справа №619/876/15-ц
провадження №2/619/710/15
РІШЕННЯ

іменем України

13 травня 2015 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.
за участю секретаря судового засіданняМолотко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив зобов'язати відповідачів негайно знести самочинно побудований навіс біля належної на праві власності ОСОБА_4 квартири в АДРЕСА_1. В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що він є власником 16/100 частин зазначеного житлового будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 11.09.2010 року. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та надвірні будівлі, перебуває у спільному користуванні всіх власників будинку, який визначений рішенням Дергачівського районного суду від 10.12.1990 року у справі №2-938/1990. Одним з співвласників будинку є відповідач ОСОБА_4, якій належить право власності на 18/100 частину, але вона не проживає в даному будинку. У належній їй квартирі проживають її родичі. Одним з мешканців її квартири ОСОБА_5 самовільно, з порушенням захищених законодавством прав та свобод власників будинку на користування земельною ділянкою відведеною для його обслуговування, у 2013 році було побудовано тимчасову, з його слів споруду - навіс над дорогою, яку використовують мешканці будинку для проїзду власних автомобілів та проїзду спецавтомобілів для викачки вигрібних ям та іншого. Самоуправними діями ОСОБА_5 створив перешкоду для під'їзду автомобілів співвласників будинку, спецавтомобілів, у т.ч. і пожежних, у разі необхідності, до частини житлового будинку, яка розташована за належною відповідачу квартирою. Позивач та члени його сім'ї неодноразово письмово зверталися до різних установ з проханням провести перевірку законності зведення навісу ОСОБА_5, особою яка не є співвласником даного житлового будинку. Було отримано у 2014 році відповіді від Дергачівської міської ради, КПТІ «Інвенрос» та інших, в яких вказано про неправомірність будівництва даного навісу ОСОБА_5 та те, що навіс побудований ним особисто, а позивачу ОСОБА_5 пояснив, що навіс побудований ним з дозволу відповідача ОСОБА_4 До даного часу ОСОБА_4 добровільно не розібрала незаконно збудований навіс, що призвело до перешкоджання користуватися сім'єю позивача шляхом для проїзду автомобіля до квартири, а також користуватися спецавтомобілем для викачки вигрібної ями через неможливість проїзду саме через наявність даного навісу.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила, що вона є власником 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідно до рішення суду співвласникам зазначеного житлового будинку було надано в загальне користування дорогу шириною 2,60 м та за рахунок її городу було збільшено її ширину, у зв'язку з цим вважає, що побудований навіс не є перешкодою для позивача.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позов не визнав та пояснив, що проживає у житловому будинку АДРЕСА_1, де установив навіс для автомобіля, при цьому дорога загального користування була розширена за рахунок городу її тещі - ОСОБА_4

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві. При цьому пояснив, що він є власником 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1ним самовільно у 2010 році було побудовано прибудову літ. «А3-1», в якій він проживає та до якої неможливо проїхати транспортними засобами.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 грудня 1990 року перерозподілено ідеальні частки власників житлового будинку АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27321311 від 15.09.2010 року, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маренич Г.П., зареєстрованим в реєстрі за №1997, є власником 16/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач просить знести самочинно побудований відповідачами в 2013 році навіс до квартири житлового будинку АДРЕСА_1

При цьому, з листа сектору містобудування та архітектури Дергачівської райдержадміністрації Харківської області №93 від 05.08.2014 року вбачається, що виїздом на місце встановлено факт самочинного будівництва ОСОБА_4 та незаконного захоплення території, яка відповідно до рішення народного суду Дергачівського району від 10.12.1990 року повинна знаходитись в загальному користуванні; відповідно до листа Дергачівського міської ради Харківської області від 09.04.2014 року №533/02-19 при виїзді за адресою: АДРЕСА_1 при спілкуванні з ОСОБА_5 з'ясовано, що будівництво тимчасової споруди було здійснено ним; листом КПТІ «Інвенрос» №1337 від 06.08.2014 року повідомлено, що згідно акту поточних змін від 05.01.2010 року тамбур «а5» за зазначеною вище адресою був збудований самочинно.

Сторонам судом було роз'яснено право сторін на заявлення клопотань, у тому числі і про призначення експертизи, роз'яснено положення ч.1 ст.143 ЦПК України, відповідно до якої суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань.

Позивачем таке клопотання не заявлялося.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суду не уявляється можливим встановити, яке саме самочинно побудоване нерухоме майно та до якої частини будинку (кому вона належить) це майно прибудоване, оскільки виділ часток в натурі не проводився, чи побудоване воно на частині земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні співвласника.

До того ж, доказів, які б підтверджували, що навіс є нерухомим майном, у матеріалах справи немає.

Відсутні у матеріалах справи і докази, які б підтверджували, що внаслідок спорудження відповідачем навісу, для позивача створені перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, матеріалами справи не доведено, що спорудження відповідачами навісу призвело до порушень правомочностей позивача по користуванню і розпорядженню належним йому майном: 16/100 частин житлового будинку чи земельною ділянкою по АДРЕСА_1

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних з позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких належних та допустимих доказів або обґрунтувань вимог вказаного закону, а саме: яким повноважним на те органом та коли саме було встановлено, що навіс, власником якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 побудовано з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, позивачем не надано. Не надано доказів, що саме на земельній ділянці спільного користування було проведено дане будівництво.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є.А. Болибок