Справа № 165/575/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/17/15 Категорія: 50 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вимоги мотивовані тим, що з відповідачем у них є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач була засуджена вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 19.10.2009 року за ч. 2 ст. 307 КК України до п'яти років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. 05.03.2010 року постановою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська скасований строк звільнення від відбуття покарання з випробуванням та відповідач направлена для відбуття покарання призначеного вищезазначеним вироком у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради Дніпропетровської області № 153 від 16.06.2010 року було встановлено малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на час перебування матері в місцях позбавлені волі. Надалі дитину було влаштовано у Комунальний заклад "Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини" Дніпропетровської обласної ради. 26.09.2011 року малолітній ОСОБА_4 переданий позивачу на виховання. Позивач вважав, що в інтересах дитини слід встановити місце проживання сина з ним, оскільки він займається вихованням дитини, піклується про нього, має стабільний самостійний дохід, створив всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнив гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час як відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання сина, мешкає у квартирі, яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини, його навчання. В квартирі відповідача зареєстровано 10 осіб. Позивач вказував, що син дуже прив'язаний до нього, йому подобається проживати з батьком. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Крім того вказував, що відповідач не бере участі у вихованні і забезпеченні дитини, свій батьківський обов'язок по утриманню дитини не виконує, не надає йому матеріальної допомоги, тому просив стягувати аліменти з ОСОБА_4 в розмірі по 450 гривень щомісяця.

Заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 09 липня 2014 року позов задоволено. Постановлено визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 Стягувати з ОСОБА_3, 1989 року народження, уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі по 450 (чотириста п'ятдесят) гривень щомісяця, починаючи з 28 лютого 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення суду скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні його позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали та просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися хоч були повідомлені про час судового засідання.

Представник органу опіки та піклування подав до апеляційного суду заяву про розгляд справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 06.01.2015 року повідомлена про час розгляду справи телеграмою, що підтверджується повідомленням про її вручення. Причини неявки в судове засідання не повідомила. А тому колегія суддів вважає за можливе справу розглянути у її відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це відповідає наявним в матеріалах справи доказам, що сторони від спільного проживання мають малолітню дитину: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 01.09.2011 року повторно Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с. 5)

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради Дніпропетровської області № 153 від 16.06.2010 року (а.с. 7) було встановлено малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, статус дитини, позбавленої батьківського піклування на час перебування матері в місцях позбавлення волі. Влаштовано малолітнього ОСОБА_4 до обласного комунального закладу "Будинок дитини м. Дніпродзержинська", з взяттям його на повне державне утримання.

Встановлено, що малолітній ОСОБА_4 хворіє, розвивається з помірним відставанням в психологічному, фізичному і мовному розвитку, навики самообслуговування розвинуті задовільно. 26.09.2011 року дитина була передана батькові (а.с. 8).

В зв'язку з цим за рішенням Дніпровської районної в м. Дніпродзержинську ради Дніпропетровської області № 216 від 21.09.2011 року (а.с. 80) малолітній ОСОБА_4, втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідач ОСОБА_3 була засуджена вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 19.10.2009 року за ч. 2 ст. 307 КК України до п'яти років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Постановою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 05.03.2010 року остання була направлена для відбуття покарання призначеного вищезазначеним вироком. Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.06.2013 року (а.с. 33,34) ОСОБА_3 звільнено з-під варти.

Встановлено, що малолітній ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, де також зареєстровані відповідач ОСОБА_3 та інші члени її сім'ї в кількості вісім осіб, всього в квартирі зареєстровано 10 осіб (а.с. 10).

Малолітній ОСОБА_4, з вересня 2011 року проживає з батьком, з 03.09.2012 року відвідував Нововолинський дошкільний навчальний заклад № 7. З 09.12.2013 року відвідує різновікову групу дошкільного віку "Ромашка" дошкільного навчального закладу № 9 (а.с.11).

Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики дитини, виданої 22.11.2013 року Нововолинським дошкільним навчальним закладом № 7 Нововолинської міської ради Волинської області (а.с.76) ОСОБА_1 створив усі необхідні умови для повноцінного розвитку сина ОСОБА_4, забезпечив матеріальне та емоційне благополуччя хлопчика, спокійний та безконфліктний клімат сім'ї. Зазначено, що малолітній ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з батьком ОСОБА_1, який бере активну участь у його вихованні та навчанні, добросовісно ставиться до своїх обов'язків. Постійно цікавиться успіхами та поведінкою дитини, відвідує батьківські збори, тематичні свята, своєчасно вносить плату за харчування дитини. Дитина почувається улюбленою, захищеною, має довірливі стосунки з батьком.

Згідно актів обстеження умов проживання від 31.05.2013 року (а.с. 77) та 04.07.2014 року (а.с. 91) малолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_1, його дружиною та звідною сестрою, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2. Квартира облаштована необхідними меблями, предметами побуту та вжитку. Діти мають окреме місце для спання, шафу для одягу, окрему кімнату для проживання та забезпечені одягом, взуттям, іграшками. В сім'ї склалися хороші дружні відносини, діти називають обох батьків татом та мамою, вважають себе братом та сестрою.

Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 18 липня 2013 року (а.с. 9), визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком дитини суд першої інстанції правильно виходив саме з пріоритетності прав та інтересів дитини, а не амбіцій батьків, правильно прийняв до уваги виконання своїх батьківських обов'язків сторін, вік дитини, її прихильність до кожного з батьків, стан її здоров'я, можливості батьків створення найліпших умов для виховання, що саме батьком малолітньому ОСОБА_4, створені належні умови для його повноцінного виховання та розвитку.

Таким чином, враховуючи інтереси дитини, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, взаємну прихильність батька та дитини, позитивну динаміку в розвитку дитини, що позивач, як люблячий батько опікується сином, створює належні умови для його повноцінного розвитку та виховання - судом першої інстанції правильно визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1 за місцем проживання його батька.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, згідно ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не приймає участі в утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, тому, враховуючи відсутність доказів про працевлаштування і отримання стабільного доходу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягувати аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 450 гривень щомісяця з дня звернення позивача в суд і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції та переоцінці доказів у справі яким суд першої інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, дав належну оцінку, тому колегія суддів вважає їх несуттєвими та такими, які не спростовують висновок суду першої інстанції про задоволення позову, а отже відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 липня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: