Справа № 591/1464/15-ц
Провадження № 2/591/886/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі :

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі - Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про повернення депозитного вкладу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 12 січня 2015 року між ним та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" був укладений договір банківського вкладу (депозиту) "Класік" № 331832/287270/1-15 в іноземній валюті з виплатою процентів 10 % річних. Предметом договору є розміщення у відповідача 9000 доларів США.

По закінченню строку договору позивач звернувся до установи банку з вимогою повернути вклад, але вклад йому повернуто не було.

Тому просить стягнути з відповідача на його користь 9000 доларів США депозитного вкладу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, категорично наполягає на поверненні йому вкладу в сумі 9000 дол. США.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про місце, день та час слухання справи сповіщений належним чином. Будь-яких доказів на спростування позовних вимог не було надано.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав:

Статтями 509 та 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов"язань не допускається.

Судом встановлено, що 12 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі старшого економіста відділення № 32 філії "Полтавське регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" Третяк Віталієм Олександровичем, що діє на підставі положення про відділення та довіреності № 913 від 23.10.2014 р. був укладений договір банківського вкладу (депозиту) "Класік" № 331832/287270/1-15 в іноземній валюті з виплатою процентів 10 % річних. Предметом договору є розміщення у відповідача 9000 доларів США. Вклад на строк з 12 січня 2015 року по 12 лютого 2015 року ( а. с. 7).

Залишок не повернутої суми на момент розгляду справи судом - 9000 дол. США.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України "Про захист прав споживачів" та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Пунктом 13 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на належну якість обслуговування.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову :уму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516).

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення,які встановлені договором.

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516).

Однією з основних умов Договору №605459/2013 від 26 червня 2013 року, є: зняття коштів з Вкладного рахунку протягом всього строку дії Договору (без обмежень щодо кількості операцій та суми операції) - у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з вкладного рахунку на поточний рахунок.

Тобто, внесені позивачем вклади відповідно до договору банківського вкладу є вкладом на вимогу, отже, відповідач зобов'язаний повернути позивачу кошти протягом усього строку дії договору на вимогу останнього.

Вимога про повернення коштів позивачем, як зазначалося вище, була направлена до банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав.

У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (N 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне:

"Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов 'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному:

У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.

Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року №516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті - доларах США. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів позивачу повинно здійснюватись теж у доларах США.

Суд вважає, що відмовою задовольнити вимоги ОСОБА_1 про повернення суми вкладу, відповідач порушив охоронювані законом майнові права позивача та його права як споживача фінансових послуг ( що надаються вищевказаною установою банку ), при цьому суд враховує наступне.

Суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача про те, що йому сума вкладу фактично не видається, представники банку мотивують свої дії відсутністю грошових коштів.

Умовами договору банківського вкладу передбачено повернення позивачу вкладу, тому позов задоволенню підлягає в повному обсязі.

З відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 2 416,50 грн. (9000 дол. США х 26,85 = 241 650 грн. : 100 = 2 416, 50 грн.)

Керуючись ст.ст. 15-16, 22-23, 251, 319, 321, 524-526, 530, 1058, 1060-1061 ЦК України, ст.ст. 10, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 9000 дол. США заборгованість за договором банківського вкладу ( депозиту) "Класік" № 331832/287270/1-15 від 12 січня 2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь держави 2 416,50 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Шелєхова

Повний текст рішення виготовлений 19.05.2015 року