача Дубенську міську раду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки під час здійснення будівництва кафетерію позивачка не мала дозвільних документів на його будівництво та належно затвердженого проекту, в матеріалах справи відсутні погодження для узаконення самочинних споруд з органами контролю за додержанням будівництва, санітарних, пожежних норм і правил, то рішення суду першої інстанції не можна визнати таким, що постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області Таргонія Олександра Вячеславовича - задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 червня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: Н.М.Ковальчук

Ю.М.Рожин