Провадження № 22-ц/779/1076/2015
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.

секретаря Гавриляк Є.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на дії відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року ДТГО «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» звернулося в суд із скаргою на дії ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, в якій зіслалося на те, що на виконанні у ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист, виданий 18.09.2013 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ДТГО «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_3 40 191,42 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Боржник в добровільному порядку здійснив нарахування та виплату ОСОБА_3 заробітної плати за час вимушеного прогулу на підставі рішення суду, попередньо провівши відрахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 8 405,86 грн. Незважаючи на чітке дотримання ДТГО «Львівська залізниця» чинного законодавства, 25.11.2013 року ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції у зв'язку з невиконанням рішення суду виніс постанову про арешт коштів боржника в межах суми 10 765,56 грн., чим фактично паралізував роботу державного підприємства. У зв'язку з наведеним скаржник просив визнати дії ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 25.11.2013 року неправомірними, скасувати постанову ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт коштів боржника від 25.11.2013 року та зобов'язати ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції закінчити виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 18.09.2013 року Івано-Франківським міським судом, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2014 року в задоволенні скарги Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на дії відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ДТГО «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції зіслався тільки на те, що боржником не сплачено на користь стягувача суму, зазначену в рішенні суду та у виконавчому листі в розмірі 40 191,42 грн. При цьому судом не враховано, що відповідно до ст. 18 Податкового кодексу України ДТГО «Львівська залізниця» є податковим агентом, який нараховує оподатковуваний дохід на користь платника податку та утримує податок від суми такого доходу за його рахунок. Не враховано судом і положення ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржник, тобто роботодавець, є податковим агентом, який при виконанні судового рішення вираховує податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу. З урахуванням вищевказаних норм закону ДТГО «Львівська залізниця» в повному обсязі виконало рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.08.2013 року, про що листом №2955 від 30.09.2013 року повідомило ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції.

У зв'язку з наведеним апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ДТГО «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції та стягувач ОСОБА_3 у засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист, виданий 18.09.2013 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ДТГО «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_3 40 191,42 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виконавче провадження відкрито постановою ВП №39865369 від 20.09.2013 року (а.с. 4).

У порядку добровільного виконання рішення суду 20.09.2013 року ДТГО «Львівська залізниця» виплатила стягувачу 1 310 грн., 26.09.2013 року - 30 450 грн., 07.10.2013 року - 30,18 грн., а всього - 31 790,18 грн.

25.11.2013 року ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції у зв'язку з невиконанням рішення суду винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми 10 765,56 грн. (а.с. 5-6).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що ДТГО «Львівська залізниця» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження допущених ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції порушень.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Порядок виконання судових рішень визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу врегульований ч. 8 ст. 65 цього закону, відповідно до якої у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

Відповідно до ст. 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З аналізу наведених норм слідує, що у разі виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржник (роботодавець) є податковим агентом, який при виконанні судового рішення обчислює податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплат стягувачу.

У випадку, якщо суд не зазначив у резолютивній частині рішення, з якого середнього заробітку він виходив, постановляючи рішення - до чи після утримання податків, державний виконавець вправі відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 221 ЦПК України звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення.

Незважаючи на те, що ДТГО «Львівська залізниця» у порядку добровільного виконання рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_3 40 191,42 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в період з 20.09.2013 року по 07.10.2013 року виплатило ОСОБА_3 31 790,18 грн., про що листом №2955 від 30.09.2013 року повідомило ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с. 14-15), заступник начальника відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Француз І.Г. в порушення вимог ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» 25.11.2013 року виніс постанову про арешт коштів боржника (а.с. 5-6).

Розглядаючи скаргу та постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, а тому безпідставно дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 25.11.2013 року та визнання недійсною і скасування вказаної постанови.

Що стосується вимог скарги ДТГО «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» в частині зобов'язання ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції закінчити виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 18.09.2013 року Івано-Франківським міським судом, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду, то колегія суддів дійшла висновку, що такі не підлягають задоволенню, оскільки свої повноваження суб'єкт оскарження вчиняє відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», суд не вправі зобов'язати орган ДВС вчиняти дії, передбачені вказаним законом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

По суті встановленого в апеляційній інстанції слід постановити ухвалу про часткове задоволення скарги ДТГО «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень», визнати неправомірними дії ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 25.11.2013 року та визнати недійсною і скасувати вказану постанову. В решті вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на дії відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 25.11.2013 року.

Визнати недійсною і скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт коштів боржника від 25.11.2013 року.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Проскурніцький П.І.