У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О., секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, Станкевича В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про звернення стягнення,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року заяву ОСОБА_1 (а.с. 64-67) про скасування забезпечення позову в частині залишено без задоволення.

У поданій на вказану ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася на її незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що про існування ухвали про забезпечення позову від 07 червня 2010 року, якою її обмежили у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань, дізналася лише 24 вересня 2014 року з відповіді Державної прикордонної служби України.

Зазначала, що види забезпечення позову визначені ч.1 ст. 152 ЦПК України і такого виду забезпечення, як обмеження у праві виїзду за межі України, норми даної статті не містять.

Доводила, що вирішення даного питання можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України, за поданням державного виконавця на підставі п.18 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження» у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Крім того, стверджувала, що ухвалою від 07 червня 2010 року було накладено арешт на транспортні засоби, вартість яких є співмірною із борговими зобов'язаннями відповідачів.

Зазначала, що її син ОСОБА_6, який хворіє на дитячий церебральний параліч, потребує лікування за кордоном, а обмеження її та ОСОБА_5 (бувшого чоловіка) у праві виїзду за межі України порушує не лише їх інтереси, а й інтереси їх дітей.

Просила ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року скасувати та задовольнити її заяву про часткове скасування заходів забезпечення позову.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Станкевич В.О. просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін.

ОСОБА_5 у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та одночасно подав заяву про забезпечення позову.

______________________________________________________________________________________________________________

Справа № 2-829/10 Головуючий у 1-й інст. - Тростянчук Г.Г.

Провадження №22-ц /787/223/2015р. Доповідач - Боймиструк С.В.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 07 червня 2010 року забезпечено позов у даній справі шляхом накладення арешту на заставне майно (сідловий тягач та напівпричіп бортовий), а також обмежено відповідачів у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобов'язань (а.с.25).

В матеріалах справи відсутні докази вручення зазначеної ухвали чи її отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 направлених відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України зразу ж після її постановлення. Відповідачі до місцевого суду не з'являлись та в справі ухвалено заочне рішення від 7 грудня 2010 року (а.с.27, 28,59).

12 грудня 2014 року ОСОБА_1 подала до Дубенського міськрайонного суду заяву про скасування заходів забезпечення позову в частині обмеження її та ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобов'язань.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні даної заяви, місцевий суд виходив з того, що розгляд справи закінчено 07 грудня 2010 року, по справі проводились виконавчі дії, а тому скасовувати заходи забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України суд не може.

Такий висновок місцевого суду суперечить матеріалам справи та вимогам закону.

Порушення чи обмеження прав учасника цивільного процесу не може тривати постійно із-за неможливості на думку суду першої інстанції застосувати норми тієї ж глави 3 ЦПК України (ст.ст.151-154), якими ці права було обмежено, для їх скасування чи зміни.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Повноваження судів першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваженнями щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік заходів забезпечення позову визначений ст. 152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення вказаною статтею не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Оскільки в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, застосування місцевим судом зазначеного способу забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень.

В матеріалах, доданих до апеляційної скарги відсутні документи, які підтверджують право ОСОБА_1 діяти в інтересах іншого співвідповідача, тому апеляційну скаргу слід задовольнити в частині, що стосується лише її особисто. ОСОБА_5 самостійно оскаржив ухвалу про забезпечення позову.

В частині накладення арешту на майно, яке є предметом застави - сідловий тягач та напівпричіп бортовий, ухвала місцевого суду не оскаржувалась, а тому не була предметом розгляду апеляційного суду.

За наведених обставин ухвала суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про часткове скасування заходів забезпечення позову підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про її задоволення в частині вимог, що стосуються її особисто.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312-315 ЦПК України , колегія судів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про часткове скасування забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 07 червня 2010 року, в частині :

обмеження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, прож. АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань;

заборони відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Рівненській області (тепер Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області) видачі їй паспорта/проїзного документа;

зобов'язання адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у неї паспортів/проїзних документів..

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :