Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер №22/728/2394/15
Провадження № 22-ц/778/2394/15 Головуючий у 1-й інстанції: Ліхтанська Н.П.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.,

Онищенка Е.А.,

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2013 року у справі за позовом Бердянської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Бердянської міської ради до Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА :

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах Бердянської міської ради, де зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено, що п. 1,1.2 рішення сімдесят другої сесії Бердянської міської ради V скликання № 30 від 30.09.2009 року "Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам" затверджено проект відведення земельних ділянок та передано ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0, 0 978 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації.

На підставі зазначеного рішення 02.02.2010 р. за ОСОБА_3 проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 20 державного акту на право власності НОМЕР_1 на зазначену земельну ділянку.

Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, а його державна реєстрація підлягає скасуванню з наступних підстав.

В ході прокурорської перевірки було встановлено, що згідно Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009 року, зазначені у рішенні Бердянської міської ради № 30 від 30.09.2009 р. території запроектовані для розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку, зелених насаджень загального користування. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень" - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається.

Перевіркою також встановлено, що станом на час прийняття Бердянською міською радою рішення № 30 від 30.09.2009 року "Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам" посадовими особами виконкому міськради не розроблена та відповідно Бердянською міською радою не затверджена передбачена ЗУ "Про планування і забудову територій" містобудівна документація м. Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси.

Таким чином, за відсутності містобудівної документації м. Бердянська прийняття рішень щодо планування, забудови, проектування та будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування та благоустрою території Бердянської коси, неможливо.

Також, під час винесення спірного рішення суттєво порушено порядок надання земельних ділянок у власність. Так, відповідно до положень ст.ст. 13,14 Конституції України - право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Як зазначено вище, Бердянською міською радою рішенням № 30 від 30.09.2009 року затверджено проекти відведення та передано у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог ст. ст. 51, 118, 123 ЗУ України, ст. 9 ЗУ "Про державну експертизу землевпорядної документації" без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю.

В зв'язку з порушенням вимог зазначеного законодавства 11.11.2010 року за №26/263 природоохоронною прокуратурою принесено протест, який Бердянською міською радою розглянуто та задоволено, рішенням № 63 від 30.12.2010р. пункт 1 рішення сімдесят другої сесії Бердянської міської ради V скликання № 30 від 30.09.2009 р. "Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам" було скасовано.

Крім того, 21.06.2011 року за №26/177 природоохоронною прокуратурою принесено протест на висновок про погодження проекту відведення земельної ділянки від 09.09.2009 року № 1104, який 22.06.2011 р. розглянутий Управлінням Держкомзему у місті Бердянськ Запорізької області та задоволено, зазначений висновок визнано недійсним та відкликано.

За таких обставин прокурор прийшов до висновку, що державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, а його державна реєстрація підлягає скасуванню.

У зв'язку з цим прокурор просив суд визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯИ №798528 на земельну ділянку площею 0, 0 978 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1, вартістю 100 616, 64 грн., виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_3 та зареєстрований в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" за реєстраційним номером 20 від 02.02.2010 року та зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати його державну реєстрацію, а також зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 0, 0 978 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2) за належністю Бердянській міській раді.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2013 року позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт направо власності НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0, 0 978 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1), вартістю 100 616, 64 грн., виданий Бердянською міською радою на ім"я ОСОБА_3 та зареєстрований в "Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі" за реєстраційним номером 20 від 02.02.2010 року та зобов'язано Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати його державну реєстрацію.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 0, 0 978 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2) за належністю Бердянській міській раді.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержєанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 травня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до Бердянської міської ради щодо надання йому у власність в межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва.

30 вересня 2009 року рішенням сімдесят другої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання № 30 "Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам, погодження місця розташування та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки" п.п.1.2 затверджено проект відведення та передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0978 га, розташовану по АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації.

На підставі цього рішення ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на землю, який 2 лютого 2010 року зареєстровано Запорізькою регіональною філією ДП "Центр Державного земельного кадастру".

11 листопада 2010 року Бердянським природоохоронним міжрайонним прокурором внесено протест на рішення міськради про надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, у якому прокурор вказував, що відповідно до Генерального плану міста Бердянська, зазначені у рішенні території запроектовані для розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку, зелених насаджень загального користування, а передані у власність земельні ділянки розташовані в межах рекреаційних зон Бердянської коси. Станом на час прийняття рішення містобудівна документація м. Бердянська не розроблена та не затверджена, відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема, території Бердянської коси, а будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах не допускається.

Рішенням п'ятої сесії Бердянської міської ради шостого скликання № 63 від 30 грудня 2010 року протест прокурора задоволено та скасовано рішення міськради від 30 вересня 2009 року.

У зв'язку з виявленими порушеннями та скасуванням рішення міськради на підставі якого був виданий державний акт, позивач звернувся до суду з цим позовом, просив його задовольнити.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції належним чином керувався приписами Конституції України, нормами матеріального права і виходив з того, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні і інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) екологічної зони є об"єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Статтями 2,19 Закону України "Про охорону земель" визначено, що об"єктом особливої охорони державни є всі землі в межах території України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.ст. 116, 118, 125 ЗК України право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі державного акту про право власності, який видається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, прийнятим за результатами розгляду відповідного клопотання (заяви) фізичної особи та землевпорядної документації щодо конкретної земельної ділянки, узгодженої контролюючими службами.

Згідно ст. 51 ЗК України до складу земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст і інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об"єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих і спортивних таборів, інших аналогічних об"єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будвництва і спорудження інших об"єктів стаціонарної рекреації.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання(передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною.

Всупереч вказаним вимогам закону та ч.9 ст.118(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов"язкова державна експертиза землевпорядної документації при виділенні земельної ділянки ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 не проводилась.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність судового рішення у зв"язку з порушення судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, не є переконливими.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконнм та скасовується.

Рішення суду відповідає ч.1 ст. 21 ЦК України, згідно якої суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень ст.ст.8,124 Конституції, ст.ст. 26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161, 210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Не є переконливими і доводи скарги щодо порушення ст. 45 ЦПК України та відсутності порушення інтересів держави у спірних правовідносинах .

В обгрунтування позову прокурор посилався на порушення вимог земельного законодавства з боку органу місцевого самоврядування -Бердянської міської ради під час прийняття п.п.1,1.2 рішення Бердянської міської ради № 30 від 30.09.2009 року та на порушення інтересів держави у сфері контролю за використанням і охороною землі як національного багатства, що свідчить про правомірність звернення прокурора для захисту інтересів держави до суду з даним позовом, у якому прокурор виступав у статусі позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні спору суд безпідставно не застосував правила ст. 140 ЗК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ст. 140 ЗК України визначено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку, а не коли особа набула право на земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке було прийняте з порушенням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з прийнятим рішення суду першої інстанції, містять власне трактування положень матеріального та процесуального права до даних обставин і не спростовують оскаржуваний висновок суду, тому не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог Закону.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: