АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

19 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Пищиди М.М., Черненкової Л.А.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2014 року в частині стягнення з нього на користь позивачки суми заподіяної матеріальної та моральної шкоди, зменшивши її з 19456,78 грн. на 10978,39 грн., посилаючись на те, що висновки суду, щодо оскаржуваної частини рішення, не відповідають дійсним обставинам справи /т. 1 а. с. 199-200/.

ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_5, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2014 року в частині стягнення з нього на користь позивачки суми матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / т. 1 а. с. 187-196 /.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди суму в розмірі 21734,82 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а всього 26734, 82 грн.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди суму в розмірі 14456,78 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а всього 19456,78 грн.

Також, судом вирішено питання про розподіл судових витрат по справі.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено / т. 1 а. с. 124-130 /.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_4 має у власності гараж, розташований у дворі будинку АДРЕСА_1 який використовує під склад, де зберігався нереалізований нею, як приватним підприємцем, сезонний товар, а саме дитяче взуття марки «Flamingo» та інше майно.

Так, 22.03.2012 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_3, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, маючи замисел на таємне викрадення чужого майна, проник в приміщення гаражу, що належить ОСОБА_4, звідки викрав належне їй майно, а саме: 60 пар дитячого взуття марки «Flamingo» (артикул HCl 145 чоботи осінні, вартістю 291,60 грн. за 1 пару - 9 пар, загальною вартістю 2 624, 40 грн.; артикул НС 11102 чоботи дівочі, вартістю 234,90 грн. за 1 пару - 5 пар., загальною вартістю 1174,50 грн.; артикул НС 1188 чоботи зимові, вартістю 307,80 грн. за 1 пару - 9 пар., загальною вартістю 2 770,20 грн.; артикул Н82116 чоботи хлопчикові, вартістю 226,80 грн. за 1 пару - 11 пар, загальною вартістю 2 497,80 грн.; артикул JC 11208 уггі дівчачі, вартістю 307,80 грн. за 1 пару - 6 пар. загальною вартістю 1 846, 80 грн.; артикул НС 1171 чоботи для хлопчиків, вартістю 210. 60 грн. за 1 пару - 4 пари, загальною вартістю 842,40 грн.; артикул НС 1173 чоботи для хлопчиків, вартістю 218,70 грн. за 1 пару - 5 пар, загальною вартістю 1 093,50 грн.; артикул НС 1177 чоботи для хлопчиків, вартістю 226, 80 грн. за 1 пару - 4 пари, загальною вартістю 907, 20 грн.; артикул НС 11101 чоботи для дівчат, вартістю 234,90 грн. за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 704,70 грн.; артикул НС 11108 чоботи для дівчат, вартістю 283,50 грн. за 1 пару - 4 пари, загальною вартістю 1 134 грн., а всього на загальну суму 15 595, 90 грн., а також 6 моніторів марки "Hanns-g", 1 монітор марки "Samsung", вартістю 1 000 грн. за 1 шт., загальною вартістю 7 000 грн., спортивний велосипед "Commanche Prairie" бувший в користуванні, вартістю 600,00 грн., а всього на загальну суму 23 195, 90 грн.) з викраденим майном ОСОБА_3 зник з місця скоєння злочину.

