печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Горбатюк І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участі третіх осіб: Головного управління юстиції у м. Києві, Державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів дарування від 31.10.2000 та від 07.03.2013, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

30.09.2013 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просить визнати недійсним з моменту укладення Договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 31.10.2000 між ОСОБА_6, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, посвідчений ОСОБА_7., державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №9-9387, далі Договір дарування від 31.10.2000, - в частині дарування позивачем 1/2 частки спірної квартири, та Договір дарування від 07.03.2013 між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений Саварінською Н.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрований в реєстрі за №494, далі Договір дарування від 07.03.2013. Також просить визнати за позивачем, ОСОБА_1, право власності на 1/2 частки спірної квартири та витребувати квартиру з незаконного володіння відповідача ОСОБА_3

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що наміру укладати Договір дарування від 31.10.2000 не мав, зі слів дружини ОСОБА_6, якій повністю довіряв, та відповідача ОСОБА_2, вважав, що підписав заповіт. Маючи на момент укладання 74 роки та незадовільний через похилий вік стан здоров'я, у тому числі, поганий слух, зміст та наслідки підписаного оспорюваного договору зрозумів не вірно, вважаючи, що право власності від позивача перейде до відповідача ОСОБА_2 після смерті позивача. Також позивач посилається на те, що нотаріус при посвідченні договору не дотрималась вимог нотаріального законодавства не перевірила дійсні наміри позивача щодо укладення оспорюваного договору та відповідно не роз'яснила його змісту, а також не зазначила в його змісті арифметичні частини в праві власності кожного з дарувальників позивача та його дружини ОСОБА_6 В обґрунтування строків звернення до суду посилається на те, що примірника договору не мав, фактично про порушення своїх прав дізнався в грудні 2012 року після ознайомлення з копією оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000, яку надав відповідач ОСОБА_2 З 1990 року, та після укладення оспорюваного договору і по грудень 2012 року позивач проживав у спірній квартирі і ніс витрати по її утриманню. У зв'язку зі смертю дружини ОСОБА_6 у 2010 році позивач у 2012 році вирішив скасувати укладений, на його думку заповіт, однак з'ясував, що був укладений оспорюваний Договір дарування від 31.10.2000. За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсним оспорюваний Договір дарування від 31.10.2000 в частині дарування ним 1/2 частини спірної квартири з підстав, визначених ст.48 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент укладення договору, як такий, що не відповідає вимогам нотаріального законодавства, а також з підстав, визначених ст.56 ЦК УРСР 1963 року, як такий, що укладений внаслідок помилки, та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Також позивач просить визнати недійсним укладений між відповідачами Договір дарування від 07.03.2013 з самостійних підстав, визначених ч.1 та ч.2 ст.203 ЦК України, як такий, що за своїм змістом суперечить вимогам цивільного законодавства, а також укладений відповідачами без необхідного обсягу цивільної дієздатності, посилаючись на те, що на час укладення спірна квартира була арештована ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2012 у цивільній справі №2-3117/12. У зв'язку з чим, позивач також просить витребувати спірну квартиру з незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 /а.с.1-13, т.1/

Позивач, явка в судове засідання якого для надання пояснень визнавалась судом обов'язковою, /а.с.113, т.2/, поряд з тим, в судове засідання не з'явився, направив до суду своїх представників ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які позов підтримали і просили задовольнити з викладених у ньому підстав, а також посилаючись на викладене у додаткових поясненнях на позов./а.с.13-20, т.3/ Крім того, позивач через представників подав до суду письмові пояснення, в яких позов та викладені у ньому обставини підтримав і просив суд розглядати справу за його відсутності.

Зокрема, позивач, стверджує про відсутність наміру укладати договір дарування, наявність домовленості з померлою дружиною ОСОБА_6 на її прохання заповісти спірну квартиру ОСОБА_2, а не дарувати її, про реєстрацію позивача та постійне проживання в квартирі у зв'язку з одруженням, з ОСОБА_6, відсутність іншого житла у позивача, здійснення оплати житлово-комунальних послуг з урахуванням його пільг як інваліда війни та учасника бойових дій. Враховуючи ці обставини, позивач заперечив наявність домовленостей щодо дарування спірної квартири відповідачу ОСОБА_2 після її приватизації позивачем та його дружиною. Також позивач послався на пропуск строку позовної давності з поважних причин, оскільки про оспорюваний Договір дарування від 31.10.2000 стало відомо протягом розгляду судом іншого позову позивача до відповідача про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, при наданні відповідачем в матеріали справи в листопаді 2012 року його копії./а.с.14, 72 т.1, 190-191, 194-197, 214-231, т.2/

Відповідач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_3 в своїх інтересах і як представник відповідача ОСОБА_2 /а.с.73, т.1/ проти позову категорично заперечили, просили відмовити в задоволенні, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов./а.с.27-34, т.2/ Також послались на сплив позовної давності щодо вимог про визнання недійсним Договору дарування від 21.10.2000./а.с.93, т.1, а.с.28, т.2/

Зокрема, допитаний як свідок відповідач ОСОБА_2 /а.с.9, 105, 145, т.3/ пояснив суду, що домовленість між подружжям подарити спірну квартиру ОСОБА_2 виникла ще до приватизації спірної квартири подружжям, оскільки свою квартиру ОСОБА_1 подарував своєму сину та після одруження переїхав проживати до ОСОБА_6 - матері ОСОБА_2 у спірній квартирі, у зв'язку з чим був зареєстрований у ній і внаслідок чого квартира була приватизована на ОСОБА_6 та ОСОБА_1 При укладенні договору дарування нотаріусом в присутності сторін було повністю роз'яснено зміст та наслідки дарування спірної квартири. Жодних зауважень щодо цього у позивача не було, всі сторони прочитали договір, підтвердили в голос свою згоду і тільки після цього поставили свої підписи. За домовленістю сторін, після укладення договору подружжя продовжувало проживати у спірній квартирі, в подальшому, після смерті матері, за домовленістю з позивачем, позивач продовжував бути зареєстрованим і проживати у спірній квартирі. В подальшому, позивач, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив визнати за ним право власності на спірну квартиру за набувальною давністю, рішенням суду від 24.12.2012 у справі №2-3117/12 в задоволенні позову відмовлено, але в подальшому, позивач в апеляційному суді подав заяву про відмову від позову, що мало наслідком скасування рішення суду та закриття провадження у справі. За таких обставин, відповідач вирішив прописати у спірній квартирі сина - відповідача ОСОБА_3, якому в подальшому подарував спірну квартиру за Договором дарування від 07.03.2013, на момент укладення якого арешт, накладений ухвалою суду у справі 2-3117/12 був скасований.

Третя особа у справі ГУЮ у м. Києві, повідомлене належним чином, подало до суду письмові пояснення, згідно яких зазначило, що при посвідченні держаним нотаріусом ОСОБА_7. оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000 було дотримано вимоги законодавства, справу просило розглядати у відсутність представника./а.с.69-70, т.1, а.с.100, т.2, а.с.144. т.3/

Третя особа у справі державний нотаріус Шостої Київської нотаріальної контори ОСОБА_7., допитана як свідок відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про нотаріат» /а.с.53-56, 74, 79-82, т.2/, пояснила суду, що фактичних обставин укладення договору у зв'язку за давністю обставин не пам'ятає, разом з тим, виходячи зі змісту оспорюваного Договору дарування спірної квартири від 31.10.2008, при посвідченні ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було дотримано всі вимоги законодавства, нотаріальне посвідчення відбувалось в кабінеті нотаріуса, спочатку дарувальникам роз'яснено зміст та наслідки укладення даного договору, а потім і обдарованому, враховуючи перехід прав власності після укладення та похилий вік дарувальників, які наполягали саме на укладенні договору дарування, для чого подали всі необхідні для його укладення документи для відчуження спірної квартири, і яких закон не вимагає при намірі особи скласти та посвідчити заповіт. Також нотаріусом у подружжя було вилучено оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру для зберігання в архіві та надано примірник договору дарування. Також нотаріус заперечила наявність вимог законодавства щодо зазначення арифметичних часток в праві власності дарувальників в змісті оспорюваного договору, зазначення яких має юридичне значення у разі відчуження частини, а не цілої квартири одному обдарованому. В подальшому Шостою Київською нотаріальною конторою було направлено заяви про розгляд у відсутність представника на підставі поданих письмових заперечень. /а.с.12-14, 188, 204, 212, т.2, а.с.133, 145, т.3/

Допитаний в порядку судового доручення як свідок ОСОБА_11, пояснив суду, що знайомий з ОСОБА_1 та був знайомий з ОСОБА_6, а також з ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_2 є рідним братом покійної дружини свідка. Фактично познайомився з ОСОБА_6 в період з 80-х років, а з ОСОБА_1 - у період 90-х років, підтримував стосунки, на даний час не підтримує. На час знайомства подружжя проживало у спірній квартирі, у них були дружні стосунки, свідку було відомо, що ОСОБА_6 хоче заповісти спірну квартиру ОСОБА_2, але чи заповіла - свідку не відомо, як і не відомо про Договір дарування спірної квартири./а.с.54, 75-76, 80-82, 117-120, т.2/

Суд, вирішив можливим розгляд справи у відсутність осіб, які не з'явились, заслухав пояснення представників сторін, відповідачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у тому числі показання свідків державного нотаріуса Шостої Київської нотаріальної контори ОСОБА_7. та ОСОБА_11, надходить до наступного висновку.

Вирішуючи, яке законодавство підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд, враховуючи, що оспорюваний Договір дарування був укладений в 2000 році, коли зобов'язальні правовідносини регламентувались ЦК УРСР від 18.07.1963, виходячи з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважає, що до спірних правовідносин на підставі даного Договору належить застосувати положення ЦПК УРСР 1963 року.

Так, відповідно до ч.1 ст.48 ЦК УРСР від 18.07.1963 недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.56 ЦК УРСР від 18.07.1963 угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Відповідно до ч.1 ст.243 ЦК УРСР від 18.07.1963 за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2000 року гр. між ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1 «Дарітелі» та відповідачем ОСОБА_2 «Одарюваний», укладено Договір під назвою «Договір дарування», згідно умов якого дарітелі подарували, а одарюваний прийняв у дар нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, яка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва, 18.08.1995 року належала дарітелям./а.с. 18, т.1/

Договір дарування був посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори 31 жовтня 2000 року ОСОБА_7. і зареєстрований в реєстрі за № 9-9387 та в подальшому зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_2 09 серпня 2004 року за реєстровим № 3280./а.с. 18, т.1, зворот/

Так, згідно п.7 оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000 одарюваний набуває права власності на квартиру з моменту підписання цього договору за умови його нотаріального посвідчення.

Також, п.8 оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000 передбачено, що одарюваний здійснює за свій рахунок експлуатацію та ремонт придбаного нерухомого майна, а також приймає участь згідно з прийнятою площею в відшкодування витрат, пов'язаних з технічним обслуговуванням та ремонтом, в тому числі капітальним, утримання при домової території.

Судом встановлено, що після укладення договору дарування позивач та матір відповідача - ОСОБА_6 продовжували бути зареєстрованими, проживати та користуватися вказаною квартирою, після смерті ОСОБА_6 - відповідач ОСОБА_2 питання про виселення позивача не ставив, між ним та позивачем була досягнута така домовленість, що позивач буде продовжувати проживати і користуватися спірною квартирою, а відповідач не буде йому в цьому перешкоджати, про що відповідач надав показання як свідок.

Таким чином, виходячи з змісту - назви та вищенаведених умов - оспорюваного Договору, 31.10.2000 сторонами було укладено саме Договір дарування, передбачено його наслідки, які полягали у набутті відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру з моменту його підписання, що відповідало діючому на момент укладення оспорюваного Договору Закону України «Про власність», а також застережено обов'язок одарованого щодо утримання дару, що само по собі згідно положень ст.243 ЦК УРСР від 18.07.1963 не становить зміст Договору дарування, разом з тим, в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_2 вказує на наявність домовленості щодо проживання позивача та ОСОБА_6 у подарованій квартирі.

Вказане спростовує доводи позивача та його представників щодо помилки позивача при укладенні оспорюваного Договору та впевненості останнього в укладенні заповіту, а не оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000.

При цьому, протягом розгляду справи належних та достатніх доказів обставин, які б вказували на те, що позивач помилився при укладенні оспорюваного Договору дарування від 21.10.2000, позивачем та його представниками не надано, і такі дані відсутні в матеріалах справи.

Зокрема, відповідні доводи позивача та його представників з посиланням на похилий вік позивача та його незадовільний стан здоров'я об'єктивними даними не підтверджуються, належних доказів того, що на правильне сприйняття позивачем змісту та наслідків підписаного Договору дарування вплинув стан його здоров'я та похилий вік, а також, що підписання документа відбувалось за відсутності достатнього світла в коридорі нотаріальної контори, суду надано не було.

Неналежним є і посилання на відсутність родинних стосунків між сторонами, враховуючи те, що позивач володів спірною квартирою - даром спільно з померлою матір'ю одарованого відповідача ОСОБА_2 та був зареєстрований у квартирі не в наслідок набуття прав на квартиру, а зв'язку з одруженням на ОСОБА_6, яка на момент одруження вже отримала квартиру у користування і проживала у ній.

Посилання на такі обставини як проживання позивача у подарованій квартирі, здійснення оплати комунальних послуг, відсутність іншого місця проживання та іншої власності тощо також є неналежними і недостатніми, оскільки, враховуючи вищенаведені умови оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000 та встановлені судом обставини домовленостей між дарітелями та одарованим щодо постійного проживання дарітелей у подарованій квартирі, самі по собі не вказують на відсутність наміру у позивача подарувати свою частину спірної квартири.

Фактично вказані доводи є суб'єктивною оцінкою позивачем та представниками позивача вищевказаних обставин як таких, що в достатній мірі вказують, на їх думку, на допущену позивачем помилку.

Не надано суду і доказів посилання позивача на допущення ним помилки внаслідок дій померлої ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_2

При цьому, суд приймає як достатні та належні докази - дані з показань допитаних у справі як свідків ОСОБА_2 та нотаріуса ОСОБА_7., оскільки дані, які б давали суду підставу для обґрунтованих сумнівів в поясненнях цих осіб допитаних як свідків відсутні.

Суд вважає необґрунтованими та безпідставними заперечення вказаних обставин позивачем, який, що прийнято до уваги судом, своєї згоди на допит його як свідка не надав і для особистих пояснень в судове засідання на виклик суду не з'явився.

Показання свідка ОСОБА_11 суд вважає неналежними і недостатніми доказами відсутності у позивача наміру укладати оспорюваний Договір дарування, оскільки даних про фактичні обставини укладення оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000 показання не містять.

Суд вважає відсутніми і підстави для визнання оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000 з підстав, передбачених ч.1 ст.48 ЦК УРСР від 18.07.1963, як того, що не відповідає вимогам закону, оскільки за викладених в позові обставин, судом не відповідності оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000 вимогам Закону України «Про нотаріат» та ЦК УРСР від 18.07.1963 не встановлено. Зокрема, положеннями вказаних Законів не передбачено вимог щодо зазначення в змісті договору дарування арифметичного визначення частин квартири, яка передається в дар.

Посилання на невідповідність вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 14.06.1994 №18/5, є безпідставним, оскільки даний нормативно-правовий акт не є законом, разом з тим, враховуючи обставини справи, ці доводи не мають юридичного значення для дійсності оспорюваного Договору дарування від 31.10.2000, за яким співвласниками подаровано всю спірну квартиру.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного Договору дарування в частині дарування позивачем 1/2 частини спірної квартири відповідачу ОСОБА_2 недійсним за викладених позивачем підстав та обставин.

Оскільки суд не знайшов підстав для визнання оспорюваного Договору недійсним, суд вважає відсутніми і підстави для захисту прав позивача шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири.

В частині вимог позивача про оспорювання Договору дарування спірної квартири від 07.03.2013, укладеного між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд вважає, що враховуючи, що позивач не є стороною даного правочину, а також оскільки суд не знайшов підстав для визнання недійсним Договору дарування від 31.10.2000 в частині дарування 1/2 частині спірної квартири, укладення Договору дарування від 07.03.2015 не впливає на права та охоронювані інтереси позивача, а тому останній не є заінтересованою особою, яка відповідно до ст.215 ЦК України може оспорювати даний правочин.

За вказаних обставин, є безпідставними і вимоги позивача про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння згідно ст.387 ЦК України, якою регламентовано захист прав власника.

Відтак, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.48, ч.1 ст.56, ч.1 ст.243 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, ст.215, ст.387 ЦК України, ст.ст. 3, 10-11, 57-61, 88, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участі третіх осіб: Головного управління юстиції у м. Києві, Державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів дарування від 31.10.2000 та від 07.03.2013, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,- відмовити

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко