Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №335/639/15
Провадження №22ц/778/2742/15 Головуючий у 1 інстанції: Апаллонова Ю.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2015 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжсталь» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ВАТ «Запоріжсталь» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

У позові зазначалось, що відповідач разом з донькою проживає у кімнаті АДРЕСА_1. Зазначений гуртожиток на праві власності належав позивачу, який надавав мешканцям житлово-комунальні послуги.

Посилаючись на наявність заборгованості відповідача, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості по квартплаті та за користування житлово-комунальними послугами в розмірі 5350,46 грн. та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким вирішити спір з врахуванням доводів скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_3 з неповнолітньою донькою ОСОБА_4, 2009 р.н. проживають у гуртожитку у кімнаті АДРЕСА_1. Зазначений гуртожиток на праві власності належав позивачу ВАТ «Запоріжсталь», який надавав житлово-комунальні послуги. Встановивши, що відповідач не в повному обсязі сплачувала власнику гуртожитку житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2011 року по червень 2013 року, які складаються з квартирної плати, послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення у розмірі 5350,46грн., суд першої інстанції обґрунтовано стягнув вказану заборгованість.

Апелянт ОСОБА_3 в скарзі посилається на порушення судом першої інстанції її права на правову допомогу. Вказане твердження спростовується протоколом судового засідання та відповідним аудіо записом судового засідання, згідно до якого суд у відповідності до вимог ст.167 ЦПК України роз'яснив відповідачу її права та обов'язки, передбачені ст.27 ЦПК України, в тому числі право на правову допомогу.

Твердження апелянта про не застосування судом строку позовної давності не є прийнятним з огляду на наступне.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції (інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про окремі питання застосування строків позовної давності" від 16 січня 2013 року № 10-70/0/4-13).

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності за відсутності відповідної заяви відповідача не ґрунтуються на законі.

До того ж колегія суддів зважує на те що, як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до суду 04.09.2014 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення вказаної заборгованості, тому враховуючи, що подання такої заяви перериває перебіг строку позовної давності, позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження про стягнення заборгованості за період з жовтня 2011 року по червень 2013 року в межах трирічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має право на стягнення комунальних послуг з водопостачання, електроенергії та газопостачання, оскільки вказані послуги надаються відповідачу іншими підприємствами є безпідставними, оскільки позивач на момент виникнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг був власником вказаного гуртожитку, що підтверджується відповідним посвідченням №3462 від 09.04.2002 року(а.с.9), витягом з переліку майна зареєстрованому в реєстрі за №2-4092 (а.с.10).

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду визнав, що відповідач була споживачем послуг з водопостачання, електроенергії та газопостачання.

Позивачем, як власником гуртожитку, були укладені відповідні договори з виробниками та постачальниками відповідних послуг до гуртожитку, а саме з ВАТ «Запоріжжяобленерго», Концерном «Міські теплові мережі», ПАТ «Запоріжгаз», КП «Водоканал». Тому позивач, на підставі даних лічильників, виставляв рахунки за спожитті послуги мешканцям гуртожитку, в тому числі відповідачу.

Представник відповідача в судовому засіданні не надав доказів наявності між ОСОБА_3 договірних стосунків безпосередньо з виробниками цих послуг, або сплати відповідачем спожитих послуг.

Незгода апелянта з нарахуванням та формуванням вартості житлово-комунальних послуг є необґрунтованою.

Відповідно до п. п. 16, 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, робітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, мають право користуватися приміщеннями культурно-побутового призначення, обладнанням, інвентарем гуртожитку та комунально-побутовими послугами та зобов'язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду (п. 38 Примірного положення).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України та ст. 1, 7, 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник житла, споживач, виконавець, виробник. Органи місцевого самоврядування визначають виконавця житлово-комунальних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

В матеріалах справи міститься розрахунок позивача про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги із зазначенням видів цих послуг, періодів та вартості стягнення (а.с.2-3).

ОСОБА_3 не надала суду доказів оскарження встановлених цін/тарифів або їх невідповідність затвердженим нормам, які є загально відомими і розміщені на офіційному сайті Запорізької міської ради.

Посилання апелянта про надання позивачем житлово-комунальних послуг з перебоями, наявності постійного відключення світла є бездоказовими.

Згідно з ч.ч.3,4,5 ст.18 Закону акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Доказів звернення відповідача до позивача в період, за який стягується заборгованість, в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг матеріали справи не містять. Тому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані виплати відповідача в повному обсязі не знайшли свого підтвердження. Так, апелянтом додано до апеляційної скарги довідку про сплату заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2010 року по 01.12.2013 року, проте період за який судом стягнуто заборгованість є з 01.10.2010 року по 01.06.2013 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідач сплачувала заборгованість і такі сплати враховані позивачем і співпадають із наданою апелянтом довідкою. Колегією суддів з'ясовано, що виплати, які були здійснені відповідачем в період з 01.11.2011 року по 31.03.2013 року були спрямовані на погашення заборгованості за рішенням суду від 30.09.2011 року.

Доказів того, що відповідач сплачувала поточні платежі за комунальні послуги суду не надано, відповідних платіжних документів із зазначенням того, що платежі здійснені на погашення заборгованості за конкретний місяць матеріали справи не містять. Тому підстав для зарахування цих платежів, як погашення поточних, у суду не має.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального законів при розгляді справи судом не порушені і застосовані вірно.

За таких обставин колегія суддів вважає, що по справі постановлено законне і обгрунтоване рішення, тому підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: