АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2987/15 Справа № 208/756/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нельга Д. В. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання меж земельних ділянок, визнання права на одержання Державного Акта без узгодження меж земельної ділянки, зобов'язання видати Державний Акт на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

04 лютого 2014року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання меж земельних ділянок, визнання права на одержання Державного Акта без узгодження меж земельної ділянки, зобов'язання видати Державний Акт на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_3 «Про визнання меж земельних ділянок; визнання права на одержання державного Акта без узгодження меж земельної ділянки; зобов'язання видати Державний Акт на право власності на земельну ділянку; усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою» - відмовити повністю.

Судові витрати покладено на позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання меж земельних ділянок, визнання права на одержання Державного Акта без узгодження меж земельної ділянки, зобов'язання видати Державний Акт на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, маючи намір у встановленому законом порядку отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, звернувся до ТОВ «Землеустрій», яке виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право позивача на земельну ділянку.

Згідно Висновку щодо погодження технічної документації із землеустрою, 07.02.2008р. Управління Держкомзему у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області погодило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право позивача на земельну ділянку АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 30.09.2008р. позивачу передано у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з цим, отримавши рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, позивач був позбавлений можливості отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку через відмову суміжного власника - відповідача ОСОБА_3 погодити межі земельної ділянки позивача та підписати Акт від 28.08.2007р., складений спеціалістом ТОВ «Землеустрій» про встановлення меж земельної ділянки, що передається у власність позивача.

Згідно п. 3.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах N 43 від 04.05.1999р. (чинної на час отримання позивачем рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність), Державні акти на право власності на земельну ділянку видавались структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

Згідно п.1.4 вищевказаної Інструкції, Державний акт на право власності на земельну ділянку видавався на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно п.1.12 вищевказаної Інструкції, складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводилось після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Згідно п.1.16. вищевказаної Інструкції, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включала:

- виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду;

- заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта;

- технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта;

- висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

- висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

- журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

- кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки;

- збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів;

- відомість обчислення площі земельної ділянки;

- відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки;

- експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

При цьому, згідно ст.198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, між іншим: б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому, відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст.19 ЗУ «Про землеустрій» N 858-IV від 22.05.2003р., до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:

а) організація і здійснення землеустрою;

б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно ст.21 ЗУ «Про землеустрій» N 858-IV від 22.05.2003р., організацію і планування землеустрою на загальнодержавному і місцевому рівнях здійснюють Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно роз'яснень, наданих у п.7 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» N 7 від 16.04.2004р., суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Судом першої інстанції встановлено,що на час виникнення спірних відносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 - Державні акти на право власності на земельну ділянку видавались структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України,а тому суд прийшов до вірного висновку про те,що позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача - Дніпродзержинську міську раду Дніпропетровської області видати позивачу Державний Акт на право власності на земельну ділянку є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про спір між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 з приводу визначення меж суміжних земельних ділянок сторін, визнання за позивачем права на одержання Державного Акта на право власності на земельну ділянку без узгодження меж земельної ділянки з відповідачем ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку , що дані вимоги віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування .

Відмовляючи ОСОБА_2 в позовних вимогах про усунення перешкод у користуванні його земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_3 знести гараж, побудований самовільно на межі земельної ділянки позивача, та огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1,суд першої інстанцій обґрунтовано відмовив,оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження розміру належної йому земельної ділянки .

Доводи приведені в апеляційній скарзі є безпідставними, до того ж вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши в досить повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону, висновки суду досить обґрунтовані і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих сторін.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича