АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/909/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Красюк Г. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

19 січня 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 16.04.2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 14.05.2009 року є ПАТ «Акцент-Банк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною картою.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_6 станом на 22.10.2014 року має заборгованість - 26577 грн. 65 коп. яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3000 грн.; заборгованість по процентам -13540 грн. 86 коп.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 8295 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1241 грн. 79 коп.

Виходячи з викладеного позивач просив стягнути з відповідача 26577 грн. 65 коп. заборгованості та понесені судові витрати.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2014 року в позові ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по договору № б/н від 16.04.2008 року в сумі 26577 грн. 65 коп. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначив, що судом першої інстанції було прийняте рішення виходячи з того, що відповідач втратив паспорт, а тому не укладав кредитний договір та не отримував кредитні кошти. Апелянт вважає зазначені висновки суду хибними.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що паспорт громадянина України та кредитний договір є документами які встановлюють різні кола прав та обов'язків. Паспорт не є правочином в розумінні ст. ст. 11, 203, 509 ЦК України та сам по собі не є підставою для виникнення спірних цивільних прав та обов'язків, які у даному випадку виникають на підставі кредитного договору.

Крім того, зазначає, що виходячи із аналізу норм матеріального та процесуального права обставиною, яка має істотне значення для правильного вирішення спору є не факт наявності чи відсутності паспорту, а факт підписання кредитного договору самим відповідачем, або іншою особою. Встановлення зазначеного факту можливе за допомогою певного засобу доказування, зокрема висновку почеркознавчої експертизи. Однак, відповідач клопотання про призначення експертизи у справі не проводилася.

За наведених обставин посилання суду першої інстанції, що втрата паспорта свідчить про не укладення кредитного договору, є лише припущенням, оскільки жодного доказу, який би спростовував факт підписання відповідачем договору від 16.04.2008 року матеріали справи не містять.

Також матеріали цивільної справи не містять жодних документів з кримінального провадження, які б мали преюдиційне значення в розумінні ст. 61 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги в межах її доводів, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» суд першої інстанції виходив із того, що 16.04.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» і невідомою особою, яка використала втрачений ОСОБА_6 паспорт НОМЕР_1, виданий 30.10.2002 р. Шполянським РВУ МВС, згідно договору № б/н було отримано кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Про втрату паспорта ОСОБА_6 повідомив Шполянський РВ УМВС України в Черкаській області і 19.11.2003 року. Замість втраченого він отримав новий паспорт НОМЕР_2. Заяву ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення, з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України, 03.09.2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000608, розпочато досудове розслідування. За викладених обставин дійшов висновку, що відповідач кредит не брав, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, яка регламентує кредитний договір, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти..

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання те, що особа, зокрема відповідач заперечує той факт, що він брав позику.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Таким чином, саме по собі заперечення укладання кредитного договору стороною цього договору не припиняє зобов'язальних правовідносин, й не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання за законним договором.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10.04.2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 14.05.2009 року є ПАТ «Акцент-Банк» (номер запису в ЄДРПОУ 3039198), та ОСОБА_6, особу якого було встановлено на підставі паспорта: НОМЕР_1, виданого на його ім'я Шполянським РВУМВС України в Черкаській області 30 жовтня 2002 року, був укладений кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі базової процентної ставки за кредитом 2% на місяць на залишок заборгованості, що відповідно становить 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії 3,5 %.

Відповідно до умов укладеного договору, він складається з заяви позичальника ним оформленої та засвідченої особистим підписом та підписом менеджера, а також умов та правил надання банківських послуг.

ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав.

Згідно наданого банком розрахунку, станом на 22.10.2014 року ОСОБА_6 має заборгованість - 26577 грн. 65 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3000 грн.; заборгованість по процентам -13540 грн. 86 коп.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 8295 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1241 грн. 79 коп.

При цьому, заборгованість за спірним кредитним договором боржником взагалі не погашалась. ОСОБА_6 заперечує факт отримання ним спірного кредиту. Розмір боргу відповідачем не оспорюється. Заява про застосування строку позовної давності відповідачем, згідно до вимог ст. 267 ЦПК України, не подавалась.

Відповідно до фотокопії довідки Шполянського РС УДМС України в Черкаській області, від 05.09.2013 року, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку з втратою паспорта серії НОМЕР_3, виданого Шполянським РВ УМВС в Черкаській області 30.10.2002 року, 19.11.2003 року Шполянським РВ УМВС в Черкаській області видано паспорт серії НОМЕР_2.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції колегія судді враховує і наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При цьому при оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Проте, ОСОБА_6 заперечуючи проти укладання спірного кредитного договору з наведених ним підстав, а саме втрати паспорта за яким, за його твердженням, іншою особою був взятий кредит, до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору б/н від 16.04.2008 р. укладеного між ЗАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_6 недійсним не звертався.

Отримання кредиту за втраченим паспортом та наявність нового паспорта у відповідача не свідчить про відсутність договірних правовідносин сторін.

За викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та при невідповідності висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості в сумі 26577 грн. 65 коп.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ПАТ «Акцент-Банк» судові витрати, які складаються з судового збору сплаченого при звернені до суду першої та апеляційної інстанцій в сумі 398 грн. 67 коп. ( 265 грн.78 коп. + 132 грн. 89 грн.).

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 16.04.2008 року в сумі 26577 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати в сумі 398 грн.67 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :