ухвала

іменем україни

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Городоцької міської ради Львівської області, Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа - філія «Городоцький райавтодор» Державного підприємства «Львівський облавтодор», про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що добросовісно володіють квартирою АДРЕСА_1 більше 22 років. Квартира в Городоцькому РБТІ не була зареєстрована, в неї вони були заселені за усною домовленістю з керівником філії «Городоцький райавтодор», а тому вважають, що зараз квартира перебуває на балансі Городоцької міської ради.

Крім того, за весь час проживання оплачували комунальні послуги, проводили внутрішній ремонт квартири, на який витрачали власні кошти. Натепер вважають, що мають право на визнання за ними права власності на квартиру за набувальною давністю, оскільки володіють нею правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно.

Просять визнати за ними право власності на вказану квартиру за набувальною давністю в рівних частках.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що квартири, на яку позивачі просили визнати право власності не існує. Навпаки будівля, у якій знаходиться указана позивачами квартира, значиться як контора одноповерхова та належить на праві власності відповідачу ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ніколи із володіння вказаного відповідача та його попередніх власників не вибувала та не перебувала у володінні позивачів.

Про те, що спірна частина приміщення не є квартирою свідчить і те, що у такій відсутні санвузол, було відсутнє водопостачання, яке влаштовано лише нещодавно позивачами, така будівля (чи її частина) не перебувала у Городоцькій міській раді на обліку як житлова, позивачі ніколи не оплачувати послуг з утримання будинку чи квартири та прибудинкової території.

Крім того, з пояснень позивачів, представників відповідачів та третьої особи вбачається, що позивачі лише користувались вказаним спірним приміщенням з усного дозволу колишнього керівництва управителя майном без прийняття жодних рішень щодо цього уповноваженими органами. Користування відбувалось у період роботи позивача ОСОБА_4 у структурному підрозділі колишнього власника майна, правонаступником якого є відповідач ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Після звільнення позивача з роботи (14 травня 2013 року) представники відповідача спочатку в усному порядку, а потім шляхом звернення до суду з позовом поставили до позивачів вимогу про звільнення спірного приміщення шляхом виселення.

Разом з тим, апеляційний суд взяв до уваги, що земельна ділянка, на якій розташована спірна будівля, перебуває у користуванні відповідача (його структурного підрозділу) згідно з рішенням Виконавчого комітету Городоцької районної ради народних депутатів Львівської області від 06 вересня 1991 року № 323 та державного акта на право користування землею.

Доводи касаційної скарги щодо того, що спірне приміщення є житловим та про те, що ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не є власником спірного приміщення, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня