Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Аркада», про поділ майна подружжя за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, у порядку розподілу майна подружжя, просив йому виділити квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «Форд Фокус», державний номерний знак НОМЕР_1 та побутову техніку: пральну машину «Whirpool», посудомийну машину «Indesit», електроплиту «Hansa», а відповідачці ОСОБА_4 - квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль марки «Форд Фокус», державний номерний знак НОМЕР_2.

Позов мотивував тим, що за час перебування з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі за рахунок коштів подружжя ними було придбано дві квартири, два автомобіля та побутова техніка. Оскільки шлюб між ними розірвано та сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу майна він звернувся до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня

2014 року позов задоволено частково.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 квартиру АДРЕСА_3, автомобіль марки «Ford Focus 1596» державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску, автомобіль марки «Ford Focus 1596», державний номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску.

Визнано за ОСОБА_3 у порядку розподілу майна подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль марки «Ford Focus 1596», державний номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску.

За ОСОБА_4 у порядку розподілу майна подружжя визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 та на автомобіль марки «Ford Focus 1596» державний номерний знак

НОМЕР_2, 2007 року випуску. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Здійснено поділ майно, що є спільною сумісною власністю подружжя наступним чином:

за ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 та на автомобіль марки «Ford Focus 1596», державний номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2007 року випуску;

за ОСОБА_4 у порядку розподілу майна подружжя визнано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 та на автомобіль марки «Ford Focus 1596» державний номерний знак НОМЕР_2, сірого кольору, 2007 року випуску.

У задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_4 -частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що спірне майно є спільним майном подружжя. У силу ст. 70 СК України частки сторін у майні є рівними, проте квартири є неподільними, жоден із подружжя не вчинив передбачених частинами 4, 5 ст. 71 СК України дії, тому в поділі майна у вигляді квартир відмовлено.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Установлено, що з 7 серпня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14 вересня 2013 року відділом РАЦС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було розірвано.

Згідно кредитної угоди про інвестування у житлове будівництво від

19 серпня 1998 року, укладеної між АКБ «Аркада» та ОСОБА_4, остання отримала кредит на фінансування будівництва житла за програмою довгострокового пільгового кредитування житлового будівництва для молодих сімей та одиноких молодих громадян. Виконання зобов'язань за вказаною кредитною угодою забезпечено шляхом передачі в заставу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 у

м. Києві. Станом на час розгляду справи судом ОСОБА_4 має строкову заборгованість за даною кредитною угодою залишок внеску, що складає 19 484,33 грн, графік погашення якої встановлений сторонами до

1 квітня 2029 року.

26 квітня 1999 року ОСОБА_4 отримала Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору про участь у Фонді фінансування будівництва та договору про уступку майнових прав від 9 січня 2007 року, укладених між АКБ «Аркада» і ОСОБА_4, остання передала у довірче управління банку кошти з метою отримання у власність об'єкта інвестування, а саме квартиру АДРЕСА_3.

Крім того, в період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «Ford Focus 1596», державний номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску, та автомобіль марки «Ford Focus 1596» державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску. Вказані автомобілі у 2007 році були зареєстровані за ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч. 2. ст. 372 ЦК України та ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від

21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Установлено, що на час розгляду справи ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить

737 450 грн, квартири АДРЕСА_3 - 806 280 грн, а обидва автомобіля по 120 000 грн кожний.

Оцінка вартості вказаного майна сторонам не оспорена.

Встановивши, що вказане майно сторонами набуте у період шлюбу за спільні кошти подружжя, так як надані сторонами правовстановлюючі документи не містять в собі умов придбання за рахунок майна, що є особистою приватною власністю дружини або чоловіка, і судом не встановлено інших обставин, передбачених ст. 57 СК України, на яких би наполягали учасники процесу, апеляційний суд у порушення вимог

ст. ст. 213, 303, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції не зазначив, які саме норми матеріального права порушив суд першої інстанції. Спір про поділ майна між подружжям апеляційним судом фактично не вирішено.

Крім того, норма частин 4 та 5 ст.71 СК України про попереднє внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, на яку посилається апеляційний суд, стосується лише випадків присудження одному з подружжя грошової компенсації.

Здійснюючи поділ майна між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив із норм ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України та ч. 2

ст. 372 ЦК України.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року скасувати, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня

2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська