Провадження № 2/554/4934/2014
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

30 квітня 2015 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого - судді Блажко І.О.

при секретарі - Бут О.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного підприємства «Корпорація Магнетик» про визнання права власності , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ПП «Корпорація Магнетик» про визнання права власності. В якому просив : визнати за ним - ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки RENAULT MAGNUM 11GTA141, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2. Зазначивши, що 11 жовтня 2008 року між ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості про купівлю-продаж вказаного транспортного засобу. Вважає, що факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля та виконання сторонами умов договору слідує із розписки написаною ОСОБА_3 11 жовтня 2008 року, яка свідчать про передачу ОСОБА_3 коштів ОСОБА_4 для придбання спірного автомобіля. ОСОБА_3 придбав спірний автомобіль та оформив її на фірму ПП «Корпорація Магнетик», чим позбавив його - ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль, через що звертається до суду.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов визнав. При винесенні рішення просив застосувати термін позовної давності.

Суд, заслухавши учасників процесу, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2008 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 кошти в розмірі 11 000 Евро, 82 100 гривень для придбання автомобіля марки RENAULT MAGNUM, згідно копії розписки від 11 жовтня 2008 року.

ОСОБА_3 придбав в Німечинні автомобіль марки RENAULT MAGNUM 11GTA141, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, білого кольору, який пригнав на територію України та 14 листопада 2008 року зареєстровано автомобіль у власність ПП «Корпорація Магнетік».

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно п.5 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» : вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно п.37 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» : з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі ст.392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

У відповідності до вимог ст.10 ч.3 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна надати суду докази своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд, з огляду на вищевикладені норми чинного законодавства України та фактичні обставини справи приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач правочин у письмовій формі з відповідачами відносно придбання у власність спірного автомобіля не вчиняв.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 57, 60, 212, 213, 215 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного підприємства «Корпорація Магнетик» про визнання права власності - відмовити.

Судові витрати віднести на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

СуддяІ. О. Блажко