У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпропетровську рада, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності на Ѕ частини будинку в порядку спадкування за заповітом; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності на Ѕ частини будинку в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з будинку по

АДРЕСА_1. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є ОСОБА_4, її брат - ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийняли спадщину, оскільки проживали у спадковому будинку протягом шести місяців після смерті ОСОБА_8, а позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнати за нею право власності на Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1.

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначав, що він, його дід - ОСОБА_8 зі своєю дружиною ОСОБА_10 та його батько - ОСОБА_5 проживали однією сім'єю у будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_10 склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла ОСОБА_6 ОСОБА_4 про цей заповіт знала.

Вважав, що після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняв його батько ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_10 ОСОБА_4 спадщину не приймала, не зверталася до суду з позовом про надання їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька, тому просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом від 14 жовтня 2011 року, складеним на його ім'я ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1.

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначав, його сестра ОСОБА_4 спадщину після смерті батька не прийняла. ОСОБА_10 склала заповіт, яким все своє майно заповідала його сину - ОСОБА_6 Вважав, що після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняв він та дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_10, по Ѕ частині будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 05 травня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті її батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 05 травня 2014 року у частині встановлення факту прийняття спадщини та у частині відмови у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_6 та

ОСОБА_5 скасовано. Визнано за ОСОБА_5 право власності у порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за заповітом від 14 жовтня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Уваровим М.О. та зареєстрованим у реєстрі за № 386, після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1. У задоволенні позову ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав батьку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - ОСОБА_8 (а. с. 13), який з 23 квітня 1964 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 (а. с. 118).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10). Після його смерті спадщину прийняли його дружина ОСОБА_10 та син ОСОБА_5, які на час смерті проживали з ОСОБА_8 (а. с. 116, 120).

14 жовтня 2011 року ОСОБА_10 склала заповіт, яким заповіла усе своє майно ОСОБА_6 (а. с. 68).

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 67).

24 квітня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Уварова М.О. з заявою про прийняття спадкового майна за заповітом ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 66).

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову

ОСОБА_4, оскільки належних та допустимих доказів прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 нею не надано, до суду вона звернулася лише у серпні 2012 року, тобто майже через 22 роки, а доводи про те, що Ѕ частина спірного будинку належала її матері ОСОБА_12 у встановленому законом порядку не підтверджено.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом апеляційної інстанції надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П., Завгородня І.М.