АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Чумак О.В.

при секретарі - Філоненко О.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

представників третіх осіб - Макарчука Ф.В., Ткачука В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості: треті особи: трудовий колектив Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт», Державне підприємство «Полтавське управління геофізичних робіт» про поновлення на роботі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом, який неодноразово уточнював в подальшому, та остаточно прохав визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.10.2014 року №153-к/к «Про звільнення виконуючого обов'язки директора ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» ОСОБА_2; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.10.2014 року №154-к/к «Про призначення директора ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» ОСОБА_6; зобов'язати Міністерство енергетики та вугільної промисловості України розірвати контракт, укладений з ОСОБА_6; поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді виконуючого обов'язки директора ДП «Полтавське управління геофізичних робіт»; стягнути з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.10.2014 року по 18.07.2015 року в сумі 81300,32 грн.; стягнути з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.; рішення допустити до негайного виконання; стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що на державному підприємстві «Полтавське управління геофізичних робіт» почав працювати з жовтня 1986 року, з травня 1996 року працював директором цього підприємства та наказом № 07к/к від 08.02.2013 року його призначено виконуючим обов»язки директора ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» і протягом двох років він виконував обов»язки директора підприємства. Контрактів або трудових договорів з ним не укладалося, термін його перебування на цій посаді не встановлювався, а тому звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України вважає незаконним.

Окрім того, звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності.

Зазначає, що, після його звільнення, на посаду директора ДП «ПУГР» з 24.10.2014р. було призначено ОСОБА_6

Необґрунтоване, на думку позивача, звільнення вважає фактичним втручанням міністерства в господарську діяльність ДП «Полтавське УГР», що порушує не тільки норми трудового права, але й норми локального нормативного документу - Статуту державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт», затвердженого наказом відповідача від 06.04.2012 року за №221.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості про поновлення на роботі відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2, який подав на нього апеляційну скаргу, та, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, оскільки після призначення його на посаду виконуючим обов'язки директора на протязі двох місяців не було вирішене питання про призначення його директором чи звільнення, то він фактично був затверджений на цій посаді.

У наданих суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просить скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, посилаючись на те, що позивач був прийнятий на роботу виконуючим обов»язки директора, тому Уповноважений орган управління підприємства-держава в особі відповідача має право прийняти в.о. директора тимчасово, на підставі його заяви та наказу про прийняття на посаду.

Зазначають, що відбір керівників суб»єктів господарювання державного сектору економіки відбувається виключно за результатами конкурсного відбору, а жодних конкурсів, за результатом яких позивача було би призначено на посаду директора підприємства, не проводилося.

Тому вважають твердження позивача про порушення відповідачем законодавства при прийнятті його на посаду, та незаконне, на його думку, втручання з боку державних органів у господарську діяльність підприємства, безпідставним.

Вказують, що законодавство не встановлює обов»язку роботодавця попереджувати працівника про майбутнє звільнення у зв»язку із закінченням строку договору, а строкові трудові договори підлягають припиненню по закінченню строку, який встановлюється угодою сторін і може визначатися не тільки конкретним періодом, але також і настанням певної події.

У судовому засіданні позивач, його представник та педставник третьої особи - трудового колективу ДП «Полтавське УГР» апеляційну скаргу підтримали та прохали її задовольнити.

Представник третьої особи - ДП «Полтавське УГР»-апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України Ставицького Е.А № 07к/к від 08.02.2013 року ОСОБА_2 було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» з 11 лютого 2013 року тимчасово на період до призначення директора цього підприємства в установленому законодавством порядку з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. (а.с.24)

01.09.2014 року (вих.№01-09) трудовим колективом ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» було направлене клопотання Міністру енергетики та вугільної промисловості Продану Ю.В. та голові Полтавської обласної державної адміністрації Бугайчуку В.М. про призначення директором їхнього підприємства ОСОБА_2, а 23.09.2014 року було отримано відповідь №2/16-3957 від першого заступника Міністра Ю. Зюкова з повідомленням, що при розгляді питання укладення контракту з директором ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» Міністерством буде враховано думку трудового колективу та первинної профспілкової організації (а.с.7-10).

Наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України Ю. Продана №153-к/к від 23.10.2014 року ОСОБА_2 звільнено від виконання обов»язків директора Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» 23 жовтня 2014 року у зв»язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п.2 статті 36 КЗпП України (а.с.5).

Наказом №154 к/к від 23.10.2014 року директором Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» з 24 жовтня 2014 року призначено ОСОБА_6 на підставі заяви та на умовах укладеного з ним контракту (а.с.6).

У матеріалах справи міститься наданий позивачем листок непрацездатності, виданий 30 жовтня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 перебував на лікарняному з 20.10.2014 року по 30.10.2014 року (а.с.25).

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд вірно виходив із того, що законодавство не зобов'язує роботодавця попереджувати працівника про майбутнє звільнення у зв'язку із закінченням строкового трудового договору та не позбавляє його можливості звільнити працівника у період його тимчасової непрацездатності у даному випадку. Також, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що на підставі Статуту підприємства та інших законодавчих та нормативних актів не вбачається втручання з боку державних органів у господарську діяльність підприємства.

Такі висновки відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Статтею 23 КзпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковий, на визначений строк та таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання.

Відповідно до ст.24 КзпП України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Заява працівника та наказ роботодавця є письмовою угодою між роботодавцем та працівником та є підставою виникнення трудових відносин. Особливою формою письмового трудового договору с контракт, який укладається між власником (уповноваженим органом управління) та керівником підприємства, в якому вказуються основні та особливі умови трудових взаємовідносин між власником та керівником, строк на який прийнятий останній, заробітна плата, права і обов'язки, підстави звільнення та інші умови. Укладання контракту є правом роботодавця, а не його обов'язком.

Як зазначено вище, наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України Ставицького Е.А № 07к/к від 08.02.2013 року ОСОБА_2 призначено на посаду виконуючого обов'язки директора ДП «Полтавське управління геофізичних робіт».

Посада директора державного підприємства передбачає укладення контрактної форми трудового договору, що урегульовано Положенням «Про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 19.03.1993р., з наступними змінами від 09.10.2013р. №818 (далі-Положення).

Згідно ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов»язки і відповідальність сторін , умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з п.2 вказаної постанови КМУ контракти з керівниками підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства, за погодженням з Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевою державною адміністрацією відповідно до номенклатурних груп, до яких вони належать за показниками, затвердженими згідно з додатком N2 цієї постанови.

У відповідності до п.п.4,5 Положення контракт з керівником підприємства укладається за попереднім погодженням з органом, до номенклатурної групи якого належить ця посада, згідно з пунктом 2 цієї постанови. Розгляд матеріалів і прийняття рішення про погодження контракту здійснюється у місячний строк з дня подання відповідних матеріалів. У разі порушення зазначеного строку орган управління майном приймає рішення з цього питання без погодження.

Наказом №154 к/к від 23.10.2014 року директором ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» з 24.10.2014 року призначено ОСОБА_6 на підставі заяви та на умовах укладеного з ним контракту.

Аналізуючи наведені вище норми, обов'язковою умовою призначення на посаду виконуючого обов'язки є звернення та подання документів про таке призначення до відповідного органу управління.

Як убачається з матеріалів справи, позивач, перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов'язки керівника підприємства не звертався з такою заявою до Міністерства енергетики та вугільної промисловості, а відповідні матеріали щодо призначення його на цю посаду для надання попереднього погодження, до органу, до номенклатурної групи якого належить ця посада, не направлялися.

З урахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі на роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року №30/39 при вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_2 від виконання обов»язків директора ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» у зв»язку із закінченням строку трудового договору та призначенні на посаду директора підприємства ОСОБА_6 не може бути взяте до уваги.

Як зазначено у листі Міністерства праці та соціальної політики України № 126/06/186-11 від 19.04.2011року призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається, зазначене можливо лише за посадою, призначення на яку провадиться вищим органом управління.

У відповідності до Статуту Державне підприємство «Полтавське управління геофізичних робіт» засноване на державній власності відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 26.06.2000р. №197 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

За пунктом 6.2 Статуту керівник підприємства призначається і звільняється з посади Уповноваженим органом управління. Контракт з керівником підприємства укладає у встановленому порядку Міністр енергетики та вугільної промисловості України, керівник підзвітний та підконтрольний Уповноваженому органу управління.

ОСОБА_2 був прийнятий на роботу виконуючим обов'язки директора, тому Уповноважений орган управління підприємства - держава, в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості, має право приймати в.о. директора тимчасово, на підставі його заяви та наказу про прийняття на посаду.

Виходячи з вище викладеного місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що призначення та звільнення керівника підприємства є прямим обов'язком Міністерства та відсутність втручання з боку державних органів в господарську діяльність підприємства.

Пунктом 7 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що, згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт)…

Відповідно до ч.2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку.

Отже звільнення на підставі ч.2 ст.36 КЗпП України не зобов'язує роботодавця попереджати або в іншій спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення.

Окрім того, таке звільнення можливе лише протягом одного дня, оскільки відповідно до п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників день звільнення працівника є останнім днем його роботи, тобто останнім днем дії строкового трудового договору.

Як убачається зі змісту наказу Міністра енергетики та вугільної промисловості України Ставицького Е.А № 07к/к від 08.02.2013 року ОСОБА_2 було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» тимчасово на період до призначення директора цього підприємства у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, даний трудовий договір є строковим, оскільки строком його дії є настання певної події, а саме призначення директора підприємства. Тому при звільненні ОСОБА_2 порушення вимог трудового законодавства України колегія суддів не вбачає.

Пунктом 17 постанови №9 від 06.11.1992 року передбачено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відтак, звільнення працівника у звязку із закінченням дії строкового трудового договору є лише наслідком спливу строку дії строкового трудового договору та не є ініціативою роботодавця, тому на дані правовідносини заборона звільнення у період тимчасової непрацездатності не поширюється.

Вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку та моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки, у відповідності до ст.235 КЗпП України та п.32 постанови №9 від 06.11.1992 року стягнення середньомісячного заробітку можливе лише коли звільнення буде визнано незаконним, стягнення моральної шкоди також відбувається у разі задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області: Т.О. Кривчун