АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/28/15 Справа № 209/3538/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ковальова А. Б. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року

19 січня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 (треті особи: Департамент комунальної власності та земельних відносин, Дніпровська районна у м. Дніпродзержинську рада, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради, Дніпровський РВ в м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ") про визнання приватизації недійсною, скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та ордеру, виселення з квартири, визнання права користування квартирою, повернення майна з чужого незаконного володіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з позовом до ОСОБА_2, в подальшому уточнивши його, про визнання приватизації недійсною, скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та ордеру, виселення з квартири, визнання права користування квартирою, повернення майна з чужого незаконного володіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с.1-11, т.1).

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що трикімнатна квартира АДРЕСА_2 була надана родині ОСОБА_4, як особі, що постраждала в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, взамін квартири АДРЕСА_1, з якої родина була евакуйована у квітні 1986 року відповідно до ст. 32 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". На підставі рішення виконкому Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради від 16.09.1987 року позивачу ОСОБА_4 на склад сім'ї із чотирьох осіб був виданий ордер на право заселення до вищевказаної квартири.

Через сімейні обставини, відповідальний наймач квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та її син ОСОБА_3 були вимушені виїжджати на заробітки до Росії, а саме до міста Надим. Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради народних депутатів, ОСОБА_4 надавалось охоронне свідоцтво на вищезазначену квартиру.

13.01.2007 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Рішенням Дніпровський суд м. Дніпродзержинська від 02.02.2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Згідно довідки державного ощадбанку філії - Дніпродзержинське відділення №3293 від 06.08.2008 року №3991, ОСОБА_2 використала свій житловий чек на суму 4-20 грн. для приватизації квартири, що розташована по АДРЕСА_11, що свідчить про те, що на момент приватизації квартири по АДРЕСА_2 на ім'я на своєї дитини ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_2 мала у приватній власності іншу квартиру.

На підставі рішення суду від 27.02.2007 року, ОСОБА_2 отримала право звернутися до приватизаційних органів з метою передачі квартири АДРЕСА_2 в приватну власність своїй малолітній доньці.

На підставі розпорядження Фонду комунальної власності Дніпродзержинської міської ради №5/1688-р від 11.09.2008 року спірна квартира була передана у приватну власність малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підтвердження чого 11.09.2008 року ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право власності на житло на зазначену квартиру.

Маючи намір повернутися до свого зареєстрованого місця проживання в м. Дніпродзержинську, вони - позивачі, приїхавши в серпні 2012 року до м. Дніпродзержинська, виявили, що квартира АДРЕСА_2 їм не належить і передана у приватну власність малолітній ОСОБА_6

Ухвалою Дніпровського районного суду від 19.10.2012 року йому - ОСОБА_3 був поновлений строк для подання заяви про скасування заочного рішення і рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.02.2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасоване і справа призначена до розгляду в загальному порядку.

21.01.2013 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська в зв'язку з повторною неявкою позивача залишив позов ОСОБА_2 без розгляду.

Крім цього, позивачі в своєму позові зазначили, що дозволу на вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до спірної квартири ні вона, позивач ОСОБА_4, яка є відповідальним наймачем квартири, ні він, ОСОБА_3, який є членом відповідального наймача житла, не надавали, спільне господарство вони, позивачі, з ОСОБА_2 ніколи не вели, і спільно в квартирі не проживали, не на момент вселення до спірної квартири ОСОБА_2 мала у власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11, ніяких угод щодо спільного користування квартирою між ОСОБА_2 та ними, позивачами, не укладалося.

Приватизаційні документи на спірну квартиру були отримані ОСОБА_2 на підставі заочного рішення, яке ухвалою суду від 19.10.2012 року скасовано, а тому рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська №138 від 21.03.2007 року про видачу ордеру на квартиру АДРЕСА_2, свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 11.08.2008 року, що видане згідно з розпорядженням фонду комунальної власності від 11.09.2008 року №5/1688-р, повинні бути визнанні недійсними.

У зв'язку з тим, що тривалий час не було відомо про існування заочного рішення, про рішення Дніпровського райвиконкому та про існування ордеру на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_2, позивачі просили суд визнати пропущений строк поважним для надання вимоги про визнання ордеру на ім'я ОСОБА_2 недійсним.

Вселившись у вказану квартиру, ОСОБА_2 також незаконно привласнила собі та користується на протязі шести років належним їм - позивачам, майном на суму 27000 грн., а саме: кухонним гарнітуром 9 одиниць, вартістю 3500 грн., двокамерним холодильником, вартістю 2500 грн., гарнітуром в передпокої, що складається з двох шаф, вартістю 2000 грн., меблевим гарнітуром в житлову кімнату, вартістю 3500 грн., телевізором. вартістю 1000 грн., двома кріслами, вартістю 1200 грн., шафою, вартістю 900 грн., ліжком, вартістю 1200 грн., тумбою, вартістю 500 грн., пилососом «Вихор», вартістю 700 грн., пральною машиною з центрифугою, вартістю 500 грн., карнизами стельовими з портьєрами і занавісками (4 комплекти), вартістю 1500 грн., світильниками, в кількості 8 штук, вартістю 2000 грн., компактом, вартістю 900 грн., раковиною, вартістю 300 грн., ванною, вартістю 900 грн., кухонною мийкою, вартістю 400 грн., газовою плитою, вартістю 850 грн., килимами та килимовими доріжками кількості 7 шт., вартістю 850 грн., кухонними посудом, вартістю 1500 грн., сервізом, вартістю 300 грн.

Також позивачі посилалися на те, що мають право на відшкодування їм моральної шкоди, оскільки майно незаконно перейшло у користування ОСОБА_2, яким вона більше ніж шість років користувалася, вони - позивачі пережили певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її призначенням, клопотами та поїздками в Україну для врегулювання квартирного питання, були змушені відпрошуватися з роботи, вони, позивачі, мають право на відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди.

У зв'язку з цим, позивачі просили суд визнати пропущений строк поважним для надання вимог про визнання ордеру на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 37,7 кв.м., ОСОБА_2 на склад із двох осіб - недійсним;

- визнати недійсним рішення виконкому Дніпровської районної ради Дніпропетровської області від 21.03.2007 року за №138 про видачу ордера на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 37,7 кв.м. ОСОБА_2 на склад із двох осіб;

- визнати недійсним ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 37,7 кв.м. ОСОБА_2 на склад сім'ї із двох осіб;

- визнати розпорядження Фонду комунального майна міста Дніпродзержинська за №5/1688-р про передачу квартири АДРЕСА_2 у власність громадянці ОСОБА_6 - недійсним;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 37,7 кв.м., видане 11.09.2008 року на ім'я ОСОБА_6;

- виселити з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_6;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27000 грн. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 978,40 грн.;

- визнати право користування трикімнатною квартирою АДРЕСА_2 за ними, позивачами, з подальшою реєстрацією відділом громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області за постійним місцем проживання їх, позивачів, за адресою: квартира АДРЕСА_2;

- зобов'язати відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з місця реєстрації за постійним місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.11.2013 року позов задоволено частково.

Суд визнав недійсним рішення виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради від 21.03.2007 року №138 про видачу ОСОБА_2 ордеру на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 на склад сім'ї із двох чоловік.

Суд визнав недійним ордер НОМЕР_1 від 04.07.2007 року про надання ОСОБА_2 на склад сім'ї із двох чоловік права на зайняття житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2.

Суд визнав недійсним розпорядження Фонду комунальної власностім. Дніпродзержинська міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, за №5/1688-р від 11.09.2008 року про передачу квартири АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_6

Суд визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, на підставі розпорядження за №5/1688-р від 11.09.2008 року про належність квартири АДРЕСА_2 на праві приватної власності ОСОБА_6

Суд зобов'язав Дніпровський РВ в м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській зняти з реєстраційного обліку по квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з її малолітньою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із виключенням відомостей про них із особового рахунку на квартиру.

Суд виселив ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з її малолітньою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Суд визнав за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, право на користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2, з подальшою реєстрацією Дніпровським РВ в місті Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в зазначеній квартирі.

Також суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 27000 грн., у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. та сплачені судові витрати в сумі 978 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив (а.с.216-222, т.1).

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким позивачам відмовити у задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.62-68, т.2).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з її малолітньою дитиною - ОСОБА_6, зняття з реєстраційного обліку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди та змінити в частині розміру судового збору, з наступних підстав.

У відповідності з вимогамист. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Між тим, постановлене рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.10.1987 року №440 "Про надання та обмін жилої площі громадянам, що перебувають на квартирному обліку у виконкомі районної ради" позивачу ОСОБА_4 та членам її сім'ї була надана в користування трикімнатна квартира, розташована АДРЕСА_2, як сім'ї, що була евакуйована із зони Чорнобильської АЕС відповідно із направленням від 19.08.1987 року №200 та листа Дніпропетровської обласної ради від 29.09.1987 року №6/28-3071, що підтверджується архівним витягом з протоколу засідання виконкому (а.с.85), повідомленням виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська від 05.10.1987 року (а.с.86). На підставі зазначеного рішення позивачу ОСОБА_4 15.10.1987 року був виданий ордер НОМЕР_2 на право зайняття зазначеної квартири, що підтверджується копією особового рахунку на квартину (а.с.77,т.1).

В 1989 році позивач ОСОБА_4 разом із своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, виїхала на роботу в район Крайньої Півночі згідно трудового договору від 27.10.1989 року (а.с.72,73-75, т.1), в зв'язку з чим оформила охоронне свідоцтво №1745 з 12.12.1989 року по 27.10.1993 року на квартиру по АДРЕСА_2, що підтверджується повідомленням КП "Ордер" від 25.09.2012 року, охоронним свідоцтвом, заявою ОСОБА_4, в якій вона зазначила, що виїжджає на роботу разом із сином ОСОБА_3 (а.с.69-70, т.1).

Судом встановлено, що оформлюванням охоронного свідоцтва займалася ОСОБА_7, яка проживала в АДРЕСА_12, яку ОСОБА_4 уповноважила на такі дії нотаріально посвідченою довіреністю (а.с.76, т.1).

Таким чином, позивач ОСОБА_8 виконала належні дії для збереження за нею та її сином жилої площі в квартирі по АДРЕСА_2, як за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сім'ї з 12.12.1989 року по 27.10.1993 року.

Після закінчення трудового договору ОСОБА_4 продовжувала працювати в м. Надим Російської Федерації, там же працював та проживав її син ОСОБА_3

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 в 2006 році дійсно заселилися в квартиру по АДРЕСА_2, в якій знаходилися меблі, побутова техніка, посуд та інші речі, що належали позивачам, і 16.10.2006 року разом із своєю малолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструвалася у квартирі на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.08.2006 року, яким за нею та її малолітньою дочкою було визнано право на проживання у спірної квартирі (а.с.11, т.2).

У січні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі в зв'язку з його відсутністю в спірній квартирі без поважних причин більше, ніж півроку.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.02.2007 року позов задоволено. Суд визнав ОСОБА_9 таким, що втратив право на житло в квартирі по АДРЕСА_2.

Після зняття позивача ОСОБА_9 з реєстраційного обліку на квартиру ОСОБА_2 звернулася до виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська із заявою про видачу їй ордеру на житлове приміщення по АДРЕСА_2 на підставі рішення суду від 02.02.2007 року (а.с.88, т.1).

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська від 21.03.2007 року №138, ОСОБА_2 05.11.2007 року отримала ордер НОМЕР_1 на право зайняття квартири по АДРЕСА_2. 23.04.2007 року ОСОБА_2 переоформила на своє ім'я особовий рахунок на квартиру (а.с.192 - копія особового рахунку на квартиру, т.1).

Після цього ОСОБА_2 звернулась до Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська з відповідною заявою про приватизацію спірної квартири (а.с.80, т.1).

11.09.2008 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради було видане розпорядження №5/1688, яким квартира по АДРЕСА_2 була передана у приватну власність малолітній ОСОБА_6, і на підставі якого 11.09.2008 року ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру по АДРЕСА_2 (а.с.82, т.1).

В вересні 2012 року ОСОБА_6 відмовилася звільнити спірну квартиру ОСОБА_3, який приїхав у відпустку, пояснивши, що квартира належить її доньці ОСОБА_6 на праві приватної власності і позивачі ніякого відношення до квартири не мають.

Після звернення до адвокатів, ОСОБА_3 стало відомо про існування заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.02.2007 року, що було ухвалено за його відсутності, і яким він був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі та знятий з реєстраційного обліку по квартирі.

Не погодившись із заочним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про перегляд та скасування заочного рішення, також одночасно звернувся до правоохоронних органів із скаргами на незаконні дій відповідача, яка на його думку заволоділа квартирою шахрайським шляхом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.10.2012 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.02.2007 року, яким ОСОБА_3 був визнаний таким, що втратив право користування житлом в квартирі по АДРЕСА_2, скасоване і справа призначена до судового розгляду в загальному порядку (а.с.95, т.1).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.01.2013 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі по АДРЕСА_2, залишена без розгляду в зв'язку з повторною неявкою ОСОБА_2 в судове засідання без поважних причин (а.с.96, т.1). Зазначена ухвала суду не оскаржувалася та набрала чинності.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради від 21.03.2007 року №138 про видачу ОСОБА_2 ордеру на спірну трикімнатну квартиру на склад сім'ї із двох чоловік, визнання недійним ордеру НОМЕР_1 від 04.07.2007 року, визнання недійсним розпорядження Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради про передачу квартири у власність ОСОБА_6, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив із порушення права позивачів на участь у приватизації спірної квартири та наявності у зв'язку з цим підстав для визнання вчиненого правочину приватизації недійсним, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та визнання недійсним розпорядження органу приватизації, на підставі якого воно видане.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи спір виник з приводу законності підстав проведення приватизації квартири по АДРЕСА_2 що знаходиться в державній власності.

Правові підстави приватизації житла, що знаходиться в державній власності та процедура її здійснення визначається Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15.09.1992 року (далі - Положення).

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінню, яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Пунктом 5 Положення передбачено, що до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Як вбачається з матеріалів справи, здійснюючи реалізацію свого права на приватизацію квартири по АДРЕСА_2, ОСОБА_2 подала до органу приватизації заяву з проханням оформити у її приватну власність вказану квартиру, надавши довідку про склад своєї сім'ї, в якій зазначила про відсутність реєстрації в квартирі інших осіб, окрім себе (а.с.84,90 т.1).

Частиною 2 статті 8 Закону України від 19.06.1992 року "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що передача займаних квартир /будинків/ здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.10.2012 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.02.2007 року, яким ОСОБА_3 був визнаний таким, що втратив право користування житлом спірної квартири скасоване і справа призначена до судового розгляду в загальному порядку, а ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.01.2013 року вказана позовна заява залишена без розгляду не оскаржувалася та набрала чинності (а.с.95, 96 т.1), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про порушення прав позивача на участь у приватизації державного житлового фонду та наявності у зв'язку з цим передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України підстав для визнання недійсним вчиненого органом приватизації правочину, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та визнання недійсним розпорядження органу приватизації, на підставі якого воно видане. У зв'язку з цим правильним є рішення у частині визнання за ОСОБА_4, та ОСОБА_3, права на користування житловим приміщенням спірною квартирою, з подальшою реєстрацією Дніпровським РВ в м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській в зазначеній квартирі.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що позивачі зареєстровані в Росії, мають паспорта громадян Російської Федерації, не можуть бути підставою для скасування рішення у вказаної частині, оскільки в матеріалах справи немає доказів того, що позивачі зверталися з клопотаннями про вихід з громадянства України.

У силу статті 25 Конституції України громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами

Відповідно до статті 3 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, N ETS N 046 від 16.09.1963 року нікого не може бути вислано, шляхом застосування індивідуальних або колективних заходів, з території держави, громадянином якої він є. Нікого не може бути позбавлено права в'їзду на територію держави, громадянином якої він є.

Законодавство України про громадянство ґрунтується на принципах єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України (пункт 1 статті 2 Закону № 2235-III).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2235-III громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

З матеріалів справи вбачається, що у 1989 році ОСОБА_4 разом із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, виїхала на роботу в район Крайньої Півночі в зв'язку з чим оформила охоронне свідоцтво №1745 з 12.12.1989 року по 27.10.1993 року на спірну квартиру (а.с.69-70, т.1).

Тобто, позивачі станом на 24.08.1991 року, - момент проголошення незалежності України, були громадянами України і в подальшому від громадянства не відмовлялися.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність у позивача права на участь у приватизації спірного житлового приміщення, оскільки вказана квартира не була місцем його постійного проживання, колегія суддів вважає безпідставними, тому що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не був визнаний таким, що втратив право користування вказаною квартирою, а тому на весь час його державної реєстрації в цьому житловому приміщенні за ним збереглось право на житлову площу в ньому.

Доказів в спростування цього права ОСОБА_3, в порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_2 ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надала. А висловлені нею доводи ґрунтується тільки на припущеннях.

Задовольняючи вимоги позивачів у частині виселення відповідачки разом з її малолітньою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із вказаної квартири, та зобов'язання Дніпровського РВ в м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській зняти їх з реєстраційного обліку по квартирі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_6 були зареєстровані в квартирі по АДРЕСА_2 без згоди позивачів, які були і залишаються єдиними наймачами спірної квартири, а тому реєстрація відповідача та її доньки в спірній квартирі була виконана з порушенням чинного законодавства, і ОСОБА_2 разом з дитиною не набула право на користування житлом в спірній квартирі.

Що стосується рішення у частині виселення відповідачки разом з її малолітньою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із вказаної квартири, та зобов'язання Дніпровського РВ в м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській зняти їх з реєстраційного обліку по квартирі, то колегія з таким висновком не може погодитися, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.08.2006 року, за відповідачкою та її малолітньою дочкою було визнано право на проживання у спірної квартирі (а.с.11, т.2). Дане рішення не оскаржене.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 27000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, без законних підстав протягом шести років користувалася майном позивачів, що знаходилося в спірної квартирі і що повернення меблів, посуду, побутової техніки, посуду та інших речей, що належали позивачам і перебували в спірній квартирі, є неможливим через втрату їх вартості внаслідок використання майна відповідачем протягом тривалого часу.

З таким висновком колегія суддів не може погодитися, оскільки в порушення ст. 60 ЦПК України, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції позивачами не були надані відповідні докази про втрату вартості майна.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходив із того, що ОСОБА_2 винна в порушені законних прав позивачів на користування житловим приміщенням, у завданні матеріальної шкоди внаслідок привласнення їх майна, починаючи з 2007 року, вони не могли користуватися житлом, в якому знаходилося їх майно, вимушені були витрачати грошові кошти для залучення адвокатів для надання їм правової допомоги, постійно витрачати грошові кошти на поїздки в Україну для участі у цивільних справах.

При цьому суд керувався положеннями ст.ст. 23,386,1166 ЦК України.

Судом не враховано, що моральна шкода відшкодовується у випадках, передбачених законом або договором, а норми закону, які стали підставою для стягнення матеріальної шкоди - відшкодування моральної шкоди не передбачають.

Частина 3 ст. 386 ЦК України, згідно якої власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, спірних відносин також не регулює.

Крім того,згідно наданої позивачами розписки від 12.09.2008 року, ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання про надання позивачам іншої квартири (а.с.90,91). В суді апеляційній інстанції ОСОБА_2 пояснила, що позивачі не зверталися до неї з проханнями про повернення майна і з 2006 року не виникало питання про їх проживання в спірної квартири взагалі.

Таким чином, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з її малолітньою дитиною - ОСОБА_6, зняття з реєстраційного обліку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди ухвалено через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у вказаних позовних вимогах.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасоване у частині позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з її малолітньою дитиною, зняття з реєстраційного обліку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то згідно ст. 88 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні позову про виселення, зняття з реєстраційного обліку, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено, судовий збір, сплачений позивачами по зазначеним позовним вимогам не підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з її малолітньою дитиною - ОСОБА_6, зняття з реєстраційного обліку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати, відмовивши позивачам у задоволенні вказаних позовних вимог, та змінити в частині розміру судового збору, зменшивши його з 978 грн. 40 коп. до 519 грн. 60 коп., задовольнивши апеляційну скаргу частково.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2013 року в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з її малолітньою дитиною - ОСОБА_6, зняття з реєстраційного обліку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - скасувати та змінити в частині розміру судового збору.

Відмовити ОСОБА_3, ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 (треті особи: Департамент комунальної власності та земельних відносин, Дніпровська районна у м. Дніпродзержинську рада, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради, Дніпровський РВ в м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ") про виселення ОСОБА_2 з її малолітньою дитиною - ОСОБА_6, зняття з реєстраційного обліку, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Зменшити розмір судового збору з 978 грн. 40 коп. до 519 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: