АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/717/15 Справа № 201/4763/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа - управління Держкомзему у м. Дніпропетровську) про визнання незаконним державного акту, встановлення фактів, що мають юридичне значення та усунення перешкод у володінні, користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що йому належить 67/200 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Співвласником даного домоволодіння є відповідач - ОСОБА_3, якому належить 133/200 частини.

Спірне домоволодіння разом з господарськими приміщеннями розташовані на земельній ділянці площею 0,0432 га. Дана земельна ділянка також знаходиться в спільній частковій власності відповідно ОСОБА_3 133/200 частини та ОСОБА_2 67/200 частини та має кадастровий номер НОМЕР_4.

Оскільки між сторонами стали виникати сварки стосовно користування домоволодінням та земельною ділянкою, ОСОБА_3 просив суд винести рішення, яким розподілити спірне домоволодіння відповідно до часток кожного співвласника, виділити частки в натурі, стягнути на користь відповідача грошову компенсацію, встановити порядок користування земельною ділянкою, зобов'язати відповідача отримати дозвіл на переобладнання домоволодіння та стягнути судові витрати по справі.

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 також з позовом про розподіл вказаного домоволодіння та земельної ділянки відповідно варіантів висновку технічно-будівельної експертизи (а.с.3-6, т.2).

У травні 2015 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги і просив суд провести розподіл домоволодіння по першому варіанту будівельно-технічної експертизи, виділити йому в натурі та визнати право власності на 134/200 частини в домоволодінні А-1 і в житловій прибудові А1-1, виділити ОСОБА_2 в натурі та визнати право власності на 66/200 частини домоволодіння А-1 та в житловій прибудові А1-1, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5745 грн. грошової компенсації у зв'язку з розподілом домоволодіння, змінити розмір часток права власності співвласників та визнати право власності за ОСОБА_3 на 134/200 частки, а за ОСОБА_2 66/200 частки домоволодіння, встановити порядок користування земельною ділянкою згідно висновку експертизи та зобов'язати ОСОБА_2 отримати дозвіл на переобладнання домоволодіння (а.с.120-121, т.2).

У серпні 2014 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги і просив суд встановити юридичні факти, що у садибі по АДРЕСА_1

здійснено виділ в натурі кожному із співвласників відокремленого майна за угодою, згідно

якої у володінні та користуванні ОСОБА_2 знаходяться у житловому будинку літ.А-1 з прибудовою літ.А1-1 приміщення квартири №1 жилою площею 31,6 кв.м., загальною площею 51,1 кв.м. з підвалом під ним та входом Д, який є невід'ємною частиною квартири, веранда "а-1" з ґанком "а", гараж літ. Г, вбиральня літ.В, споруди № 4,5,1, II, частка споруд № 3,6, /4 частка колодязя, які розташовані на земельній ділянці площею 0,01446 га згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №978 від 30.05.99 року, а у ОСОБА_3 знаходяться відповідно приміщення квартири №2 жилою площею 46,1 кв.м., загальною площею 74,2 кв.м., ґанок "а1" з козирком, гараж літ. Б з оглядовою ямою, погреб літ.Ж з входом до нього літ.З, душ літ.Е, споруди № 1,2,7,8,10,11,12,1 частка споруд № 3,6, ? частка колодязя, які розташовані на земельній ділянці площею 0,02871 га, а також що рішенням виконавчого комітету Жовтневого районної ради народних депутатів №312 від 29.03.1989 року було невірно встановленні розміри належних співвласникам часток на нерухоме майно.

Також ОСОБА_2 просив суд визнати незаконним Державний акт серії НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та скасувати його державну реєстрацію, усунути перешкоди у володінні та користуванні власністю шляхом заборони ОСОБА_3 та членам його сім'ї закривати вікна будинку та вхід до підвалу, а також чинити інші перешкоди у користуванні власністю та в обслуговуванні належної позивачеві частки майна, стягнувши судові витрати по справі (а.с.162-166, т.2).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2013 року об'єднані в одне провадження цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння та земельної ділянки та цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, третя особа - Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про усунення перешкод в користуванні та визначення порядку користування земельною ділянкою (а.с.56, т.2).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою - задоволені частково.

Суд виділив ОСОБА_3 в натурі та визнав право власності на 134/200 частини в домоволодінні А-1 та в житловій прибудові А'-1, яке складається з квартири №2 загальною площею 83,8 кв.м., а саме: 2-1 санвузол площею 3.3 кв.м. 2-2 коридор площею 4,1 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 11,1 кв.м., 2-4 житлова кімната площею 15,5 кв.м., 2-5 коридор площею 10,0 кв.м., 2-6 кухня площею 10.7 кв.м. 2-7 житлова кімната площею 10,2 кв.м., 2-8 житлова кімната площею 9,3, кв.м. та на частку квартири 1 приміщення 1-7 площею 9.6 кв.м.

Окрім того будівлі і споруди: ґанок літ. (а1», козирок над літ. «а1», підвал під літ. «А'-1», гараж літ. «Б», оглядова яма під літ. «Б», вхід до погребу літ. «Д», душ літ. «Е», потреб літ «Ж», вхід до погребу літ «З», хвіртка №1 та 11, огорожі №2, №7, №10, №12, сходи №8, 8,89 м.п. огорожі №3. та 9.62 л.п. огорожі №6, ? колодязю №9, вимощення 1, розташовані по АДРЕСА_1.

Суд виділив ОСОБА_2 в натурі та визнав право власності на 66/200 частини домоволодіння А-1 та в житловій прибудові А'-l, яка складається з квартири №1 загальною площею 41.5 кв.м., а саме приміщення 1-1 житлова кімната площею 11,0 кв.м., приміщення 1-2 житлова кімната площею 12.1 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 8.5 кв.м., 1-5 коридор площею 6.5 кв.м., 1-6 санвузла площею 3.4 кв.м. Будівлі та споруди: відкрита веранда літ. «а-1». ґанок літ. «а», убиральня літ. «В», гараж літ. «Г», хвіртка №4, ворота №5, вимощення 1 та 11. ? колодязю №9; 6,71 м.п. огорожі №3 та 11,81 м.п. огорожі №6, розташовані по АДРЕСА_1.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 745 грн. грошової компенсації.

У зв'язку з розподілом домоволодіння суд змінив розмір часток та визнав за ОСОБА_3 право власності на 134/200 частини в домоволодінні АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 - на 66/200 частини.

Суд встановив порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 по варіанту 1 висновку №1607/1608/1609/1610-13 судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року, ОСОБА_3 (133/200 частки) земельну ділянку окрашену на плані в жовтий колір (287,28 кв.м), а ОСОБА_2 земельну ділянку на плані окрашену в зелений колір (144,72 кв.м.).

Границі між земельними ділянками обох співвласників на плані земельної ділянки домоволодіння визначено червоною лінією. При цьому земельна ділянка площею 7,56 кв.м., яка заштрихована, виділена і врахована в площу земельної ділянки співвласника ОСОБА_3, але у випадку необхідності обслуговування стін житлового будинку і колодязю №9, співвласник ОСОБА_2 має право отримувати доступ до даної земельної ділянки для проведення ремонтних робіт по житловому будинку і колодязю №9. В загальному користуванні обох співвласників залишена земельна ділянка окрашена на плані в червоний колір площею 6 кв.м.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2 552,15 грн., відмовивши в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3

Суд відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі (а.с.235-242, т.2).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2014 року виправлена описка у рішенні від 13.11.2014 року (а.с.21-22, т.3).

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 (а.с.2-15, т.3).

Вислухавши доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме: ОСОБА_3 належить на праві власності 133/200 частини домоволодіння на підставі договору дарування частки домоволодіння (ВКТ №747299, реєстр 713 від 05.07.2008 року), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Криворотько В.М., а ОСОБА_2 на праві власності належить 67/200 частин спірного домоволодіння згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого відділом комунального господарства Жовтневого райвиконкому народних депутатів м. Дніпропетровська від 04.05.1989 року, реєстр 222 (а.с.7-15, т.2).

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 364 ЦК України передбачене право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень статті 367 ЦК України співвласники мають право поділити майно, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1607/1608/1609/1610-13 від 25.04.2014 року, проведеної за ухвалою суду, розподіл домоволодіння відповідно до належних сторонам часток можливий, експертом надано два варіанти розділу спірного домоволодіння.

У зв'язку з неможливістю спільно володіти та користуватися вказаним домоволодінням, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про виділ у натурі часток спільного майна відповідно до вимог ст.ст. 364, 370 ЦК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку також про можливість поділу в натурі домоволодіння з відхиленням від ідеальних часток, враховуючи інтереси сторін згідно 1 варіанту, оскільки згідно даного варіанту розподілу як житлового будинку так і господарських споруд частки співвласників змінюються мінімально.

Правильним є рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 745 грн. грошової компенсації, та визнання права власності за ОСОБА_3 - на 134/200 частини в спірному домоволодінні, а за ОСОБА_2 - на 66/200 частини в зв'язку зі зміною розміру часток при розподілу будинку.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про незаконність ухвали суду про об'єднання позовів - безпідставні, оскільки відповідно вимогам ст. 126 ЦПК України суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або під час її розгляду має право постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до різних відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого відповідача, оскільки це приводе до швидкого та більш об'єктивного розгляду спору між сторонами.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 пропущені строки позовної давності передбачені ст. 257 ЦК України для звернення до суду з вимогами про розподіл домоволодіння, земельної ділянки не можуть бути прийняти до уваги.

Відповідно вимогам ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками і таке їх право не умовлено строком давності, оскільки виникає з того моменту, коли стає неможливим користування спільною частковою власністю, а сторони не можуть провести поділ за домовленістю.

Крім того, в матеріалах справи відсутня письмова заява ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, з обґрунтовуванням своєї позиції, з посиленням на норми діючого законодавства, як це передбачено ч.3 ст. 267 ЦК України.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що його позов не є зустрічним, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17.12.2014 року виправлена допущена в рішенні помилка.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що судом не зазначено в рішенні про розглянуте питання щодо визнання висновку судової експертизи необґрунтованими й незаконними - безпідставні, оскільки експерт по своєму висновку дав пояснення в суді, після чого представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відмовився від заяви про визнання висновку експерту необґрунтованим та призначення повторної експертизи.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що в рішенні суду взагалі не зазначено закон, на підставі якого здійснено розподіл домоволодіння та одночасно визнано права власності на нові частки та також взагалі не зазначено закони, якими керувався суд при вирішенні справи - безпідставні.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на невірний спосіб захисту у вигляді поділу майна з одночасним залишенням його у спільній частковій власності (суд залишив у спілому користуванні колодязь), не можуть бути прийняти до уваги, оскільки згідно протоколу судового засідання експерт та сторони пояснили, що колодязь це не той колодязь, де є вода для користування у побуті мешканцями будинку, а це місце під чавунною кришкою де проходять комунікації, розташовані крани на перекриття води у разі аварії в декількох домоволодінь розташованих за адресою: АДРЕСА_1. І у разі аварії ним можуть користуватися всі власники цих будинків (а.с.69, т.3).

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що між сторонами спір відсутній, бо усе майно поділено між співвласниками як більше 30 років тому і що земельна ділянка повинна бути розділена між сторонами відповідно до порядку користування нею не можуть бути прийняти до уваги. У судовому засіданні сторони не оспорювали, що дійсно діяв порядок користування житловим приміщенням та спорудами, однак це не є обов'язковою та безумовною умовою при вирішенні питання при поділу майна виходячи з розміру часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд. Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції ОСОБА_3 поясняв, що між співвласниками не було проведено розподілу. ОСОБА_2 не надані відповідні докази про поділ майна, які повинні бути нотаріально затвердженні, як це передбачено ч.4 ст. 358 ЦК України.

Крім того, згідно висновку Верховного Суду України у постанові від 03.04.2013 року, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу відповідно до часток співвласників.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що ніколи в судовому засіданні не заявляв, що не чиняться перешкоди, спростовуються протоколом судового засідання.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд не обґрунтував необхідність збільшення розміру частки саме ОСОБА_3, у той час коли він також бажає збільшення розміру своєї часки зі сплатою грошової компенсації, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно ст. 31 ЦПК України ОСОБА_2 з свого боку мав право збільшити свої позовні вимоги, ставити питання про грошову компенсацію, як він про це вказує в скарзі, але він своїм правом не скористувався. Пропоноване мирне врегулювання питання, теж не знайшло відгуку, оскільки ОСОБА_2 не забажав віддати дві кімнати, розташовані в Буд. А, пропонував сплатити тільки за підвал.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що він не заявляв вимог про зміну часток і не бажав отримувати компенсацію та позбавлятися частки власності, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки відповідно до пунктів 7, 8 роз'ясень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" з наступними змінами, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власної на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на відсутність дозволу виконкому місцевої ради не можуть бути підставою для скасування по суті правильного рішення.

Відповідно до вимог ст. 152 ЖК УРСР обов'язковою умовою проведення переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), що перебувають у приватній власності, є отримання дозволу на це виконавчого комітету відповідної місцевої ради депутатів.

Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На забезпечення здійснення прав сторін, колегія суддів запропонувала сторонам подати висновки-погодження відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку відповідно до запропонованих висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року.

Листом виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради за №5-38-64 від 27.03.2015 року відмовлено в наданні відповідного дозволу на запит апеляційного суду. При цьому виконком виходив з того, щозгідно даного варіанту розподілу, як житлового будинку, так і господарських споруд частки співвласників змінюються мінімально, тому надання висновку-погодження не відноситься до повноважень районних у місті рад (а.с.115-116, т.3).

Представниками ОСОБА_3 були надані: погодження відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання, про відповідність перепланування правилам пожежної безпеки (а.с.97,99-100-101, т.3).

Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції представником ОСОБА_2 не були заявлені клопотання про витребування з інших органів погоджень про допустимість пов'язаних із поділом переобладнань і перепланувань.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що експертом здійснено поділ в натурі приміщень будинку, включаючи коридор 7-5, який фактично не існує, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки в суді апеляційної інстанції експерт пояснив, що 7-5 вказано помилково, необхідно вказати 2-5.

Також експерт пояснив, що є тільки один варіант поділу будинку, інших варіантів немає, які б відповідали вимогам ДБН. Якщо кухню чи підвал залишити ОСОБА_2, то буде значний відступ від ідеальних часток, на що ОСОБА_3 не погодився.

В суді апеляційній інстанції сторони заперечували проти того, щоб залишити підвал в загальному користуванні, оскільки між ними крайні напружені стосунки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним державного акту серії ЯА № 926636 про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вказаний акт, в якому чітко визначена частка ОСОБА_3, як співвласника, видано на підставі договору дарування земельної ділянки від 05.11.2008 року, а дарувальнику вказана земельна ділянка належала на підставі Дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку серії №107445, виданого 05.09.2001 року Дніпропетровської міської радою на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 20.05.1999 року за №978, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №036824, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд не обґрунтував свої висновки про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки ч.1 ст. 21 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_2 як правову підставу для визнання державного акту незаконним, не може бути застосованою в даних правових відносинах, оскільки вона застосовується тільки при визнанні незаконними рішень, постанов та інше виданих органами державної влади.

ОСОБА_2 не оспорюється рішення Дніпропетровського міськвиконкому, на підставі якого був виданий перший державний акт на землю, який отримала ОСОБА_6. Державний акт виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 05.11.2008 року зареєстрованому приватним нотаріусом Криворотько В.М. серія ВТК №748300. У договорі дарування зазначено, що ОСОБА_3 прийняв у дар 133/200 частини земельної ділянки площею 0.0432 гектарів у межах згідно з планом, що розташовані за адресою АДРЕСА_1. Земельна ділянка належала дарувальнику - ОСОБА_6, згідно державного акту серія НОМЕР_2, виданого 05.09.2001 року Дніпропетровською міською радою на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 20.05.1999 року за №978. До державного акту наданий додаток 1, що відображено на лицевій стороні акту, цьому додатку чітко зазначено, що співвласниками всієї земельної ділянки є ОСОБА_3, якому належить 133/200 частини і ОСОБА_2, якому належить 67/200 частини земельної ділянки.

В матеріалах справи також знаходиться копія державного акту на ім'я ОСОБА_2, серія НОМЕР_3, який він отримав на підставі вище зазначеного рішення міськвиконкому і в якому написано, що він є також власником земельної ділянки 0,0432 га.

Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції ОСОБА_2 не надано доказів про те, що тільки ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,0432 га. іщо конкретно в державному акті на право власності на землю виданого на ім'я ОСОБА_3 є незаконним, які є правові підстави по яким треба визнавати державний акт незаконним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів про поділ домоволодіння і належності майна кожному із співвласників на підставі здійсненого поділу на підставі домовленостей попередніх співвласників, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що здійснення виділу в натурі кожному із співвласників відокремленого майна за угодою не підлягає задоволенню, оскільки згідно частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Крім того, під час слухання справи представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в усній формі відмовився від позовних вимог в частині встановлення юридичних фактів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надав суду належних доказів, що дійсно порушено його право як власника.

Крім того, в судовому засіданні як ОСОБА_2 так і його представник пояснили, що на даний час перешкод у користуванні та володінні власністю не існує, а позовна вимога заявлена на майбутнє.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що не надана оцінка та не розглянуто взагалі питання, заявлене у первісному позові щодо перенесення самовільно встановленого паркану, що вже під час розгляду справи ОСОБА_3 змінив замки на вході в підвал, внаслідок чого не тільки перешкоджає у володінні частиною підвалу, а й унеможливлює догляд за розташованими комунікаціями та знімати показання лічильника споживання води - безпідставні, нічим не підтверджені і спростовуються поясненнями сторін у суді першої інстанції.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що особа має право вимагати усунення перешкод, якщо вони можуть виникнути навіть у майбутньому - протирічить діючому законодавству.

З матеріалів справи вбачається, що спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0432 га., на території Жовтневого району в м. Дніпропетровську, її цільове призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер ділянки - НОМЕР_4.

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 підтверджується рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 20.05.1999 року за №978 (а.с.17-20, т.2), а ОСОБА_3 - договором дарування земельної ділянки від 05.11.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Криворотько В.М. серія ВТК №748300 (а.с.16, т.2).

Кожним зі співвласників було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку. ОСОБА_2 отримав державний акт 05.09.2001 року серія НОМЕР_3, а ОСОБА_3 - 16.09.2011 року серія НОМЕР_5 (а.с.21-24, т.2). Акти зареєстровані в книзі записів державних актів на право власності на землю. До державного акту на землю наданий додаток серія НОМЕР_5 в якому вказаний список співвласників земельної ділянки з зазначенням частки у спільній власності.

Відповідно до ч.1 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Аналогічне по суті положення відносно земельної ділянки містить стаття 89 ЗК України щодо земельної ділянки, яка знаходиться у спільній сумісній власності.

Стаття 120 ч.4 ЗК України визначає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Вказана земельна ділянка знаходиться в спільній власності ОСОБА_3 відповідно 133/200 частини та ОСОБА_2 відповідно 67/200 частини.

З врахуванням наведених обставин та норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо розділу земельної ділянки у відповідності до часток у домоволодінні згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року по 1 варіанту.

Згідно застосованого судом 1 варіанту даної судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року земельна ділянка площею 287,28 кв.м., яка окрашена в жовтий колір, виділена ОСОБА_3, а земельна ділянка площею 144.72 кв.м., яка окрашена в зелений колір, виділена ОСОБА_2 Згідно вказаного варіанту судової будівельно-технічної експертизи земельна ділянка площею 7,56 кв.м., яка заштрихована, виділена і врахована в площу земельної ділянки співвласника ОСОБА_3, але у випадку необхідності обслуговування стін житлового будинку і колодязю № 9, співвласник ОСОБА_2 має право отримувати доступ до даної земельної ділянки для проведення ремонтних робіт по житловому будинку і колодязю №9. В загальному користуванні обох співвласників залишена земельна ділянка окрашена на плані в червоний колір площею 6 кв.м.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що земельна ділянка поділена між співвласниками згідно проекту та на підставі рішення міськвиконкому і що тривалий час між ними існує фактичний порядок користування земельною ділянкою, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

В суді сторони не заперечували, що не існує угоди про порядок користування спірною земельною ділянкою, залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, оскільки будинок не був поділений в натурі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення є обґрунтованим та законним і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: