АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/521/15 Доповідач - Козак І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом виділення в користування приміщення 1-1 та встановлення порядку користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.02.2015р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з апеляційною скаргою на дане рішення суду звернулась ОСОБА_1 Зокрема апелянт зазначає, що суд необґрунтовано відмовив у встановленні порядку користування житловим будинком за варіантом 1-1 експертного дослідження, чим порушив її права. Вважає безпідставною відмову суду у задоволенні вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї, оскільки є рішення міської ради №4/11/34 від 06.05.2004. ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове і задоволити позовні вимоги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником 1/6 будинковолодіння по АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 є власником 5/6 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1, що визнається сторонами у справі, підтверджується довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 8).

Загальна площа спірного жилого будинку 114,3 кв. м.

Частка позивачки буде становити 19,05 кв.м. Як встановлено судом, у спірному будинку проживає позивачка з сім'єю. Відповідач у цьому будинку не проживає, однак інколи туди навідується і у той час між ними виникають конфлікти з приводу користування цим приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки приміщення 1-1 є коридором, тобто приміщенням загального користування, а тому не може бути виділене у користування лише одному співвласнику, беручи до уваги той факт, що інший співвласник, тобто відповідач, заперечив щодо виділення позивачу у користування цього коридору, який є приміщенням загального користування. Крім цього, позивач вправі, відповідно до розміру належної йому частки, претендувати на виділення приміщення житловою площею 9,36 кв. м., однак просить виділити приміщення із більшою житловою площею - 12,24 кв. м., що не відповідає розміру належної йому частки.

Проте з таким висновком не погоджується колегія апеляційного суду.

Згідно ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами постійно виникають спору з приводу користування будинком. Позивачем пред'являвся позов про поділ цього будинку і по справі проводилась будівельно-технічна експертиза.

Згідно висновку експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ №1162/1163/13-22 від 01.11.2013р., виконати розділ житлового будинку по АДРЕСА_1 з влаштуванням двох ізольованих квартир згідно часток співвласників неможливо. Тому запропоновано варіанти розподілу при умові влаштування прибудови до житлового будинку, зокрема, згідно варіанту 1-1 ОСОБА_1 отримує у користування приміщення 1-1, площею 19,0 кв.м., відповідно до Додатку №1 вказаного висновку експерта.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування приміщенням (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Така правова позиція виражена у Постанові Верховного Суду України від 03.04.2013р. у цивільній справі №6-12цс13.

Суд у своєму рішенні вказує, що позивач відповідно до розміру належної йому частки, може претендувати на виділення приміщення житловою площею 9,36 кв.м.. а тому не можна виділяти йому приміщення 1-1, розмір якого 19кв.м. і крім цього дане приміщення є коридором.

Колегія з такими висновками суду не погоджується, оскільки відповідно до наведеної вище постанови Верховного суду України від 03.04.2013р. у цивільній справі №6-12цс13 частка співвласника вираховується із усієї частки в будинку, а не її житлової площі, а, як встановлено вище, частка позивача у спірному будинку становить 19,05 кв.м.

Щодо твердження суду, що приміщення є нежитловим, то як вбачається з листа управління містобудування та архітектури Тернопільської міської ради №1663/09 від 27.06.2006р., на підставі проведеного обстеження та матеріалів інвентаризації щодо спірного будинку встановлено, що в приміщенні 1-1 товщина стін становить 380 мм кладки і 4 см штукатурки. Дана товщина при висоті приміщень 2,7 м, враховуючи наявність опалювальних секцій нижче віконних блоків, дозволяють використовувати дане приміщення під житло (а.с.13).

При таких обставинах колегія вважає, що позивачу слід виділити в користування приміщення 1-1, як це передбачено Додатком №1 до висновку експертизи ТВ КНДІСЕ №1162/1163/13-22 від 01.11.2013р., як найбільш оптимальний варіант встановлення порядку користування спірним будинком. При цьому враховується і можливість в майбутньому проведення добудови до даного будинку. Як вбачається із листа управління містобудування та архітектури №1150/09 від 03.05.2006р. для позивача необхідно виділяти приміщення 1-1 (коридор площею 19,0 кв.м згідно інвентаризаційних документів). Будь-яка реконструкція з добудовами виділених приміщень не порушуватиме існуючого дахового покриття цілого будинку, не потребуватиме додаткових погоджень з співвласником, а також дозволить вирішити окремий заїзд без спільного користування". (а.с.14).

Міськрайонний суд, відмовляючи позивачу у встановленні порядку користування земельною ділянкою, виходив з того, що такий порядок встановити неможливо, так як не проведено поділу спірного будинку.

Однак такий висновок суду є неправильним, оскільки він не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Безпідставним є і твердження суду, що у сторін відсутні документи на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. №7 вказано, що одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким житловий будинок належить на праві спільної власності.

Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів від 17.08.1957 року №483 для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 була закріплена земельна ділянка площею 600 кв.м.

Рішенням сесії виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 06.05.2004р. №4/11/34 ОСОБА_1 і ОСОБА_3, співвласникам вказаного будинковолодіння, була передана у власність земельна ділянка площею 790,00 кв.м.(а.с.9).

Як вбачається з висновку ТВ КНДІСЕ №1162/1163/13-22 від 01.11.2013р. (а.с.49) загальна фактична площа спірної ділянки згідно топографічної зйомки складав 787 кв. м.

Площа земельної ділянки, яка припадає на ідеальну частку кожного із співвласників становить:

· ОСОБА_1 - 787 кв.м *1/6=131 кв.м.

· ОСОБА_2 - 787 кв.м. * 5/6=656 кв.м.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004р. у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Таким чином, колегія вважає за необхідне встановити порядок користування земельною ділянкою згідно Додатку №6-1 висновку експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ №1162/1163/13-22 від 01.11.2013р, який враховує умову влаштування можливого заїзду, проведення прибудови, відповідає інтересам позивача, не порушує прав та законних інтересів відповідача у користуванні земельною ділянкою та згідно якого можна повноцінно користуватись житловим будинком без застосування земельного сервітуту. Такий порядок користування буде найбільш оптимальним для обох сторін.

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового з встановленням порядку користування спірним житловим будинком та земельною ділянкою.

Згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2015 року задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким встановити порядок користування житловим будинком по АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 у користування приміщення 1-1, площею 19,0 кв.м., відповідно до Додатку №1 висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №1162/1163/13-22 від 01.11.2013р., а ОСОБА_2 виділити у користування інші житлові приміщення даного житлового будинку. Допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Встановити порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 131 кв.м., а ОСОБА_2 - 656 кв.м., відповідно до Додатку №6-1 до висновку експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ №1162/1163/13-22 від 01.11.2013р.

Судові витрати покласти на сторін в межах, що ними понесені.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.О. Козак