Крім того, 23.03.2012 року о 22 год. 30 хвил. ОСОБА_3, знаходячись у цьому ж дворі будинку АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську проник до гаражу розташованого тут же по АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську, що належить ОСОБА_4, звідки викрав 86 пар дитячого взуття «Flamingo», що належать ОСОБА_4 ( артикул AT 11403 туфлі, вартістю 178,20 гривен за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 534, 60 грн.; артикул НС 1188 чоботи зимові - 1 пара, вартістю 307,80 грн.; артикул ATI 1424 туфлі, вартістю 153,90 грн. за 1 пару - 2 пари, загальною вартістю 307,80 грн.; артикул AT 11426 туфлі, вартістю 153,90 грн. за 1 пару - 2 пари, загальною вартістю 307,80 грн.; артикул ВВ 12105 ботинки, вартістю 153, 90 грн. за 1 пару - 4 пари, загальною вартістю 615,60 грн.; артикул ВС12116 чоботи, вартістю 170, 10 грн. за 1 пару - 5 пар, загальною вартістю 850, 50 грн.; артикул ВС 12117 чоботи, вартістю 170, 10 грн. за 1 пару - 5 пар, загальною вартістю 850, 50 грн.; артикул BB 1286 ботинки, вартістю 170,10 грн. за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 510,30 грн.; артикул ВВ 1287 ботинки, вартістю 170,10 грн. за 1 пару - 2 пари, загальною вартістю 340, 20 грн.; артикул ВС 12120 чоботи, вартістю 202,50 грн. за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 607, 50 грн.; артикул ВС 12121 чоботи, вартістю 202, 50 грн. за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 607, 50 грн.; артикул ВС 12122 чоботи, вартістю 202. 50 грн. за 1 пару - 4 пари, загальною вартістю 910 грн.; артикул ВС 12123 чоботи, вартістю 202, 50 грн. за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 607, 50 грн.; артикул HCl 148 чоботи, вартістю 267,30 грн. за 1 пару - 4 пари, загальною вартістю 1 069, 20 грн.; артикул HCl 149 чоботи, вартістю 267,30 грн. за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 801,90 грн.; артикул НС 1172 чоботи, вартістю 210,60 грн. за 1 пару - 5 пар, загальною вартістю 1 053 грн.; артикул HCl 1103 чоботи, вартістю 234,90 грн. за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 704,70 грн.; артикул HCl 1114 чоботи, вартістю 405 грн. за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 1 215 грн.; артикул HCl 1119 чоботи, вартістю 405 грн. за 1 пару - 2 пари, загальною вартістю 910 грн.; артикул HCl 1120 чоботи вартістю 405 грн. за 1 пару - 2 пари, загальною вартістю 910 грн.; артикул 11109 чоботи вартістю 275,40 гривен за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 826,20 грн.; артикул ВС12126 ботинки вартістю 202, 50 грн. за 1 пару - 2 пари, загальною вартістю 405 грн.; артикул ВВІ2140 ботинки вартістю 178,20 грн. за 1 пару - 3 пари, загальною вартістю 534,60 грн.; артикул НС 11113 чоботи вартістю 291,60 грн. за 1 пару - 4 пари, загальною вартістю 1 166,70 грн.; артикул HCl 1110 чоботи вартістю 275.40 грн. за 1 пару - 5 пар, загальною вартістю 1 377 грн.; артикул HCl 1112 чоботи вартістю 291, 60 грн. за 1 пару - 6 пар, загальною вартістю 1 749, 60 грн.; артикул HB 1144 ботинки вартістю 178, 20 грн. за 1 пару - 2 пари, загальною вартістю 356,40 грн.; а всього на загальну суму 20 436,90 грн.).

Однак, цього ж дня ОСОБА_3 був затриманий на місці скоєння злочину співробітниками міліції і ці 86 пар взуття були вилучені.

Крім того, 23.03.2012 року о 00 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_2, знаходився біля гаражу, розташованого по АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську разом з ОСОБА_3, де і отримав від останннього належне ОСОБА_4 майно, яке ОСОБА_3 викрав з гаража ОСОБА_4, а саме: 23 пари дитячого взуття фірми «Flamingo», 5 моніторов марки "Hanns-g", 1 монітор марки "Samsung", - тобто придбав викрадене ОСОБА_3 у ОСОБА_4 вказане майно і доставив його за місцем свого проживання по вул. Будьонного, б. 53, кв.119 в м. Дніпропетровську, де зберігав до 9 год. 23.03.2012 року в салоні легкового автомобіля "Лада Самара" держномер НОМЕР_1, яким керував на підставі довірености.

Потім, 23.03.2012 року, в період з 9 до 14 години, ОСОБА_2 вищевказане майно доставив на автомобилі «Лада Самара» держномер НОМЕР_2 в район автовокзалу в м. Дніпропетровську, де на ринку «Пташиний» продав ці 23 пари взуття «Flamingo» невідомій особі за 1000 гривен, а також продав 5 моніторів "Haims-g" невідомій особі за 650 грн. і, таким чином, збув майно, яке належало ОСОБА_4, при цьому один монітор "Samsung", раніше подарований ОСОБА_3, ОСОБА_2 залишив собі та зберігав його за місцем свого проживання.

Вищевказані обставини встановлені вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2012 року, яким ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочину і засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу, ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні злочину і засуджено за ст.198 КК України до 2 років обмеження волі з випробуванням строком на 1 рік.

Цим вироком суд стягнув на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_3 матеріальні збитки у сумі 19 651,44 грн. і моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн., а з ОСОБА_2 - матеріальні збитки у сумі 17 390,76 грн. і моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн. / а. с. т. 1 а. с. 15-24 /.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.10.2013 року даний вирок, в частині цивільного позову, було скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок суду залишений без змін / т. 1 а. с. 7-14 /.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України - вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирок є підставою звільнення від доказування.

Таким чином, вказаним вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2012 року, в частині, що набрав законної сили, встановлена вина ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які вчинили злочин при вище наведених обставинах та заподіяли шкоду позивачці ОСОБА_4, як і встановлена кількість, найменування викраденого майна та його вартість, а відповідно до ст. 61 ЦПК України цей вирок (на думку суду першої інстанції) є підставою звільнення від доказування, оскільки він обов'язковий для суду, що розглядає дану цивільну справу про цивільно-правові наслідки дій відповідачів, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цими особами.

Вказаним вироком суду від 18.10.2012 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.10.2013 року встановлено, а отже в силу ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної цивільної справи, - те, що під час крадіжки, яка сталася при вище наведених обставинах, ОСОБА_3 було викрадено саме 60 пар дитячого взуття, тому на думку суду першої інстанції доводи, як ОСОБА_3 так і його представників, про те, що 22.03.2012 року він викрав всього 23 пари взуття не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються встановленими у кримінальній справі обставинами та доказами, що досліджені судом і на підставі яких постановлено 18.10.2012 року вирок, яким зокрема встановлено та визначено викрадене майно, його розмір, вартість і таке інше.

За твердженням ОСОБА_3 і ОСОБА_2, які ними були дані при розгляді кримінального провадження, 23 пари дитячого взуття ОСОБА_2 забрав для зберігання та подальшого продажу і цей факт знайшов підтвердження, що вбачається з вироку суду.

При розгляді кримінальної справи і ухваленні вироку відносно відповідачів не встановлено яке саме взуття і за якою ціною однієї пари ОСОБА_3 залишив собі, а яке і за якою ціною однієї пари отримав ОСОБА_2 для зберігання і продажу, та зважаючи на доводи позивачки, які не були спростовані відповідачами, - суд першої інстанції (при розгляді цивільної справи) прийшов до висновку, що для визначення розміру спричиненої шкоди кожним з відповідачів, слід встановити середню ціну однієї пари взуття, що дорівнює 259,31 грн. (15 595,90 грн. : 60 пар = 259,93 грн.).

Оскільки ОСОБА_3 залишив собі 37 пар дитячого взуття (60 - 23 = 37), то він і повинен відшкодувати позивачці матеріальні збитки, які складаються з вартості 37 пар взуття, а ОСОБА_2 - з вартості 23 пар взуття.

Як вбачається з вироку суду від 18.10.2012 року, де викладені докази, які прийняті судом при ухваленні вироку, зокрема інвентаризаційної відомості про залишки взуття за місцем їх зберігання і постійного обліку (в гаражі за адресою АДРЕСА_1), в якій вказані закупівельні ціни на взуття, протеце взуття фактично продавалося в роздріб на сто відсотків дорожче, що підтверджується «Книгою реєстрації обліку доходів підприємця для платників єдиного податку» за 2012 рік, що і є на думку суду першої інстанції упущеною вигодою позивачки у вигляді зазначених в її розрахунках коштів, які б вона могла отримати, якби відповідачі не вчинили зазначений злочин, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що ця упущена вигода є збитками, які спричинені позивачці відповідачами та які підлягають відшкодуванню.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно ст. 386 ЦК України, в рахунок відшкодування завданих позивачці матеріальних збитків від крадіжки дитячого взуття, з ОСОБА_3 повинно бути стягнуто на її користь 19 234,82 грн. (259,93 грн. х 37 х 2 = 19 234,82 грн.), що не спростовано відповідачами.

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3, тобто набув, зберігав та збув належне позивачці майно (23 пари взуття) при відсутності правових підстав для його набуття, зберігання та збуту, - і збув його, тому з нього на її користь, в силу ст. ст. 1212,1213 ЦК України, в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків від крадіжки дитячого взуття, повинно бути стягнено 11956,78 грн. (259,93 грн. х 23 х 2 = 11 956,78 грн.).

Крім того, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 2500 грн. в рахунок вартості викрадених у неї ОСОБА_3, та реалізованих ОСОБА_2 5 моніторів «Hanns -g», загальною вартістю 5000 грн. (1000 грн. х 5 : 2 = 2 500 грн.).

В судовому засіданні відповідачами будь-яких належних доказів в спростування своїх заперечень проти кількості викраденого майна та його вартості суду першої інстанції надано не було.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачами, в результаті їх протиправних дій, було спричинено позивачці моральну шкоду, яка виразилася в перенесених нею душевних стражданнях, відчуття страху, незахищеності, тривоги. Після скоєної крадіжки її переслідує страх нових крадіжок майна як з гаражу так і з належного їй житла, вона хвилюється за спокій та безпеку як себе особисто так і членів своєї сім'ї, почуває себе незахищеною, це її постійно пригнічує та хвилює.

Спричинена позивачці моральна шкода, на думку суду першої інстанції, підлягає відшкодуванню відповідачами в силу ст. ст. 23,1167 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів, суд першої інстанції виходив з характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалості та врахував, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідачів, та визначив розмір грошової виплати у відшкодування моральної по 5000 грн. з кожного відповідача.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідачів процентів за користування нею кредитом за період з червня 2012 року по 16 червня 2014 року у сумі 16445, 12 грн., тобто по 8 222, 56 грн. з кожного, сплачених позивачкою за умовами Договору №011/3177/77344 від 12.06.2012 року про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки та додаткової угоди до нього, укладених ОСОБА_4 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», - задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не надано належних доказів наявності причинного зв'язку між встановленими вироком суду злочинними діями відповідачів із заподіянням їй матеріальної шкоди у вигляді сплачених нею відсотків на виконання умов вказаного кредитного договору з додатковою угодою, який укладено нею з банком через майже три місяці після викрадення майна та з метою фінансування господарської діяльності.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в силу ст.ст. 16,22,23,386,1166,1167,1212,1213 ЦК України, позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду (в оскаржуваній його частині) в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції правильно встановив вище зазначені обставини та прийшов до правильного і обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4, в силу ст.ст. 16,22,23,386,1166,1167,1212,1213 ЦК України, ст. 61 ЦПК України, підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував прав і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційних скаргах доводи відповідачів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ж до ст. 212 ПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання відповідача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не встановлені дійсні обставини справи, зокрема щодо кількості та вартості викраденого майна позивачки, а отже судом першої інстанції при розгляді цивільної справи неправильно визначено розмір спричиненої позивачці шкоди, - не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України - вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирок є підставою звільнення від доказування.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2012 року достеменно встановлено і призначено покарання ОСОБА_3 за те, що він 22.03.2012 року викрав 60 пар дитячого взуття, яке належало позивачці, на загальну суму 15595,90 грн., тобто відповідачем було скоєно злочин - крадіжку, обов'язковими ознаками якої є, крім таємного викрадення, позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв'язок між цією шкодою і таємним викраденням. Всі ознаки злочину підтверджені вироком суду.

Питання щодо встановлення розміру та вартості викраденого ОСОБА_3 майна є питаннями, які повинні були бути спростовані ним ще до винесення вироку, а після вступу вироку в законну силу ці питання не підлягають доказуванню (спростування) в порядку цивільного судочинства.

Вироком суду достеменно встановлено, що 23 пари викраденого взуття ОСОБА_3 передав ОСОБА_2, яке останній продав. Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 повинен відшкодувати позивачці за 37 пар взуття, а ОСОБА_2 - за 23 пари.

Згідно вироку суду викрадене взуття не було вернене ОСОБА_4, оскільки не було знайдене органами міліції.

Безпідставними є посилання обох відповідачів в їх апеляційних скаргах на те, що суд безпідставно стягнув з них спричинені позивачці збитки (упущену вигоду) в розмірі вартості взуття, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що підтверджено матеріалами кримінального провадження, зокрема вироком суду, - позивачці дійсно було спричинено збитки, так як вона будучи приватним підприємцем продавала фактично це взуття в роздріб на сто відсотків дорожче, а в результаті викрадення взуття вона притерпіла збитки (упущену вигоду), які підлягають відшкодуванню згідно ст. 1192 ЦК України.

Виходячи з вище зазначеного безпідставними є і посилання відповідачів в їх апеляційних скаргах на те, що при розгляді цивільної справи судом першої інстанції неправильно визначена кількість та вартість викрадених моніторів, оскільки і цей факт встановлено вироком суду, який є чинним і ці обставини не підлягають доказуванню в порядку цивільного судочинства.

Щодо посилань відповідача ОСОБА_3 на безпідставність стягнення з нього грошової суми у відшкодування моральної шкоди, то вони теж не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт спричинення позивачці моральної шкоди в результаті злочинних дій відповідачів, а розмір моральної шкоди судом визначений правильно виходячи з дійсних обставин, та наслідків, що наступили.

Отже, справа розглянута судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування чи зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційних скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: