Справа № 353/399/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1826/2015
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 -

ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Тлумацького районного суду від 06 липня 2015 року -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явлено позов до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору №268К від 03 вересня 2007 року утворилась заборгованість, яка станом на 08.04.2015 року становить 14 552,36 доларів США, що в еквіваленті становить 341 980,49 грн. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_4 повертати вищевказану заборгованість відмовляється, позивач просив стягнути з ОСОБА_2, яка являється поручителем за договором поруки від 03 вересня 2007 року, укладеного в забезпечення виконання умов кредитного договору, заборгованість у розмірі 14552,36 доларів США, що еквівалентно 341 980,49 грн та судові витрати.

Рішенням Тлумацького районного суду від 06 липня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом, на думку апелянта, не було враховано того, що п.11 договору поруки, який підписано поручителем добровільно, встановлено строк - 5 років, в межах якого сторони можуть звернутися до суду за захистом порушеного права або законного інтересу. Тому апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що в укладеному договорі поруки не визначений строк його виконання. Крім того, зазначає апелянт, оскільки строк виконання зобов'язання з повернення всієї суми заборгованості настав 16.03.2012 року, тобто з моменту звернення банку з позовом до ОСОБА_4 про стягнення всієї суми заборгованості, вважає, що строк звернення до поручителя ОСОБА_2 не пропущено. Представник позивача також вказує на те, що рішення суду від 11.06.2015 року про визнання поруки припиненою не набрало законної сили і оскаржується у апеляційному порядку, а тому посилання суду першої інстанції на дане рішення, на його думку, є безпідставним. Не було враховано судом першої інстанції і того, що кошти з продажу заставленого автомобіля у розмірі 1331,83 доларів США були зараховані 18.03.2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В засідання апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, хоч судове повідомлення отримав завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Представник ОСОБА_2 та третя особа - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечили, просять рішення в даній справі залишити в силі, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції прийшов до висновку, що зобов'язання ОСОБА_2 за договором поруки слід вважати припиненими, оскільки в договорі поруки не визначено строк його виконання, а вимогу до неї про сплату заборгованості пред'явлено банком після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, виходячи із наступного.

На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено, що 03.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №268К на суму 10000 доларів США, зі сплатою 16% річних від суми залишку непогашеної заборгованості та кінцевим терміном повернення 31.08.2012 року (а.с.13-18). В забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 03.09.2012 року було укладено договір поруки №268К, за яким остання зобов'язалася відповідати перед Банком по борговим зобов'язанням ОСОБА_4 за договором кредиту (а.с.19). У пункті 10 даного договору поруки не визначено конкретного строку його дії, а лише вказано, що його дія триває до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. При цьому, п.11 даного договору встановлено строк - 5 років, протягом якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу.

06.03.2015 року поручителю ОСОБА_2 було направлено вимогу про виконання зобов'язань за договором поруки та необхідність погашення заборгованості, що підтверджено копією вказаної вимоги (а.с.9).

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В підпункті 2 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено , що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Враховуючи те, що договором кредиту визначений строк виконання основного зобов'язання - 31.08.2012 року, а вимога до поручителя про необхідність погашення заборгованості за договором кредиту була пред'явлена тільки 06.03.2015 року, тобто після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У п.10 даного договору поруки вказано, що його дія триває до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Посилання апелянта на те, що пунктом 11 даного договору поруки встановлений п'ятирічний строк звернення до суду за захистом порушеного права, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаний пункт договору не стосується строку дії договору поруки, передбачений п. 10 даного договору, а встановлює строк позовної давності щодо звернення з позовом. Оскільки договором поруки не встановлено строку дії договору поруки, у суду першої інстанції були підстави для застосування ч.4 ст. 559 ЦК України. При цьому слід зазначити, що передбачений даною правовою нормою шестимісячний строк, після закінчення якого порука припиняється, є преклюзивним, не може бути змінений за домовленістю сторін договору, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тому саме цей строк підлягає застосуванню в даному випадку.

Крім того, колегія суддів зауважує, що рішенням Тлумацького районного суду від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківського області 03 серпня 2015 року, визнано припиненим договір поруки №268К від 03.09.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки названими судовими рішеннями встановлено факт припинення поруки відповідачки, то підстав для стягнення заборгованості із ОСОБА_2, як з поручителя, немає.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-314, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення Тлумацького районного суду від 06 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко