АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3110/15 Справа № 2-1787/11 Головуючий у 1 й інстанції - Шестакова З.С Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_7, про визнання права власності на частину майна подружжя,

встановила:

ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені, поновлено ОСОБА_6 строк звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Визнано частку по здійсненню реконструкції, обладнання та будівництва житлового будинку літ. „Б" та господарських будівель і споруд у домоволодінні АДРЕСА_1, що складає 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_6 в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 3/42 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з житлового будинку літера „Б" загальною площею 68,3 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м, допоміжною площею 13,1 кв.м; навісу літера „б"; гаражу літера "З"; сараю літера „Д", огорожі № 1 (частина); воріт з хвірткою № 7; дворового водопроводу № 3; замощень І (частина).

Визнано за ОСОБА_5 в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 13/42 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з житлового будинку літера „А", загальною площею 87,1 кв.м, житловою площею 51,9 кв.м; житловий будинок літера „Б" загальною площею 68,3 кв.м, житловою площею 55,2 кв.м, допоміжною площею 13,1 кв.м; намету літера „б"; гаражу літера "З"; сараю літера „Д", огорожі № 1 (частина); воріт з хвірткою № 7; дворового водопроводу № 3; замощень І (частина); підвалу літера „В"; підвалу літера „Ж", вбиральні літера „Г"; споруджень 1-7; намету літера „а"; сараю літера „К"; гаражу літера „З-1"; душу літера „И".

Припинено право власності ОСОБА_5 на 8/21 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1980 року по 19 серпня 1997 року (а.с.6,26).

Від даного шлюбу вони мають повнолітню дочку ОСОБА_11.

22 липня 1982 року ОСОБА_5 набув у власність 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті батька ОСОБА_8 (а.с.68).

19 листопада 1985 року ОСОБА_5 набув у власність 3/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті матері ОСОБА_9 (а.с.67).

На час отримання ОСОБА_5 спадщини після смерті батьків на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, був розташований глинобитний житловий будинок жилою площею 53,0 кв.м, підвал літера Б", вбиральня літера „Г", сарай літера „А", водопровід, забори, замощення (а.с.67 зв., 68 зв.).

За час шлюбу подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на земельній ділянці 600 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 побудували житловий будинок літера „А" у 1993 році; намет літера „а", намет літера „б"; підвал літера „Ж" у 1992 році; гараж літера „З", гараж літера „З-1" у 1995 році; сарай літера „К" у 1992 році (а.с.8,9).

На підставі рішення Нікопольської міської ради № 830 від 24 грудня 1997 року ОСОБА_5 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,0826 га, яка розташована на території Нікопольської міської ради АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданого 30 грудня 1997 року (а.с.10).

Рішенням Нікопольської міської ради народних депутатів № 233 від 16 квітня 1997 року був прийнятий в експлуатацію та проведена реєстрація права власності за ОСОБА_6 на житловий будинок літера „А" розміром 6,54 х 8,78 м, житловою площею 68,5 кв.м, загальною площею 87,5 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 (а.с.12).

19 квітня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.04.2006 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1150, ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0353 га, що знаходиться в АДРЕСА_1.

22 травня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.05.2007 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1437, ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 13/21 частин домоволодіння АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0353 га за цією ж адресою. Частина домоволодіння, яка відчужується складається: А-житловий будинок, намет „а", підвал „Ж", сарай „К", гараж „З", душ „И", вбиральня „Г", частина споруджень № 1,3,4,5,6,І.

В період перебування у шлюбі та спільного ведення господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 внаслідок трудових та грошових витрат обох з подружжя у 1985 році обклали цеглою глинобитний житловий будинок літера „Б" в АДРЕСА_1; за період з 1990-1995 замінили ванну, унітаз, зробили ремонт системи опалення із заміною опалювальних радіаторів, частково замінили водопровід, побудували намет літера „б", гараж літера „З-1", сарай літера „Д", огорожу з воротами, провели благоустрій прибудинкової території, ремонт водопроводу із заміною труб і установкою лічильника, встановили металеві сходи на горище (а.с.122-139).

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 3017/3018-3 від 01.10.2014 (а.с.161-175) у житловому будинку та господарських будівель та споруд у домоволодінні по АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_5, були здійснені реконструкція, обладнання та будівництва, а саме:

· житловий будинок літера „Б" - 18,27 % питома вартість 10 166 грн.;

· намет літера „б" - 100 % питома вартість 3 579 грн.;

· гараж літера „З" - 100 % питома вартість 9 615 грн.;

· сарай літера „Д" - 100 % питома вартість 721 грн.;

· огорожа № 1 (частина) - 100 % питома вартість 837 грн.;

· ворота з хвірткою № 7- 100 % питома вартість 756 грн.;

· дворовий водопровід № 3 - 100 % питома вартість 743 грн.;

· замощення І (частина) - 100 % питома вартість 834 грн., -

частка яких від всього домоволодіння складала 13/100.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що частка ОСОБА_6 у спільній сумісній власності подружжя складається з 1/2 частини від 13/100 частин від всього домоволодіння АДРЕСА_1, та становить 13/200 частин та при округленні дорівнює 3/42 частинам домоволодіння, яке зареєстровано на праві власності за відповідачем ОСОБА_5.

Частка ОСОБА_5 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, становить 13/42 частин ві всього домоволодіння.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями свідків та самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 22, 24, 28, 29 КПШС України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку, що частина домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, яка була придбана в період шлюбу сторонами у справі, тому задовольнив позовні вимоги.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що позивач пропустила строк для звернення до суду, так як шлюб був розірваний 19.08.1997 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, який передбачений ч. 3 ст. 29 КпШС, обчислюється, починаючи з дня, коли котрийсь із розведеного подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після розірвання шлюбу.

Аналогічне положення закону закріплено й у ч. 2 ст. 72 СК України, яка передбачає, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проживала в зазначеному будинку до 2010 року, тобто до моменту звернення до суду з цим позовом, що підтверджується зокрема поясненнями позивача, довідкою квартального комітету /а.с. 16/.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не застосував позовну давність, задовольнивши позовні вимоги.

Доводи апелянта, що сарай, паркан, водопровід, замощення було збудовані ще за життя його батьків, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно технічної документації на будинок, зазначені споруди та будівлі побудовані в період знаходження сторін у шлюбі.

З матеріалів справи вбачається, зокрема з інвентаризаційної справи на домоволодіння та акту приймання будинку до експлуатації, що на час прийняття до експлуатації будівлі, майно яке було визнано судом спільним майном, не існувало.

Зазначені будівлі внесені в технічну документацію в період знаходження сторін у шлюбі.

Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України сторони повинні довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, належні та допустимі докази, які б підтверджували, що спірне майно є особистою власністю відповідача, суду не надані.

Посилання апелянта на те, що гараж літера «З» побудований у 1995 році, коли позивач знаходилася у м. Москва, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки зазначені обставини не позбавляють позивача права на гараж, збудований в період шлюбу.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта на те, що позивач в 2001 році зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, оскільки реєстрація шлюбу не є безумовною обставиною, що свідчить про порушення прав позивача та початок перебігу позовної давності щодо позовної вимоги про поділ майна

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Е.І. Григорченко

Судді: Н.О. Кочкова

Л.О.Каратаєва