У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 25 лютого 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь позивача коштів в сумі 1 000 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій Апеляційного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.02.2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає її незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також невідповідності висновків суду обставинам справи, тому підлягає скасуванню.

Покликаючись на ст.ст. 55, 56 Конституції України зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження по справі суддя зобов»язаний був в ухвалі суду вказати норми закону, які забороняють йому направляти або судам розглядати позовну заяву до суду про стягнення моральної шкоди в результаті протиправних дій судді суду, що спричинило приниження його честі, гідності, ділової репутації.Суддя Личаківського районного суду м.Львова зобов»язана захистити його права, передбачені ст.ст. 40,55,56 Конституції України, або вказати в ухвалі норми Конституції України, в яких вказано, що на дані правовідносини юрисдикція судів не поширюється.

Вказує, що в ухвалі має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суддя вважає встановленими, а саме, що юрисдикція судів не поширюється на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої постановленням завідомо неправосудної ухвали апеляційним судом Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Доводить, що вказуючи в ухвалі від 25.02.2015 року що"...з наведених вище правових

________________________________________________________________________________

Справа № 463/873/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Лакомська Ж.І.

Провадження № 22-ц/787/1037/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

норм вбачається, що недопустимим є розгляд іншим судом спорів з приводу правомірності дій суддів чи суду при здійсненні правосуддя і прийнятих ними судових рішень..." суддя вносить завідомо неправдиву інформацію, що суперечить: нормам ст.56 Конституції України, ст.1176 ЦК України, нормам ст.33, ст.108, ч.4 ст.110 ЦПК України.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 25.02.2015 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України. Дії суддів при здійсненні правосуддя можуть бути предметом розгляду Вищою кваліфікаційною комісією суддів України чи Вищою радою юстиції у порядку встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» і Законом України «Про Вищу раду юстиції», тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте повністю погодитись з висновком суду не можна з таких підстав.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що моральна шкода йому завдана внаслідок незаконних дій судді Апеляційного суду Львівської області Берези В.І., які полягали у винесенні суддею ухвали суду від 06.07.2012 року про залишення апеляційної скарги без руху та зобов"язанні апелянта сплатити судовий збір.

В подальшому, 19.09.2012 року суддею Березою В.І. постановлено ухвалу суду про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2013 року ухвалу судді апеляційного суду Львівської області від 19.09.2012 року скасовано, а справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

В обгрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що у зв"язку з неналежним виконанням професійних обов"язків суддею Березою В.І. порушуються його права позивача, що призвело до несвоєчасного розгляду справи.

Таким чином, позивач фактично не погоджується з вчиненими суддею процесуальними діями.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Водночас, в даному випадку між позивачем та судом такі правовідносини не виникають, тому така справа не може бути підсудна суду.

Відповідно до ст.126 Конституції України вбачається, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом. Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення /дії, бездіяльність/ оскаржуються лише в порядку, визначеному ст.129 Конституції України і законодавством про судочинство.

Пунктом 4.2 рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6-рп/2001 визначено, що виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавтва України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Таким чином, судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів /суддів/ з питань здійснення правосуддя пов»язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в суд першої інстанції.

Отже, здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що суд як орган, що здійснює правосуддя не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками, на думку судової колегії, є лише випадки, коли суд виступає не як орган, що здійснює правосуддя, а як будь- яка інша установа. Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону існує інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства є вірним, а доводи апеляційної скарги в цій частині - безпідставні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства позов ОСОБА_1 в частині стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь моральної шкоди.

Відповідно до ст.62 Конституції України у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Тобто у цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд, а держава.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження по справі в частині стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України з порушенням вимог цивільно-процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу задовольняє частково, скасовує ухвалу суду в частині відмови у вікритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди і направляє справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 311 ЦПК України ,колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 25 лютого 2015 року скасувати в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі в цій частині.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розглду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Ю.М.Рожин