Справа № 523/2353/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" травня 2015 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої одноособово судді - Середи І.В.,

при секретарі - Строіч Л.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, та після збільшення позовних вимог просила визнати відповідача та його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою:АДРЕСА_1.Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що за вищевказаною адресою зареєстрована та проживає з 13.11.2009 р.., там же зареєстрований і відповідач - з 21.05.1997 р. та його син з 16.04.2010 р. З травня 2005 року ОСОБА_3 в даній квартирі не проживає, він забрав свої особисті речі з квартири та добровільно залишив житло, не повідомивши ОСОБА_1 про те, де він буде проживати. Де точно він проживає позивачці не відомо. Наявність реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає позивачці повноцінно користуватись своєю власністю.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач в судове засідання не з'явився, згідно з поштовим повідомленням за вказаною адресою він не проживає.

Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивачку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25.06.2005 р., посвідченого державним нотаріусом Восьмої Одеської нотаріальної контори Туйск Ф.Л., спадкоємцем ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, є її дочка- ОСОБА_1. Спадкове майно складається з АДРЕСА_1 (а.с.9).

З 21 травня 1997 року відповідач, як син колишньої власниці квартири ОСОБА_5, був зареєстрований за вказаною адресою (а.с.4,26).

Не проживання відповідача в квартирі підтверджується письмовими актами про непроживання від 15.01.2014 р., 15.07.2014 р., 15.02.2015 р., підписаними сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, підписи яких завірено начальником дільниці №3 КП «ЖКС «Північний» Самойленко Р.В. (а.с.7,6,5), у яких зазначається, що ОСОБА_2 з 2008 р. не проживає в АДРЕСА_1(а.с. 39,41).

Нормами статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги правовідносини, які виникли між сторонами по справі, суд вважає, що в зв'язку з припиненням права власності у ОСОБА_5 на належну їй квартиру, у ОСОБА_2, як у члена сім'ї власника квартири, припинилося і право користування. При цьому суд виходить з того, що оскільки права членів сімї колишнього власника є похідними від права власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Таке твердження узгоджується з п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, якою визначена підстава припинення сервітуту.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач не є членом сім'ї нової власниці, договір з ним не укладався.

Дитина відповідача була зареєстрована відповідно до норми ст29 ЦК України без згоди власника, однак враховуючи те, що право реєстрації неповнолітнього сина в квартирі є похідним від права на проживання батька, тому вимога про втрату права користування приміщенням ОСОБА_3 також підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58,59,60,61, 212-215,224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачкою в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: