Справа № 127/3627/15-ц
Провадження № 2/127/2392/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло. Позов мотивовано тим, що 24.11.1994 року ОСОБА_2, матір позивача, отримала ордер №1088 на право заселення квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. 10.05.2012 року виконавчий комітет ВМР виніс рішення №1096 згідно з яким надано дозвіл житлово - експлуатаційній конторі на укладення договору найму житлових приміщень, зокрема на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 площею 7,9 кв.м. з ОСОБА_1 в зв'язку зі смертю попереднього наймача ОСОБА_2 15.07.2014 року між позивачем та ТОВ «ЖЕО» укладено договір №012410 про надання житлово - комунальних послуг на квартиру АДРЕСА_1. 16.07.2014 року між позивачем та ТОВ «ЖЕО» укладено договір №80 найму житла в будинках комунальної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. В січні 2015 року позивач звернувся до приватизаційного відділу КП «ВМБТІ» з бажанням приватизувати дану квартиру, на що позивачу було повідомлено що дана квартира належить іншій особі і на неї було видано свідоцтво на право власності, ще у 1993 році. Згідно рішення виконавчого комітету ВМР народних депутатів №691 від 30.09.1993 року розглянувши заяви громадян, після розрахунків та розгляду матеріалів, ВК ВМР народних депутатів вирішив дозволити житловим органам приватизувати квартири з безоплатною передачею у власність у м. Вінниці, зокрема квартиру АДРЕСА_4, що складається з 1 кімнати загальною площею 15,6 кв.м. при нормі 31 кв.м., з відповідною вартістю 7800крб., з наданням житлових чеків на суму 7700крб., згідно з розрахунку, передати в приватну власність ОСОБА_3, який прописаний та проживає в цій квартирі з 1979 року - одинокий. При належному перегляді отриманих копій позивач виявив, що прізвища у рішенні та свідоцтві відрізняються, тому свідоцтво є недійсним, оскільки рішення про надання права на приватизацію надавалось одній людині, а свідоцтво отримала зовсім інша. Крім того, ОСОБА_3 взагалі не подавав заяву на приватизацію квартири АДРЕСА_1, тому останньому не могло видаватися свідоцтво про право власності на житло. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що до винесення рішення ВК ВМР народних депутатів від 30.09.1993 року. Просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 30.09.1993 року виданого ВК ВМР народних депутатів про те що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі рішення від 30.09.1993 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обстави викладених в позові, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні при винесенні рішення покладалась на розсуду суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29.11.1994 року, згідно ордера на житлове приміщення №1088 ОСОБА_2 отримала право на зайняття житлового приміщення квартири АДРЕСА_4 (а.с.5).

28.10.2004 року ОСОБА_2 отримала технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №691 від 30.09.1993 року ОСОБА_3, передано в приватну власність квартиру АДРЕСА_4, що складається з 1 кімнати загальною площею 15,6 кв.м. при нормі 31 кв.м., з відповідною вартістю 7800крб., з наданням житлових чеків на суму 7700крб., який прописаний та проживає в цій квартирі з 1979 року - одинокий (а.с.9-11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла, про що в книзі реєстрації смертей 22.06.2011 року зроблено відповідний актовий запис №1595 (а.с.13).

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1096 від 10.05.2012 року виконком міської ради вирішив надати дозвіл житлово - експлуатаційним конторам на укладення договору найму житлових приміщень: на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 жилою площею 7,9 кв.м. з ОСОБА_1 в зв'язку з смертю попереднього наймача ОСОБА_2 (а.с.14).

Відповідно до договору про надання житлово - комунальних послуг №012410 від 15.07.2014 року ОСОБА_1 зобов'язався проводити оплату комунальних послуг наданих на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Згідно договору найму житла в будинках комунальної власності №80 від 16.07.2014 року ОСОБА_1 надано у безстрокове користування житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1993 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_4 (а.с.19).

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с.20).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує захист права власності.

Згідно із ст. 4 та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності підлягає обов'язковій державній реєстрації. До створення єдиної системи органів реєстрації прав, реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_3 не зареєстрував своє право власності, оскільки свідоцтво про право власності видане 30.09.1993 року ОСОБА_3 не отримав, так як ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, в зв'язку з чим ОСОБА_3 не набув права власності на квартиру.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи з положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а ст. 210 ЦК України передбачає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не є законним власником квартири АДРЕСА_1, оскільки рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів про надання дозволу видано іншій особі - ОСОБА_3, та що ОСОБА_3 не здійснив належним чином оформлення всіх необхідних документів для набуття права власності, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 слід визнати недійсним.

За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 15, 321, 386 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212- 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 видане 30.09.1993 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_3.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: