У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в місті Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнебуд» до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Обслуговуючий кооператив «Міськжитлобуд-21» про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнебуд», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Обслуговуючий кооператив «Міськжитлобуд-21» про визнання недійсним договору уступки-вимоги /цесії/,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2015 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Рівнебуд» задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Рівнебуд» заборгованість за договором уступки вимоги /цесії/ 26 444,78 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції принцип рівності сторін та змагальності процесу був порушений, оскільки судом першої інстанції ігнорувалися докази, надані відповідачем, та приймалися на віру твердження позивача, зокрема, щодо дійсності

________________________________________________________________________________

Справа № 569/19117/13-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Бердій М.А.

Провадження № 22-ц/787/802/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

боргового зобов»язання, всупереч доказам, поданим відповідачем.

Стверджує, що суд виніс рішення на підставі припущення про ймовірність існування певного факту, адже в результаті проведення почеркознавчої експертизи з»ясовано, що договір цесії від 25.07.2013 року виконаний, ймовірно, ОСОБА_1

Зазначає, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є зацікавленими особами, оскільки є працівниками ПАТ «Рівнебуд» та не змогли, на його думку, довести, що саме ОСОБА_1 підписувала договір цесії від 25.07.2013 року.

Покликаючись на довідку про 100% сплату вартості квартири № 133 від 25 липня 2013 року та Наказ № 10/94 від 25.07.2013 року про передачу житлового приміщення у власність, на Акт приймання-передачі квартири по договору доручення у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 доводить, що договором цесії була передана недійсна вимога, адже станом на 25.07.2013 року не існувало боргу.

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02.03.2015 року та ухвалити нове рішення про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у позові відмовити, зустрічний позов - задоволити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини, за якими ПрАТ "Рівнебуд" одержало замість ОК "Міськжитлобуд-ХХІ" право вимагати від ОСОБА_1 в разі порушення нею своїх зобов»язань за договором сплати грошових коштів, визначених договором уступки вимоги /цесії/ від 25.07.2013 року. Оскільки ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов»язання за договором добровільно, зазначена в договорі цесії сума підлягає стягненню в судовому порядку. Зустрічний позов ОСОБА_1 є безпідставним та недоведеним.

Такий висновок суду ґрунтується на доказах та відповідає вимогам закону.

Встановлено, що 24.07.2013 року ОСОБА_1 написала заяву на ім»я голови ОК «Міськжитлобуд-ХХІ» ОСОБА_5 з проханням реструктуризувати її заборгованість у сумі 26 444,78 гривень на чотири місяці.

25.07.2013 року між Обслуговуючим кооперативом "Міськжитлобуд-ХХІ"/цедентом, Приватним акціонерним товариством «Рівнебуд»/цесіонарій/ та ОСОБА_1./боржник/ укладено договір уступки вимоги /цесії/, за умовами якого цесіонарій набув право вимагати від боржника належного виконання зобов»язання по сплаті цесіонарію суми заборгованості у розмірі 26 444,78 гривень/п.2 Договору/.

Відповідно до п.9 Договору уступки вимоги /цесії/ цесіонарій та боржник узгодили графік погашення заборгованості у розмірі 26 444,78 гривень.

В пункті 8 Договору зазначено, що боржник повідомлений про уступку вимоги, що підтверджується його підписом на даному договорі.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність заборгованості відповідачки в розмірі 26 444,78 грн. та обґрунтовано стягнув з неї на користь позивача вказану суму.

Що стосується тверджень позивача ОСОБА_1 за зустрічним позовом, що на момент укладення договору цесії 25.07.2013 року не існувало боргу ОСОБА_1 перед Обслуговуючим кооперативом «Міськжитлобуд-ХХІ», що підтверджується довідкою про 100% сплату вартості квартири, наказом № 10/94 від 25.07.2013 року про передачу житлового приміщення у власність, актом приймання-передачі квартири, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки всі зазначені документи видані 25.07.2013 року ОК «Міськжитлобуд-ХХІ» в день написання заяви ОСОБА_1 про реєструктуризацію заборгованості 24.07.2013 року, тобто перед кооперативом боргу у Давидюк не має. Борг існує перед ПАТ «Рівнебуд» відповідно до договору уступки вимоги /цесії/ від 25.07.2013 року.

Колегія суддів не може взяти до уваги і доводи відповідачки про те, що суд першої інстанції фактично виніс рішення на підставі припущення про ймовірність існування певного факту, прийнявши за основу висновок почеркознавчої експертизи, з якого вбачається, що договір цесії від 25.07.2013 року виконаний ймовірно ОСОБА_1

Відповідно до ч.6 ст.147 висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу.

Якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту. Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові /ст.150 ЦПК України/.

Висновки експертизи позивачкою за зустрічним позовом не оспорювались.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. /ч.1-3 ст.212 ЦПК України/.

Підстав не брати до уваги пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні, на думку колегії суддів, у суду першої інстанції не існувало.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази в їх сукупності і відповідно оцінив їх. Ті докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі апелянт були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Фактично доводи зводяться до іншої оцінки обставин справи та доказів, які відрізняються від зробленої судом першої інстанції і підстав для скасування судового рішення не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Ю.М.Рожин