Справа № 522/4395/14-ц
Провадження №2/522/2759/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Шенцевій О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2014 року до суду звернулася представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю, та усунення перешкод у користуванні, посилаючись на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті 02.07.2009 року ОСОБА_5 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках, проте домовитися про порядок володіння та користування квартирою вони не змогли, що змушує ОСОБА_2 звернутися до суду за захистом свого права, передбаченого ст.361 ЦК України. В позові зазначено, що спірна квартира має чотири житлові кімнати, які доречно поділити таким чином, щоб ОСОБА_2 виділити у натурі частку із спірного майна у вигляді двох окремих кімнат площею 16,5 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м. та кімнату площею 20,9 кв.м.; а ОСОБА_3 виділити у натурі частку із спірного майна у вигляді двох окремих кімнат площею 11,0 кв.м. та кімнату площею 20,7 кв.м.; при цьому підсобні приміщення кухню, ванну, туалет, коридори площами 22,7 кв.м. і 3,7 кв.м. залишити у загальному користуванні та встановити грошову компенсацію вартості за різницю у площі кімнат, яку позивачка погоджується сплатити відповідачці. Крім того, позивачка просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення її, ОСОБА_2В, чи її представника у квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_2, яка про час та місце розгляду справи сповіщалася окремим судовим дорученням Приморського районного суду м.Одеси від 20.01.2015 року направленим на виконання Тверському районному суду м.Москви, до суду не зявилася, про причини неявки у судове засідання не повідомила.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, після проведення судової будівельно-технічної експертизи 22.09.2015 року звернулася до суду зі зміненими позовними вимогами й просить суд:

- Встановити наступний порядок користування квартирою №20 в будинку №39 по вул.Кузнечній в м.Одесі:

позивачці ОСОБА_2 в особисте користування виділити житлові кімнати площею 11,0 кв.м. та суміжну з нею кімнату площею 20,7 кв.м. (на плані кімнати 1 і 2);

відповідачці ОСОБА_3 в особисте користування виділити житлові кімнати площею 16,5 кв.м. з балконом (з площею 1,2 кв.м.) і кімнату площею 20,9 кв.м. (на плані кімнати 3 і 4);

залишити в загальному користуванні обох співвласників кухню площею 10,1 кв.м., ванну площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., коридор площею 3,7 кв.м., коридор площею 22,7 кв.м.

- Стягнути з ОСОБА_3, реальна частка якої складає 546/1000, що становить на 5 к.м. більше ідеальної частки, на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі еквівалентній 4 859,00 доларів США, що складає 102 106,00 гривень;

- Зобовязати з ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 своїми кімнатами та спільними приміщеннями шляхом звільнення її кімнат та передати дублікати ключів.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_6 позов не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що спірна квартира була отримана ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спадщину після смерті ОСОБА_5, що сталася 02.07.2009 року, який є батьком ОСОБА_3 і сином ОСОБА_2, й з часу смерті ОСОБА_5 позивачка в м.Одесі не зявлялася, та будь-яких перешкод у користування спірною квартирою відповідачка позивачці не учиняла. Представник відповідачки стверджує, що за час тривалого судового розгляду справи щодо спадщини за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до бувшої дружини померлого ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним та усунення від спадщини, а також при оформленні спадщини в Першій одеській державній нотаріальній конторі ОСОБА_2 в м.Одесі не зявлялася, діяла лише через представників, з будь-якими усними чи письмовими пропозиціями щодо володіння та користування квартирою до ОСОБА_3 не зверталася. При цьому представник відповідачки зазначила, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом ОСОБА_3 та її двох неповнолітніх дітей, й в цій квартирі вона проживала разом з батьком ОСОБА_5 однією сімєю, а після його смерті одноособово несе усі витрати по утриманню квартири, підтримує квартиру у належному стані, робить поточні ремонти, в той час як ОСОБА_2 протягом пяти років ні разу не поцікавилася своїм майном, не вирішила питання щодо оформлення особистих рахунків на оплату комунальних послуг, а тому між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутній предмет спору щодо користування спільним майном, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право власності на квартиру АДРЕСА_2 (колишня вулиця Челюскінців, вул.Ковальська) в місті ОСОБА_1 по ? частки кожна в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлого 02.07.2009 року, й державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право власності на спадщину за законом: 09.10.2013 року на ? частку спадкового майна ОСОБА_3 за реєстровим №3-1306; 18.10.2013 року на ? частку спадкового майна ОСОБА_2 за реєстровим №3-1403.

Квартира АДРЕСА_3 в цілому складається з чотирьох кімнат, загальною площею 110,5 кв.м. у тому числі житловою площею 69,1 кв.м.: 1-а кімната складає 11,00 кв.м., 2-а 20,7 кв.м., 3-а - 16,5 кв.м., 4-а - 20,9 кв.м. Крім того, в квартирі наявні: кухня площею 10,1 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., туалет - 1,1 кв.м., балкон площею 1,2 кв.м., коридори: 3,7 кв.м. та 22,7 кв.м.

Судом зясовано, що в спірній квартирі проживає відповідачка ОСОБА_3 з дітьми, позивачка ОСОБА_2 в квартирі не проживає, мешкає в Російській Федерації, м.Москва, вул.Тихвінська, буд.3, корп.,1, кв.2.

Так згідно довідки про склад сімї та прописку, виданої 14.08.2014 року дільницею №7 КП ЖКС «Фонтанський» особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_3 відкрито на ОСОБА_5, який помер в 2009 році; в квартирі зареєстровано три особи: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка донька; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, як онука; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка онучка.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 355, 356 ЦК України власність двох чи більше із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні права власності мають рівні права.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно Висновку №810/2117/24 будівельно-технічної експертизи, складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 05.06.2015 року, поділити квартиру АДРЕСА_4 з виділом двох ізольованих квартир у складі житлових та підсобних приміщень, із самостійним входом кожній стороні з боку сходової площадки, які б відповідали б нормативно-технічним і санітарним вимогам ДБН технічно неможливо; виділити в натурі ОСОБА_2 приналежну їй ? частини квартири технічно не є можливим; виділити в натурі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ізольовані житлові та підсобні приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як самостійні квартири або які можливо переобладнати в такі квартири - технічно є неможливим. При цьому висновком експерта зазначено, що досліджувана квартира є неподільною.

Таким чином, виділ одному зі співвласників квартири АДРЕСА_4 його частки в натурі, що відповідало б ідеальній частці (?), є неможливим.

Разом з тим відповідно до положень ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п.14 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.11.1995 року із наступними змінами, зазначає, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно Висновку №810/2117/24 експерт запропонував варіант порядку користування квартирою, який представник позивачки виклав у змінених позовних вимогах, та просив цей варіант застосувати при задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що запропонований експертом та представником позивачки варіант визначення порядку користування спірною квартирою в найбільшій мірі відповідатиме ідеальним часткам співвласників та найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників квартири, а також інтереси зареєстрованих у квартирі осіб, які мають право користування нею.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та вказаних вище вимог закону, який регулює спірні правовідносини, суд задовольняє позовні вимоги щодо встановлення порядку користування квартирою №20 в будинку №39 по вулиці Кузнечній в м.Одесі, за яким виділяє у користування: ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 11,0 кв.м. та житлову кімнату площею 20,7 кв.м. (на плані кімнати 1 і 2); ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 16,5 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м. та житлову кімнату площею 20,9 кв.м. (на плані кімнати 3 і 4); інші частини квартири, а саме: кухню площею 10,1 кв.м., ванну площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., коридор площею 3,7 кв.м., коридор площею 22,7 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників квартири.

Щодо позовних вимог стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі еквівалентній 4 859,00 доларів США (102 106,00 гривень), яку експерт та позивачка визначають як вартість різниці між реальною часткою (546/1000), що становить на 5 к.м. більше ідеальної частки (1/2) відповідачки, то суд вважає їх безпідставними, а відтак - такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України вбачається, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання квартири в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Натомість, виходячи зі змісту позовних вимог ОСОБА_2, суд лише встановлює порядок користування квартирою, а не змінює частки у праві власності на квартиру з поділом (виділом) в натурі кожному співвласнику відокремленої (ізольованої) частини квартири із самостійним виходом кожній стороні. Крім цього суд враховує, що примушення відповідачки викупити у позивачки частину квартири призведе до порушення її прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку.

Стосовно позовних вимог зобовязати з ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 своїми кімнатами та спільними приміщеннями шляхом звільнення її кімнат та передачі дубліката ключів, суд виходить з того, що неможливість користуватись нерухомим майном позивачкою не доведена належними та допустимими доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України. При цьому всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідачка чинить позивачці перешкоди в здійсненні її права власності.

Таким чином, позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою не найшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, не обґрунтовані на законі, а відтак - задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, ст.ст. 10,11,58,59, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні - задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою №20 в будинку №39 по вулиці Кузнечній в місті Одесі, за якого виділити у користування:

- ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 11,0 кв.м. та житлову кімнату площею 20,7 кв.м. (на плані кімнати 1 і 2);

- ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 16,5 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м. та житлову кімнату площею 20,9 кв.м. (на плані кімнати 3 і 4).

Інші частини квартири, а саме: кухню площею 10,1 кв.м., ванну площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., коридор площею 3,7 кв.м., коридор площею 22,7 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

24.11.2015