Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/583/15 Головуючий у 1 інстанції Харченко О.П.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Артемівського міськрайоного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про вселення до жилого будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення до жилого будинку, який в подальшому 03.09.2014 р. уточнила, вказавши співвідповідачем ОСОБА_3

У позові зазначала, що 25 січня 2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 Одразу після укладення шлюбу вона у встановленому законом порядку вселилася в належний йому житловий будинок АДРЕСА_1. Реєстрація за вказаною адресою відбулася 04.06.2003 року, що підтверджується штампом Артемівського міського відділу УМВСУ в Донецькій області на сторінці "місце проживання". Вона разом з ОСОБА_5 та їхнім сином ОСОБА_8, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали в цьому будинку до 20 лютого 2014 року.

18 липня 2005 року шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано, декілька місяців вона разом з сином проживала окремо. Після спливу 5 місяців вони з ОСОБА_5 примирилися; вона та син за проханням ОСОБА_5 повернулися жити до нього у будинок АДРЕСА_1. Вони проживали однією сім'єю, хоча шлюб не реєстрували.

09 січня 2013 року шлюб між ними було зареєстровано повторно. 20 лютого 2014 року після конфлікту між нею та ОСОБА_5, він забрав сина до своєї матері - ОСОБА_3 Вона намагалася вирішити питання щодо сина, а коли повернулася додому, то не змогла потрапити в будинок. В неї був ключ від хвіртки, але ОСОБА_5 не пустив її навіть до двору і вона була змушена піти до своїх батьків, та сподівалася, що через деякий час вони вирішать усі питання з, та вона і син зможуть вернутися додому. Але ОСОБА_5 перешкоджав їй потрапити до будинку і вона змушена була 24.02.2014 р. подати заяву про порушення її прав до Артемівського міського відділу MB УМВС У в Донецькій області. 26.02.2014 року вона знову спробувала потрапити до будинку, але побачила, що ОСОБА_5 змінив замок у хвіртці та на вхідних дверях в будинок. 28.02.2014р. вона отримала відповідь на заяву від Артемівського міського відділу УМВС України, в якій вказано, що потрібно звертатися до суду. Наприкінці березня вона змогла потрапити до будинку, та проживала у будинку 11 днів, але ОСОБА_5 постійно викликав міліцію, та вимагав від неї, щоб вона покинула будинок, оскільки вона йому вже не дружина. На її вимоги надати ключі від нових замків, ОСОБА_5 посилався на те, що нібито власником будинку є його мати, тому він ключі їй надати не може.

Вона не має можливості потрапити до будинку, не має можливості постійно проживати в будинку, де має реєстрацію, та право на проживання. В будинку залишились її речі та усе майно, яке вони придбали під час спільного життя.

24.02.2014 року ОСОБА_5 подав позов про розірвання шлюбу. Рішенням суду від 04.04.2014р. шлюб між ними було розірвано. ОСОБА_5 не запропонував їй жодного варіанту щодо проживання в будинку, позбавив її права користуватися житлом.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд вселити її у житловий будинок №36 по вул. Котовського в м. Артемівську, та зобов'язати відповідачів надати їй ключі від всіх замків.

Рішенням Артемівського міськрайоного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_4 у житловий будинок АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 ключі від всіх замків. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Артемівського міськрайоного суду Донецької області від 25 листопада 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 121,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням Артемівського міськрайоного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено саме апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивач правомірно вселилася у спірний будинок і набула право користування ним, а відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні житлом.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

По матеріалам справи встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належав відповідачу ОСОБА_5 Право власності на спірний житловий будинок відповідач набув на підставі договору дарування від 29.11.2002р. Позивач зі згоди відповідача ОСОБА_5 вселилася у вказаний будинок в якості члена сім'ї власника, враховуючи, що сторони по справі знаходилися в зареєстрованому шлюбі. По матеріалам справи встановлено, що сторони по справі дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі двічі з 25.01.2003р. та з 09.01.2013р., 04.04.2014р. шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу в сім'ї народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач з 04.06.2003р. та по теперішній час зареєстрована у спірному будинку та постійно проживала в ньому до лютого 2014р. Спірний будинок є постійним місцем реєстрації позивача.

27.02.2013р. відповідач ОСОБА_5 за договором дарування подарував спірний будинок своїй матері ОСОБА_3 (а.с. 69-70). На час укладення договору ОСОБА_5 перебував у шлюбі з позивачем і вони продовжували надалі проживати в спірному будинку.

Відповідно до ст. 156 Житловий Кодекс Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 157 Житлового Кодексу Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки, позивач була зареєстрована в будинку на підставі заяви її колишнього чоловіка ОСОБА_5 за його згодою як власника, її місце реєстрації підтверджується відміткою в паспорті, відповідач ОСОБА_3, як теперішній власник будинку, до суду з позовом про зняття з реєстраційного обліку позивача не зверталася, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для вселення ОСОБА_4 у спірний будинок.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов цілком законного висновку про те, що позивач є законним користувачем спірного будинку, оскільки вона була вселена у спірний будинок у встановленому законом порядку.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: