Справа № 361/655/14-ц Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/2471/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 12.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про стягнення із спадкоємців заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення із спадкоємців заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 17 березня 2008 року він надав ОСОБА_4 у позику грошові кошти у розмірі 20000 дол. США, які позичальник зобов'язувався повернути не пізніше 01 листопада 2008 року, про що склав відповідну розписку, проте кошти не повернув.

14 травня 2010 року позивач знов надав ОСОБА_4 кошти у сумі 20000 дол. США, які позивальник зобов'язувався повернути не пізніше 14 травня 2011 року, про що склав відповідну розписку, проте в обумовлений строк ОСОБА_4 грошові кошти не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 40000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 16 січня 2014 року складає 319 720 грн.

В ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

25 червня 2013 року позивач пред'явив свої вимоги до спадкоємців ОСОБА_4, його дружини - ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_5 шляхом направлення претензії за місцем відкриття спадщини - до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області.

Тому, позивач просив стягнути зі спадкоємців позичальника - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 319 720 грн.

Ухвалою суду від 08 квітня 2014 року провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 було закрито, оскільки остання відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 на користь матері - ОСОБА_3

Відповідачка проти задоволення позову заперечувала, посилаючись що за даними розписками сплинув трирічний строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав за першою розпискою, що була складена 17.03.2008 року з терміном повернення боргу 01.11.2008 р., позивач дізнався після настання терміну повернення боргу, проте чомусь не заявляючи претензій він, у 2010 році знову надає у борг ОСОБА_4 грошові кошти у такому ж розмірі з терміном повернення їх через рік. Термін повернення за другою розпискою сплинув 14.05.2011 року, проте позивач за життя позичальника жодних претензій щодо повернення боргу не пред'являв. Крім того, послалася, що висновком судово-почеркознавчої експертизи не підтверджено той факт, що рукописний текст у наданих на експертизу розписках виконано особисто позичальником ОСОБА_4

Також відповідачка зазначала, що жодних боргових зобов'язань перед позивачем у спадкодавця не було, про вказані розписки та про жодні зобов'язання вона не знала, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апелянт посилається, що пред'явлення вимоги про повернення позики є правом позикодавця, а не його обов'язком, тому не пред'явлення таких вимог за життя ОСОБА_4 не впливають на дійсність зобов'язань. Крім того, послався що саме відповідач повинен довести що ОСОБА_4 не отримував грошових коштів від нього, проте жодних доказів цього відповідачем не надано.

У запереченнях відповідачка просить скаргу відхилити, посилається на те, що без зазначення ідентифікаційних даних дійсність розписки в суді може бути визнана лише у випадку, коли особи, які вказані в розписці, особисто підтвердять засвідчені документом факти та зобов'язання. У цьому випадку це фізично неможливо через смерть ОСОБА_4

Крім того, зазначила, що у разі заперечення відповідачем фактів та зобов'язань, посвідчених розпискою (без ідентифікаційних даних осіб), позивач має довести ці факти та зобов'язання іншими доказами. На її думку, за умови відсутності інших доказів факту передачі грошей, розписка без ідентифікаційних даних осіб не може бути судовим доказом позики грошей позивачем ОСОБА_4

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, чоловік відповідачки (а.с. 44).

11 квітня 2013 року Броварською міською нотаріальною конторою відкрито спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_4

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області звернулася відповідачка ОСОБА_3 (а.с. 43).

Інший спадкоємець ОСОБА_3 - його дочка ОСОБА_5 відмовилася від належної їй за законом частини спадкового майна на користь матері, про що подала до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області 11 квітня 2013 року відповідну заяву, що зареєстрована за № 506 (а.с. 51).

Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що 04.07.2013 року ОСОБА_2 подав до нотаріальної контори претензію в порядку ст. 1281 ЦК України на підставі розписки від 17 березня 2008 року, за змістом якої ОСОБА_4 позичив для себе гроші у ОСОБА_2 у розмірі 20 000 дол. США та зобов'язувався повернути їх не пізніше 01 листопада 2008 року; та на підставі розписки від 14 травня 2010 року, за змістом якої ОСОБА_6 взяв у борг у ОСОБА_2 20 000 доларів США на один рік.

На підставі вказаних розписок ОСОБА_2 і звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено той факт, що розписки від 17 березня 2008 року та 14 травня 2010 року підписані власноручно ОСОБА_4, а також того, що позивач не обґрунтував підстав, з яких не пред'являв вимоги до позивальника у встановлені борговими документами строки, а пред'явив вимоги лише після його смерті до спадкоємців позичальника.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_4 позивач ОСОБА_2 не звертався з відповідними вимогами щодо повернення боргу. Про існування боргу відповідачці, як дружині померлого боржника не було відомо.

Будь-яких доказів щодо укладення договорів позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 крім розписок, у яких не зазначено особистих даних окрім прізвища, ім'я та по - батькові позичальника, суду надано не було.

Згідно висновку судової-почеркознавчої експертиз № 2340/02 від 11 листопада 2014 року не виявилося можливим вирішити питання про те, чи виконано підписи та рукописний текст у розписках від 17 березня 2008 року та 14 травня 2010 року самим ОСОБА_4

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс-14 судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким засобом доказування згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України є саме розписка, яка може бути представлена на підтвердження укладення договору позики та його умов.

У ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки у розписках, які надав позивач, не зазначено ідентифікаційних даних боржника, а відповідачка заперечує факт існування такого зобов'язання, будь-яких інших доказів на підтвердження укладення договорів позики саме з померлим чоловіком відповідачки позивач не надав, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку що позивач своїх позовних вимог не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :