АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2193/2014 Головуючий у 1-й інстанції: Волкова С.Я.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування.

Свої вимоги мотивував тим, що 02 червня 2011 року між ним та відповідачем укладено договір №АКВ/0001052 добровільного страхування наземного транспорту "АВТО-КАСКО" автомобіля JAGUAR X-TYPE, реєстраційний номер НОМЕР_1, а 12.08.2011 року застрахований транспортний засіб було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди та автомобіль надано для огляду представникам відповідача та товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт Центр-Тандем". За результатами огляду складено звіт про оцінку вартості майнової шкоди від 24.08.2011 року, за яким розмір майнової шкоди з урахуванням ПДВ становить 39 565,40 грн.

25.10.2011 року він подав відповідачу письмову заяву про виплату страхового відшкодування, до якої додав рахунок офіційного дилера JAGUAR товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Автомотів" від 13.08.2011 р. на суму, близько 74 000,00 грн., проте відповідач не погодився із зазначеною сумою і запропонував провести ремонт автомобіля на менш коштовній станції технічного обслуговування.

З метою пошуку компромісу ним була проведена робота по визначенню станції технічного обслуговування, яка виконує роботи для офіційного дилера JAGUAR ТОВ "Віннер Автомотів", й такою станцією виявилося ТОВ "Стольник", він надав відповідачу для оплати інший рахунок на суму 53 331,32 грн., датований 22.08.2011 року, однак відповідач відмовився від його оплати, наполягаючи на сумі відшкодування у 39 565,40 грн.

10.11.2012 року відповідач звернувся до ПАТ "Ерсте Банк", як вигодонабувача, з проханням визначитися з отримувачем страхового відшкодування, на що банк листом №34.15.0-410 від 27.12.2011 року запропонував обов'язкове погодження із страхувальником спеціалізованої станції технічного обслуговування, вказавши, що наданий страховиком розрахунок є попереднім і неостаточним.

Лише 29.12.2011 року листом відповідач повідомив про намір здійснити виплату страхового відшкодування, проте пропозиція вказати конкретного отримувача суми страхового відшкодування без попереднього узгодження такої суми між сторонами призвела до виникнення спірної ситуації і, відповідно, унеможливила проведення робіт по відновленню автомобіля.

27.06.2014 року його представник звернувся до відповідача із заявою про ознайомлення з матеріалами страхової справи, після чого представник отримав відмову у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи наведене просив суд стягнути з відповідача 53 331,32 грн. заборгованості з виплати суми страхового відшкодування, 6 342,96 грн. інфляційних витрат, 4 129,16 грн. процентів за користування коштами (3% річних), 3 240,00 грн. витрат на правову допомогу, 670,43 грн. судового збору

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ТОВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус на користь ОСОБА_2 53 331,32 грн. заборгованості з виплати суми страхового відшкодування, 6 342,96 грн. інфляційних витрат, 4 129,16 грн. процентів за користування коштами (3% річних), 3 240,00 грн. витрат на правову допомогу, 670,43 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що позивачем не подано заяви про виплату страхового відшкодування, як те передбачено договором та законом, тому підстави для виплати страхового відшкодування відсутні.

Вважає, що вартість матеріального збитку може бути визначена тільки на підставі незалежного авто - товарознавчого дослідження, виконаного за результатами огляду пошкодженого транспортного засобу, яким є Звіт від 12.08.2011 року і за яким шкода становить 32971,17 грн. (без ПДВ).

Зауважує, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат не передбачено чинним законодавством.

Також не погоджується зі стягненням витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Проте з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02.06.2011 року між ОСОБА_2 (страхувальник) та ТДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (страховик) та акціонерним товариством "Ерсте Банк" (вигодонабувач) укладено договір №АКВ/0001052 добровільного страхування наземного транспорту "АВТО-КАСКО" автомобіля JAGUAR X-TYPE, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, строком до 6.06.2012 року (а.с.6-13).

12.08.2011 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, в результаті якої транспортний засіб зазнав пошкоджень (а.с.14).

Відповідно до п.1.1 договору страховик прийняв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу.

Пунктом 1.12 передбачено, що єдиним Вигодонабувачем за даним Договором є АТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк». Страхувальник немає права змінювати особу вигодо набувача (а.с.6).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Згідно зі ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Зазначене положення міститься і в ст. 3 Закону України «Про страхування».

За змістом наведених нормативних актів, третя особа (вигодонабувач) за договором страхування має право вимагати від страховика здійснення страхових виплат на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов»язків останнього.

Відповідно до ч.2 ст.636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати, як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд виходив з того, що Вигодонабувач надав йому право вимоги на одержання страхового відшкодування за договором страхування.

Разом з тим, такий висновок суду не грунтується на доказах, що є в матеріалах справи.

1.11.2011 року Товариство надіслало в АТ «Ерсте Банк» лист №4450-ВРСВ з метою отримання рішення Вигодонабувача щодо отримувача страхового відшкодування.

Зі змісту отриманої відповіді з АТ «Ерсте Банк» №34.15.0-410 від 27.12.2011 року вбачається, що Вигодонабувач не заперечував проти виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_2, але не безпосередньо ОСОБА_2, а шляхом перерахунку коштів на СТО, після узгодження розміру страхової виплати із Страхувальником.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що Вигодонабувач надав згоду на отримання коштів безпосередньо ОСОБА_3

З пояснень ОСОБА_2 встановлено, що сторони так і не дійшли згоди щодо визначення станції технічного обслуговування для ремонту автомобіля за страхові кошти.

Вирішуючи питання про стягнення страхового відшкодування на користь ОСОБА_2, суд не обговорив та не віршів питання про залучення до участі в справі Вигодонабувача, в якості третьої особи, як те передбачено ст.36 ЦПК України.

В процесі розгляду справи в апеляційній інстанції, 12.01.2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до правонаступника Вигодонабувача Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з проханням надати відповідь про можливість стягнення суми страхового відшкодування на інших сум на його користь.

Зі змісту відповіді №19-4-0-3-14/7 від 14.01.2015 року вбачається, що про розгляд даної справи Банку стало відомо лише зі звернення ОСОБА_2

Крім того, Банк зазначає, що у відповідності до п.1.12 договору добровільного страхування наземного транспорту Банк є єдиним Вигодонабувачем, а тому розгляд справи без участі Банку є недоцільним, враховуючи й те, що Договір страхування є тристороннім договором, усі спор щодо страхових виплат повинні відбуватися з залученням сторін правовідносин для повного та всебічного вирішення питань, що мають значення для вирішення справи по суті.

Згідно ч.4 ст. ст. 636 ЦК України, на якій ґрунтуються вимоги ОСОБА_2,, якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З-за відсутності прямої згоди Вигодонабувача на отримання страхового відшкодування ОСОБА_2, суд першої інстанції, не залучивши Вигодонабувача до участі у справі в якості третьої особи, передчасно дійшов висновку про стягнення страхового відшкодування та інших витрат на його користь.

Такої згоди Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» не направило і суду апеляційної інстанції, зазначивши, що спір по суті має вирішуватися з залученням банку до участі у справі.

ОСОБА_2 також підтвердив, що на його звернення банк не надав йому такої згоди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, щодо стягнення страхового відшкодуванні і інших виплат на користь ОСОБА_2

Апеляційна скарга не містить посилання на зазначені порушення, разом з тим, ч. 3 ст. 303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох процентів річних за користування коштами.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: