РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8981/14-ц

пр. № 2/759/229/15

26 січня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -Величко Т.О.

при секретарі - Самайді А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та стягення грошової суми, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та стягення грошової суми.

Позивач обгрунтовував позовні вимоги тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2014 року по справі №757/17200/13-ц, яке набрало законної сили 08.04.2014, було визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та встановлено над нею опіку, призначено опікуном позивача.

Позивач зазначала, що випадково дізналася про те, що 18.04.2013 року, 18.04.2013 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 будо укладено Договір про правову допомогу та та 18.01.2014 року Договір про правову допомогу та додаткових угод до нього також між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згідно яких ОСОБА_3 було сплачено відповідачу загальну суму грошових коштів у розмірі 50189,00 грн., а саме: 22.04.2013 року ОСОБА_3 були зняті з особисого поточного рахунку грошові кошти у розмірі 20 189,00 грн та передані особисто відповідачу та 30000,00 грн., які також передані відповідачу. Також позивач стверджувала, що відповідач разом із ОСОБА_3 звертався у відділеня ПАТ "АКБ "Київ" та відділення №962 АТ "УкрСиббанк" з метою отрммання вказаної суми. Позивач зазначала, що за отримані грошові кошти відповідач надавав консультаційні послууги та здійснював представництво інтересів ОСОБА_3, зокрема у Печерському районному суді м. Києва по справі №757/17200/13-ц, за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Позивач зазначала, що її мати ОСОБА_3 вже тривалий час, приблизно з 2012 року страждає на стійки психічний розлад, але на початку 2013 року її психічний стан значно погіршився, у зв"язку із чим у липні 2012 року її було поставлено на облік до Київського міського психоневрологічного диспансеру №3 та направили на госпіталізацію до психіатричної лікарні №3. Позивач вважає, що правочин вчинений недієздатною особою, має бути визнаний недійсним та сторна, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, покладено обов"язок відшкодувати моральну шкоду, завдану у зв"язку із вчиненям такого правочину,а тому посить суд позов задоволнити та визнати недійсними Договори про надання правової допомоги між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від від 18.04.2013 року 18.04.2014 року та 18.01.2014 року та додаткових угод до нього та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 50 189,00 грн.

В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.134,135 т.1)просили суд позов задовольнити на підставі наданих пояснень та зібраних доказів.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, посилаючись на його необгрунтованість , зазначав, що дійсно між ним та ОСОБА_3 було укладено Договори про правову допомогу від 18.04.2013 року, від 18.01.2014 року від 18.04.2014 року , згідно яких, він як адвокат надавав правову допомогу ОСОБА_3 та здійснював представництво її інтересів у судах за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, яка приймала участь у судовому засіданні безпосередньо, що підтверджено журналом судового засіданні від 22.05.2013 року. Відповідач стверджував, що у судовому засіданні, а ні чоловік ОСОБА_5, а ні позивачка ОСОБА_1не повідомили суд про психічне захворювання ОСОБА_3, не оспорили Договір про надання правової домомоги від 18.04.2013 року. Відповідач зазначав,що 07.08.2013 року до Печерського районного суду м. Києва було подано дві заяви: 1) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,третя особа ОСОБА_1про визнання договру купівлі-продажу квартри АДРЕСА_1 недійсним, згідно якого ОСОБА_1 продала вказану квартру своїй матері ОСОБА_3вхідний номер 2101, згідно заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2013 року у задоволенні позову було відмовлено; 2) та заява за вхідним номером 2102 за заявою ОСОБА_1 про визання своєї матері ОСОБА_3 недієздатною та призначення ій опікуна позивача .Так згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2014 року, яке набрало законної сили 08.04.2014 року ОСОБА_3 визнано недієздатною та призначено їй опікуна їїдоньку ОСОБА_1 Відповідач зазначав, що на його переконання, позивачка маючи на меті позбавити свою матір спадкового майна після смерті ОСОБА_4, вдалася до незаконних дій щодо заволодіння спадковим майном. Відповідач зазначав, що під час спілкування з ОСОБА_3 надаючи їй правову допомогу, те пердставляючи її інтереси у судах та нотаріальній конторі під час написання заяви про прийняття нею спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_4, та за життя її чоловік, судді, державний нотаріус, окрім ОСОБА_1 не помітили та яким не було доведено інформацію, що ОСОБА_3 з 2012 року страждає на стійкий психічний розлад, доказів про перебування її на обліку з 2012 року абмулаторну картку хворого, тощо, суду надано не було. Відповідач зазанчав, що грошові кошти, які позивач стягує з нього він замість ОСОБА_3 у банківських установах не отримував, натомість докази свідчать пр те,що вказані грошові кошти отримувала сама ОСОБА_3, та покладала їх в установи банків на відкриті там її рахунки. Відповідач зазаначав, що у рішенні Печерського райнного суду м. Києва від 21.03.2014 року, яке набрало законної сили 08.04.2014 року не вказано з якого часу визнано ОСОБА_3 недієздатною, а тому у відповідності до ч.1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це, а тому просить суд у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухавши пояснення сторін їх представників, дослідивши письмові докази подані сторонами в обґрунтування позовних вимог, заперечень проти позову встановив наступне.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_2 було укладено Договори про правову допомогу від 18.04.2013 року, від 18.01.2014 року, від 18.04.2014 року , згідно яких, він як адвокат надавав правову допомогу ОСОБА_3 та здійснював представництво її інтересів у судах( а.с.107,108,136,137 т.1).

Судом встановлено, зо згідно доказів поданих ПАТ "АКБ" Київ" (а.с.120 т.),ПАТ "ПриватБанк" ( а.с.96-98,123-,212-250 т.1,а.с.1-13 т.2,14-16 т.2),АТ "УкрСиббанк" ( а.с.125-130 т.1), відсутні докази, які б свідчили проте, що відповідач отримував грошові кошти у розмірі 50189,00 грн., а саме: 22.04.2013 року ОСОБА_3 були зняті з особисого поточного рахунку грошові кошти у розмірі 20 189,00 грн та передані осоьисто відповідачу. та 30000,00 грн., які також передані відповідачу. Також відповідач разом із ОСОБА_3 звертався у відділеня ПАТ "АКБ "Київ" та відділення №962 АТ "УкрСиббанк" з метою отрммання вказаної суми. Позивач зазначала ,що за отримані грошові кошти відповідач надавав консультаційні послуги, в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки твердження позивача не знайшли своїх підтвержень в ході розгляду справи та в наданих та зібраних доказів.

Згідно с ч.1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду.

С удом встановлено, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2014 року, яке набрало законної сили 08.04.2014 року ОСОБА_3 визнано недієздатною та призначено їй опікуна їїдоньку ОСОБА_1.( а.с.8). В рішенні суду не вказано, з якого часу ОСОБА_3, визазно недієздатною, а тому суд дійшов висновку, що з часу набрання рішенням законної сили, т.б. з 08.04.2014 року. А тому докази, на які посилається позивач, щодо підстав недійсності Договрів про надання правової допомои укладених між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_2 від 18.04.2013 року, від 18.01.2014 року, від 18.04.2014 року , згідно яких, він як адвокат надавав правову допомогу ОСОБА_3 та здійснював представництво її інтересів у судах, не знайшли підтверджень в ході розгляду справи та не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позовних вимог щодо визання вказаних договорів недісйними необхідно відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 3,10,11,15,57-61,88,.208-209,212,218,294ЦПК України,ст.ст.40,215,226,ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та стягення грошової суми - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з часу його проголошення, у разі відсутності осіб, протягом десяти днів з часу отримання копії рішення суду.

Суддя Т.О. Величко