Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України до Першого Суворівського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання бездіяльності неправомірною, відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою Державного підприємства «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ДП «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачі з державного матеріального резерву 04 листопада 2009 року надіслали на адресу Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ 17 заяв про надання інформації про хід виконання проваджень стосовно виконавчих документів, які були раніше подані відповідачу для примусового виконання. Позивач отримав лист ВДВС Одеського МУЮ від 19 листопада 2009 року № 29265/21-47/12, згідно з яким виконавчі документи, зазначені у п. п. 1-13 вказаних заяв на виконання відповідача не надходили. Позивач надіслав на адресу відповідача заяву № 115-ю, в якій зазначив про докази відправлення виконавчих документів на адресу відповідача, просив здійснити всі можливі заходи для усунення порушень та ще раз перевірити наявність поданих виконавчих листів, але як і раніше відповіді на свою заяву позивач не отримав. Що стосується виконавчих документів, зазначених у п. п. 14-15 заяв, відповідач вказує на те, що 09 липня 2008 року були винесені постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Стосовно виконавчих документів, зазначених у п. п. 16-17, відповідач вказує, що 17 листопада 2008 року та 10 червня 2009 року були винесені відповідні постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», але позивач до теперішнього часу не отримав від відповідача ні постанов про відкриття виконавчих проваджень, ні будь-яких інших постанов. На думку позивача, державні виконавці Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ систематично не виконували покладених на них законом обов'язків. Внаслідок такої неправомірної бездіяльності позивачув завдано шкоду у розмірі 12 245 грн 42 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір у розмірі 229 грн 40 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 року, позов залишено без задоволення.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати зазначені судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження неправомірності дій (бездіяльності) посадових осіб Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, крім того, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, позивач не заявляв вимоги про притягнення до участі у справі в якості відповідача територіального органу Державного казначейства України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України відхилити.

Рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик