Номер провадження 2/243/2286/2015
Номер справи 243/4112/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» травня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слов»янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Слов»янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що її прадіду ОСОБА_2 на підставі договору забудови № 105, посвідченого нарсудом м. Слов'янська 08 липня 1936 року належав житловий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її прадід помер.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із вказаного житлового будинку. Спадкоємцем першої черги є донька померлого, її бабка, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та мешкала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається такою, що прийняла спадщину.

Таким чином, її бабці став належати житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вона була зареєстрована за своє життя.

ІНФОРМАЦІЯ_4 її бабка померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги є донька померлої, її мати ОСОБА_6, яка 9 січня 2007 року, тобто на протязі шести місяців після відкриття спадщини подала до Першої Слов'янської Державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Інших спадкоємців не має.

Таким чином, її матері став належати житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вона була зареєстрована за своє життя.

Її мати, не оформивши своїх спадкових справ померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги є тільки вона - донька померлої. Вона спільно мешкала та була зареєстрована із спадкодавцем та на протязі шести місяців після смерті своєї матері подала до Першої Слов'янської Державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців не має.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 квітня 2015 року державним нотаріусом Першої Слов'янської Державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що нею не наданий правовстановлюючий документ на будинок АДРЕСА_1 на ім'я її матері.

Просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 43,2 кв. м., житловою 30,0 кв. м., літньої кухні «Б», сараю «В», льоха «Г», огорожі «№1».

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 18 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити її позовні вимоги ( а.с. 29 ).

Представник відповідача - Слов»янської міської Ради Донецької області до судового засідання не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 18 травня 2015 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Слов»янської міської Ради Донецької області та постановити рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи. ( а.с. 28 ).

Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов»янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Як встановлено в судовому засіданні прадіду ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підставі договору забудови № 105, посвідченого нарсудом м. Слов'янська 08 липня 1936 року належав житловий будинок АДРЕСА_1 ( а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер ( а.с.5).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги є донька померлого, бабка ОСОБА_1,- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та мешкала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається такою, що прийняла спадщину ( а.с.6, 14-19).

Таким чином, бабці позивача - ОСОБА_3 став належати житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вона була зареєстрована за своє життя.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла ( а.с.9). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги є донька померлої, мати позивача - ОСОБА_6, яка 9 січня 2007 року, тобто на протязі шести місяців після відкриття спадщини подала до Першої Слов'янської Державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Інших спадкоємців не має ( а.с.10).

Таким чином, матері позивача - ОСОБА_6 став належати житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вона була зареєстрована за своє життя ( а.с. 14-19)..

Мати позивача - ОСОБА_6, не оформивши своїх спадкових справ померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.11).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги є тільки позивач - донька померлої. Вона спільно мешкала та була зареєстрована із спадкодавцем та на протязі шести місяців після смерті своєї матері подала до Першої Слов'янської Державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців не має ( а.с.12-19).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до роз'яснення, наданого у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Таким чином, у склад спадщини, яка відкрилася після смерті матері позивача - ОСОБА_6 входить право на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами , яке розташоване у АДРЕСА_1 і належало спадкодавцю- ОСОБА_6.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 постійно мешкала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем- ОСОБА_6 в домоволодінні АДРЕСА_1.

Вказані обставини в судовому засіданні належними доказами не спростовані.

Згідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»

п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Нотаріусом ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння у зв'язку з не наданням нею нотаріусу правовстановлюючих документів на право приватної власності на домоволодіння на ім'я спадкодавця, про що нотаріусом було викладено у Постанові від 28 квітня 2015 року ( а.с. 20).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Вказане також підтверджене і роз'ясненням, наданим у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України).

Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

вказівки частини 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що передбачало обов'язкову реєстрацію цих прав,

роз'яснення, яке міститься у п.п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року,

підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та/або відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця).

Виходячи з вище викладеного позивач ОСОБА_1 фактично отримала у власність у порядку спадкування після смерті своєї матері - ОСОБА_6 домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке розташоване у АДРЕСА_1, але право власності на неї як ОСОБА_6 та право власності ОСОБА_1 на домоволодіння не визнається відповідачем, що є правовою підставою для звернення до суду відповідно до ст. 392 ЦК України.

Власник домоволодіння може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння домоволодінням.

Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно - домоволодіння здійснюється ст. ст. 15, 16 ЦК України шляхом визнання прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України домоволодіння є об»єктом нерухомого майна.

Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його

права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - домоволодіння є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України позивач має право на пред'явлення позову про визнання за нею права власності на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, як на майно, отримане нею у порядку спадкування за законом після смерті її матері- ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності .

У відповідності до п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» « Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом.

Таким чином, виникла ситуація, коли позивач ОСОБА_1 фактично успадкувала нерухоме майно, а саме : домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами розташовану за адресою: АДРЕСА_1, після смерті своєї матері, однак позбавлена можливості оформити спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Без документів, які б посвідчували право власності матері позивача на вищевказане домоволодіння, право власності позивача не визнається.

Правозастосовча позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в якому зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)».

Як встановлено в судовому засіданні бабка ОСОБА_1,- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та мешкала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається такою, що прийняла спадщину і їй став належати житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вона була зареєстрована за своє життя.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги є донька померлої, мати позивача - ОСОБА_6, яка 9 січня 2007 року, тобто на протязі шести місяців після відкриття спадщини подала до Першої Слов'янської Державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Інших спадкоємців не має. Таким чином, матері позивача - ОСОБА_6 став належати житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вона була зареєстрована за своє життя.

Мати позивача - ОСОБА_6, не оформивши своїх спадкових справ померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1.

Мати позивача- ОСОБА_6 за життя правомірно фактично набула право власності на нерухоме майно: домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, і тому за позивачем по справі, слід визнати право власності на спадкове майно, вищевказане домоволодіння, як на майно отримане в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60, 209, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268, 1296,1297,1299 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування", Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов»янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 43,2 кв. м., житловою 30,0 кв. м., літньої кухні «Б», сараю «В», льоха «Г», огорожі «№1», як на майно отримане в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Запорізької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов"янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова.