АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/1027/2015 Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

Суддів Желепи О.В., Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю представника заявника ЗайченкаО.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 19 листопада 2014 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ТОВ «ЖЕК-ПМ» звернулося до Подільського районного суду м.Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальних послуг, що надавалися за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Подільського районного суду від 19 листопада 2014 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу на підставі абз.4 ч.6 ст.100 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ТОВ «ЖЕК-ПМ» подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, матеріали заяви направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтовану відмову суду першої інстанції у прийнятті заяви, оскільки питання про підсудність заяви також може бути вирішено на підставі ч.1 ст.114 ЦПК України.

В судовому засіданні представник заявника апеляційну скаргу підтримав.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб, на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції керувався ч.6 ст.100 ЦПК України та виходив з того, що за відомостями органу реєстрації місця проживання боржник ОСОБА_3 по м.Києву зареєстрованою не значиться, та згідно матеріалів заяви остання є лише власником особового рахунку квартири кв. АДРЕСА_1.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ст.97 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Загальною, згідно із главою 1 розділу ІІІ ЦПК України, слід вважати підсудність заяви до фізичної особи, яка немає статусу СПД, до суду, територіальна юрисдикція якого співпадає із зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування (ст.109). Загальною також слід розглядати альтернативну підсудність (ст.110), оскільки таке кореспондується з переліком передбачених ст.96 ЦПК України вимог. Аналогічні роз»яснення викладені в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження».

При цьому, питання про загальні правила підсудності вирішуються в залежності від передбаченої ст.96 ЦПК України вимоги судового наказу. Так, слід дійти висновку, що для вимоги про стягнення заборгованості саме за оплату житлово-комунальних послуг, загальною є підсудність за місцем знаходження майна. Такий висновок пояснюється наступним.

Відповідно до п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови, зокрема, про стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна.

Тобто, зазначеним роз»яснено про підсудність суду заяви щодо стягнення грошової суми, джерелом походження якої є використання нерухомого майна, за місцем знаходження майна. Предмет позовних вимог у роз»ясненому випадку є еквівалентним вимозі, що передбачена п.3 ст.96 ЦПК України. Відтак, слід дійти висновку, що передбачені ст.114 ЦПК України правила виключної підсудності є дійсними для заяв про видачу судового наказу із вимогою, що передбачена п.3 ст.96 ЦПК України, а саме - щодо оплати житлово-комунальних послуг, оскільки надання таких послуг прив»язано до місцезнаходження майна та стосується його безпосередньо.

В той же час, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України).

Складовою визначених ст.1 ЦПК України завдань цивільного судочинства є розгляд справи з обов»язковим повідомленням усіх учасників судового процесу. Для наказного провадження, з огляду на його спрощений розгляд, це є доведення до відома боржника про прийнятий судовий наказ та забезпечення реалізації права на подання заяви про його скасування, тобто право висловлювати свої заперечення чи зауваження (принцип змагальності).

Разом з тим, не маючи установленого процесуальним законом підтвердження про місце проживання боржника, викладені вище принципи цивільного судочинства не можуть бути дотримані. Зазначене може бути усунено шляхом розгляду справи в порядку позовного провадження, який визначає порядок та способи повідомлення відповідача (боржника) у випадках, коли не можливо встановити його місце проживання, проте із дотриманням яких він може бути визнаний таким, що належним чином був повідомлений про розгляд справи. Зокрема, із зазначених міркувань у ч.2 ст.101 ЦПК України роз»яснено право стягувача звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку, якщо виявилося неможливим встановити місце проживання боржника.

Відтак, установивши неможливість розгляду заяви про видачу судового наказу за відсутністю даних про місце реєстрації боржника суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення абз.4 ч.6 ст.100 ЦПК України, відповідно до якої уразі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

Є.В.Болотов