ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В. Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Бистрицької сільської ради, комунального підприємства «Березнівське районне бюро технічної інвентаризації», третя особа - реєстраційна служба Березнівського районного управління юстиції, про визнання рішення виконкому, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, рішення реєстратора та запису реєстру прав власності на нерухоме майно протиправними та їх скасування за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 3 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 3 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 самовільно незаконно збудував гараж та літню кухню по АДРЕСА_1 та протиправно оформив право власності на вказані об'єкти нерухомості. Указуючи на незаконність рішення виконавчого комітету Бистрицької сільської ради від 29 листопада 2012 року та виданого на його підставі 30 листопада 2013 року тим же виконкомом свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок із надвірними будівлями за вищевказаною адресою, позивач послався на те, що судовим рішенням було визнано протиправним та скасовано рішення Бистрицької сільської ради в частині щодо виготовлення проекту землеустрою, затвердження проектної документації та виділення у власність відповідачу зазначеної земельної ділянки, а також визнано недійсним та скасовано державний акт про право власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку по АДРЕСА_1 Вважає, що відповідачами при оформленні права власності на самочинне будівництво взято до уваги зазначені незаконні документи щодо вищевказаної земельної ділянки, а також не дотримано вимог ст. 376 ЦК України, оскільки визнання права власності на таке будівництво порушує його права, зокрема володіння та користування частиною земельної ділянки, на якій знаходяться спірні будівлі.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 3 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 3 листопада 2014 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Бистрицької сільської ради від 29 листопада 2012 року в частині щодо ОСОБА_4, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім'я ОСОБА_4 виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради 30 листопада 2012 року, рішення реєстратора КП «Березнівське районне бюро технічної інвентаризації» від 30 листопада 2012 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 скасовано запис у реєстрі прав власності на нерухоме майно від 30 листопада 2012 року про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що зведені ОСОБА_4 гараж і літня кухня на земельній ділянці, яка для цього у встановленому законом порядку не виділялась, без відповідних дозволів та погоджень, а тому це будівництво є самочинним.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Згідно ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судами установлено, що позивач - ОСОБА_3 та відповідач - ОСОБА_4 є рідними братами.

За життя їх матері - ОСОБА_6 рішенням Бистрицької сільської ради від 24 липня 2008 року їй у власність було виділено земельну ділянку площею 0,25 га, на якій розташовано належний їй будинок, однак право власності на цю ділянку, якою вона користувалась, не встигла оформити у зв'язку із смертю.

Бистрицька сільська рада з виділеної ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1306 га для передачі ОСОБА_4 не вилучала та своє рішення від 24 липня 2008 року не змінювала.

Рішенням Березнівського районного суду від 1 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Бистрицької сільської ради від 24 жовтня 2011 року про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою, рішення Бистрицької сільської ради від 7 вересня 2012 року про відведення земельної ділянки площею 0,1306 га в АДРЕСА_1 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 1 жовтня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_3

На спірній земельній ділянці відповідач збудував житловий будинок з надвірними будівлями. 29 листопада 2012 року виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради прийнято рішення про оформлення права власності на житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 На підставі зазначеного рішення виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2014 року.

Звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_3 указував на те, що відповідач збудував спірний будинок з надвірними будівлями на частині земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні.

Звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_3 указував на те, що відповідач збудував спірний будинок з надвірними будівлями на частині земельної ділянки, яку він успадкував після смерті своєї матері.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані що земельна ділянка, на якій знаходиться спірний будинок з надвірними будівлями знаходиться у користуванні або у власності позивача. Матеріали справи також не містять даних про те, на що мала право спадкодавець за життя - право на земельну частку (пай), чи їй було виділено земельну часту у натурі (на місцевості), а відтак, чим остання могла розпорядитися за життя.

Висновки судів про те що ОСОБА_3 успадкував після смерті своєї матері саме спірну земельну, на якій відповідач збудував будино ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Без з'ясування вказаних обставин справи висновки судів про порушення майнових прав ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку є передчасними.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновками якого погодився апеляційний суд, не з'ясувавши чи прийняв позивач у спадщину у встановленому законом порядку вищевказану земельну ділянку після смерті своєї матері, не з'ясував у кого перебуває у власності чи у користуванні спірна земельна ділянка, та без з'ясування вказаних обставин справи дійшов передчасного висновку про можливість захисту порушеного права позивача шляхом визнання недійсними всіх рішень щодо передачі відповідачу у власність будинку.

Задовольняючи позов суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не обговорили питання чи передбачені законом підстави, у разі встановлення порушення майнових прав позивача на земельну ділянку для визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, яке отримано у встановленому законом порядку, й будинок не є самочинним.

Суди мотивували своє рішення саме самочинним будівництвом будинку, належного відповідачу, з огляду на порушення майнового права позивача на вищевказану земельну ділянку, при цьому не з'ясували, чи є таке порушення за будь-яких умов підставою для позбавлення власника права власності на об'єкт нерухомості, який введено в експлуатацію та на який видане свідоцтво про право власності.

З огляду на викладене постановлені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 3 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 3 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:О.В. Закропивний
А.О. Лесько
С.Ф. Хопта
М.Є. Червинська