УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,
суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_3, у якому просило суд стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 49 669,60 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України від 29 листопада 2012 року складає 396 000 грн 76 коп., та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 червня 2007 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 32 000 доларів США на термін по 04 червня 2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1 % на місяць, інші встановлені договором платежі. Однак у порушення умов кредитного договору відповідач несвоєчасно сплачував банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 29 листопада 2012 року сума заборгованості становить 49 669,60 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України від 29 листопада 2012 року склало 396 000 грн 76 коп., що складається з наступного: заборгованість за кредитом - 30 842,07 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 8 773,98 доларів США; заборгованість з комісії за користування кредитом - 1 666,03 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 5 992,43 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,36 доларів США; штраф (процентна складова - 2 363,73 доларів США.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 46 499,67 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України від 29 листопада 2012 року складає 370 602 грн 37 коп., що складається з наступного: заборгованість за кредитом - 30 842,07 доларів США, заборгованість з комісії за користування кредитом - 1 666,03 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 4 992,43 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,36 доларів США, штраф (процентна складова) - 2 363,73 доларів США.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 комісії за користування кредитом у розмірі 1 666,03 доларів США, фіксованої частини штрафу у розмірі 31,36 доларів США й процентної складової штрафу у розмірі 2 363,73 доларів США, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення в частині визначення загальної суми стягнення заборгованості за кредитним договором змінено, зменшено розмір загальної суми стягнення заборгованості з 46 499,67 до 42 438,55 доларів США.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 -просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. При цьому зазначив, що зменшенню підлягає розмір пені, яка повинна бути стягнута за період за один рік до подання позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення комісії за користування кредитом, фіксованої частини штрафу й процентної складової штрафу та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі. При цьому відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про погашення кредиту за рахунок продажу іпотечного майна, оскільки кошти від його продажу враховані банком при наданні розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 32 000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1 % на місяць, інші встановлені договором платежі не пізніше 04 червня 2027 року.

08 червня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 у забезпечення виконання ним умов кредитного договору від 08 червня 2007 року передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, 08 червня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого, у разі порушення позичальником умов кредитного договору, банку надане право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки.

Позичальник порушив умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у сумі 258 428 грн, у рахунок погашення якої 30 листопада 2010 року було реалізовано предмет іпотеки, а саме: належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за ціною 22 927,69 доларів США, які були направлені на погашення заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2007 року (а. с. 30, т. 1).

Згідно з листом банку від 03 квітня 2013 року, ОСОБА_3 повідомлено, що кошти, отримані від реалізації квартири, були спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором згідно з черговістю, вказаною у ньому, а саме: в п. п. 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4, 5.2, 16.9, 16.10, 17.1.7, 3.4.2, 12.2.6, 14.2, 14.3, 14.4, 14.5, 14.6, 14.7, 17.1.5, а також п. 13.7 (а. с. 54, т. 1).

Разом з тим, як вбачається з кредитного договору, укладеного між сторонами 08 червня 2007 року (копія якого наявна у матеріалах справи), у ньому міститься лише п. 5.2, який регулює порядок зміни умов договору, інші пункти у договорі відсутні.

Згідно з п. 24 договору іпотеки від 08 червня 2007 року, у випадку, коли суми, вирученої від продажу предмета іпотеки, недостатньо для повного задоволення вимог іпотекодержателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог, за рахунок майна іпотекодавця та/або позичальника у першу чергу перед іншими кредиторами (а. с. 32-36).

Згідно зі ст. 57, ч. ч. 1, 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має це мотивувати.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Враховуючи, що відповідач оспорює суму кредитної заборгованості, і лише правильно визначивши суму кредитної заборгованості, можна вирішувати питання про стягнення заборгованості, суди дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд не перевірив доводів відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості потребує перевірки; не з'ясував, на погашення яких платежів були направлені кошти, виручені від реалізації предмета іпотеки, при тому, що лише від правильного визначення суми боргу залежить вирішення питання суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню.

Крім того, апеляційний суд не надав належної оцінки наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості, не взяв до уваги роз'яснення, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», та у мотивувальній частині рішення не навів розрахунків, з яких виходив при задоволенні грошових позовних вимог, при цьому не зазначив, який доказ взятий за основу при визначенні суми заборгованості, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості цей розрахунок перевірити.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська