АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/3949/14 Головуючий в суді І інстанції: Дорошинська В.Е.
Категорія: Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 20 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 травня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 29 січня 1983 року по грудень 2012 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Позивач зазначав, що після фактичного припинення шлюбних відносин ним за власні кошти розміщено торговий павільйон, магазин для продажу квітів за адресою АДРЕСА_1, проте паспорт на магазин оформлений у 2013 році на ім'я відповідача, яка вимагає оформлення спільної часткової власності на магазин, як спільне майно подружжя.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати магазин для продажу квітів його особистою приватною власністю.

ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що після фактичного припинення шлюбних відносин із відповідачем, нею за власні кошти розміщено споруду торговий павільйон магазин для продажу квітів, у зв'язку з чим просила визнати зазначений магазин її особистою приватною власністю та стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правову допомогу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 травня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, задоволено частково.

Судом визнано магазин для продажу квітів розміщений за адресою АДРЕСА_1 літ. «А» площею 73,1 кв.м., особистою приватною власністю ОСОБА_5.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який не брав участі в справі, проте вважає, що суд вирішив питання про його права та обов'язки, як власника земельної ділянки на якій розташований спірний магазин, а тому просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У письмових запереченнях на подану апеляційну скаргу ОСОБА_5 її доводів не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із того, що позивач за зустрічним позовом отримала право на спірний об'єкт після того, як шлюбні відносини з ОСОБА_4 припинилися, а тому виходячи із положень ст. 57 СК України, даний магазин квітів є її особистою приватною власністю.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що з 29.01.1983 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8).

З грудня 2012 року шлюбні відносини між сторонами припинені.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради м. Херсона №45 від 15 травня 2013 року, фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 надано згоду на розміщення тимчасової споруди малої архітектурної форми за адресою АДРЕСА_1 для ведення підприємницької діяльності та зобов'язано її оформити паспорт прив'язки тимчасової споруди згідно чинного законодавства України (а.с. 26).

У матеріалах справи наявний паспорт прив'язки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, виданий у 2013 році ОСОБА_5 на встановлення тимчасових споруд.

Інші докази підтверджуючі законність спорудження ОСОБА_5 торгового павільйону: магазину для продажу квітів, як тимчасової споруди в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 1.3. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 21.10.2011 року №244, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно абзацу 7 п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, на вищезазначені норми закону уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про визнання за ОСОБА_5 права власності на торговий павільйон.

Окрім того, із долучених до апеляційної скарги документів, а саме: державного акта на земельну ділянку, договору купівлі - продажу, плану фактичного землеволодіння (землекористування) встановлено, що ОСОБА_7 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №937502, належала земельна ділянка площею 0,1049га, місце розташування якої АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яку останній відчужив ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 22.07.2010 року (а.с. 44-45, 47).

Згідно плану фактичного землеволодіння (землекористування) та паспорту прив'язки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності встановлено, що торговий павільйон розміщено на земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 20, 49).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи питання про визнання права власності на торговий павільйон порушив права ОСОБА_3, як власника земельної ділянки на якій розташований магазин квітів, та порушив вимоги ч.2 ст. 35 ЦПК України не залучивши його до участі у справі.

Згідно положень статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зазначені вище обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який вирішив питання щодо прав та обов'язків особи, яка не брала участі в справі, що є підставою для скасування рішення суду на підставі частини третьої статті 309 ЦК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суд апеляційної інстанції не уповноважений розглядати позов по суті за участю осіб, які не були сторонами по справі після скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині визнання магазину для продажу квітів особистою приватною власністю ОСОБА_5 слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог з викладених вище підстав.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, тому колегією суддів в межах передбачених ст. 303 ЦПК України не перевірялося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 травня 2014 року в частині задоволення зустрічного позову скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: