Провадження № 2/487/561/15
РІШЕННЯ
Іменем України

(заочне)

19.01.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., при секретарі Плетенчук О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Нечаянського сільського споживчого товариства про скасування наказу про звільнення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
01.12.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Нечаянського сільського споживчого товариства про скасування наказу про звільнення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що в грудні 2011 року був прийняти на посаду бухгалтера до Нечаянського сільського споживчого товариства. Через оголошення в Україні часткової мобілізації Указом Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 року № 303/2014 ОСОБА_1 19.03.2014 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період згідно наказу № 23 від 19.03.2014 року військового комісара Заводського районного військового комісаріату. 18.03.2014 року наказом № 8-к ОСОБА_1 був звільнений з роботи у зв`язку із призовом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України. Проте, ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації від 20.05.2014 року № 1275, було внесено зміни до ряду діючих законодавчих актів України, в тому числі і до КЗпП України, ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Про військовий обов`язок та військову службу, Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим, позивач по справі набув право на поновлення на роботі з 18.03.2014 року із збереженням середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи із вказаної дати. З огляду на наведене, позивач просить зобов`язати Нечаянське сільське споживче товариство скасувати наказ про звільнення, видати наказ про збереження за ним роботи на посаді бухгалтера з 18.03.2014 року та середнього заробітку на час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, виплатити середній заробіток за період з 18.03.2014 р. по день розгляду справи, внести до трудової книжки запис про скасування запису про звільнення з роботи, поновити здачу звіту до Пенсійного фонду України про трудовий стаж та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, якою також зазначив про те, що позовну заяву він підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , згідно наказу № 12-К від 05.12.2011 року, прийнятий на посаду бухгалтера до Нечаянського сільського споживчого товариства (надалі - Нечаянське ССТ).

Наказом № 8-к від 18.03.2014 року позивача звільнено із займаної посади у Нечаянське ССТ у зв`язку із призовом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Згідно посвідчення офіцера, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 23 від 19.03.2014 року, позивача було призначено на посаду начальника групи соціального захисту ІНФОРМАЦІЯ_1 ; наказом командира ОК "Південь" № 10 від 02.06.2014 року - на посаду офіцера мобілізаційного відділення Заводського районного військового комісаріату.

Згідно ч. 2, 3 Указу Президент України, від 17.03.2014, № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" оголошено та проведено часткову мобілізацію зокрема на території Миколаївської області.

За приписами ч. 8 вказаного Указу, він набирає чинності з моменту його затвердження Верховною радою України, тобто з 17.03.2014 року.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 р. № 1275-VII (далі - ЗУ № 1275-VII ), дія частин другої і третьої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частини третьої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону поширюється на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Відповідно до ч. 2. ст. 39 "Про військовий обов`язок і військову службу" із вищевикладеними змінами та доповненнями за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України (зі змінами внесеними ЗУ № 1275-VII) - за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, громадяни, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, не підлягають звільненню, вони увільняються від роботи (звільняються від виконання посадових обов`язків) відповідно до статті 119 КЗпП України. При цьому за ними зберігається середній заробіток на період до одного року.

За таких умов, згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В зв`язку з наведеними вище обставинами, у відповідності до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Крім того, статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема незаконного звільнення, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, зокрема вищезгаданий Указ Президента України від 17.03.2014, № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", дія якого розповсюджується на правовідносини починаючи з 18.03.2014 року, суд приходить до переконання про обґрунтованість та законність заявлених позовних вимог, та відповідно про необхідність захисту порушених прав позивача у спосіб, визначений у позові.

Питання щодо розподілення судових витрат по справі вирішується на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. ст.ст. 10, 11, 60, 80, 88, 212-215, 292-295 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати наказ Нечаянського сільського споживчого товариства № 8-к від 18.03.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера.

Зобов`язати Нечаянське сільське споживче товариство видати наказ про збереження за ОСОБА_1 роботи на посаді бухгалтера Нечаянського сільського споживчого товариства з 18.03.2014 р. та середнього заробітку на час призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Зобов`язати Нечаянське сільське споживче товариство нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 18.03.2014 року по 19.01.2015 року.

Зобов`язати Нечаянське сільське споживче товариство прийняти трудову книжку ОСОБА_1 , внести до трудової книжки запис про скасування запису про звільнення з роботи.

Зобов`язати Нечаянське сільське споживче товариство поновити здачу звіту до Пенсійного фонду України про трудовий стаж ОСОБА_1 .

Стягнути з Нечаянського сільського споживчого товариства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стягнути з Нечаянського сільського споживчого товариства в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Заводським районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення, та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк та порядку, передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: З.М. Сухаревич