АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 413/9288/12 22-ц/774/10/К/15
Справа № 0413/9288/12 Головуючий в суді першої
Провадження №22-ц/774/10/К/15 інстанції - Пустовіт О.Г.
Категорія № 27 (ІУ ) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.,

суддів - Ба рильської А.П., Бондар Я.М.,

при секретарі - Петренко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3- ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_5, третя особа Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" про визнання недійсним договорів поруки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" ( надалі - ПАТ "УкрСиббанк", Банк), ОСОБА_5 з даним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 31.08.2006 року та 27.09.2007 року між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (надалі - АКІБ "УкрСиббанк"), правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", було укладено договори поруки, згідно яких він поручився відповідати за виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_5 за укладеними нею кредитними договорами. Зі слів останньої йому стало відомо, що 03.10.2008 року між ним та Банком укладено іще один договір поруки, проте він його не підписував. Посилаючись на те, що він дійсно збирався поручитись за виконання ОСОБА_5 її зобов'язань за кредитними договорами, але не в тих обсягах, на яких вона отримала кредити, просив визнати припиненою поруку за кредитними договорами, яка виникла на підставі договорів поруки № ОД06М 8451П від 31.08.2006 року; № 0-П від 27.09.2007 року та №232174 від 03.10.2008 року,

Після уточнення та зміни позовних вимог у березні 2013 року позивач, посилаючись на те, що під час розгляду справи виявив, що в усіх трьох договорах поруки підписи від його імені виконані не ним, просив суд визнати недійсним договори поруки № ОД06М 8451П від 31.08.2006 року; № 0-П від 27.09.2007 року, №232174 від 03.10.2008 року, укладені між ним та Банком.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_3- ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На її думку, судом не взято до уваги, що позивачем тричі заявлялись клопотання про витребування оригіналів договорів поруки, які залишені судом без задоволення. Вважає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог з двох підстав, а саме - з підстав не доведення позовних вимог, а також за пропуском строку звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, судом не враховано, що відповідач ОСОБА_5 визнала позовні вимоги, що є підставою для їх задоволення.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ "Дельта Банк" просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з'явились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, у тому числі позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, за його адресою проживання, зазначеною особисто у апеляційній скарзі, йому надсилалась судова повістка, яка за терміном зберігання повернулась на адресу суду, тому в порядку ч.5 ст.74 ЦПК він вважається таким, що повідомлений належним чином.

Крім того, його представник ОСОБА_6 отримала судове повідомлення про виклик на 13 травня 2015 року, тому, з огляду на положення ч.5 ст.76 ЦПК України, позивач ОСОБА_3 вважається таким, що повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 ознайомлений з матеріалами справи 10 квітня 2015 року, тобто після призначення справи до розгляду, тому відповідач ОСОБА_5 також вважається повідомленою належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених до суду, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 31 серпня 2006 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк", та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 0Д06М8451Д, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримала кредитні кошти у розмірі 90000,00 доларів США та зобов'язалась сплатити плату за кредит та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Довором.( а.с.4-5)

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 0Д06М 8451П від 31.08.2006 року, згідно з яким поручитель ОСОБА_3 поручився перед Банком за виконання боржником ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору, як тих, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути у майбутньому.( а.с.10).

27 вересня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_5 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту, за умовами якого ОСОБА_5 отримала 70000,00 доларів США на умовах оплати 12 % річних протягом перших 30 днів з моменту надання кредиту та подальшим переглядом цієї відсоткової ставки та зі строком погашення не пізніше 26.09.2018 року.( а.с.6-8)

Відповідно до договору поруки №0-П від 27 вересня 2007 року ОСОБА_3 поручився відповідати за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з цього кредитного договору (а.с.11).

03 жовтня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позичальник отримав 44281,63 доларів США на умовах оплати 15 % річних та зі строком погашення не пізніше 02.10.2015 року.( а.с.9)

З метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір поруки №232174 від 03 жовтня 2008 року, згідно якого ОСОБА_3 поручився відповідати за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з даного кредитного договору ( а.с.12).

У зв'язку з простроченням виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 0Д06М8451Д від 31.08.2006 року рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2011 року з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ "УкрСиббанк" стягнуто заборгованість у сумі - 868 472,19 гривень ( а.с.138-139).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2011 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ "УкрСиббанк" стягнуто заборгованість за договором кредиту від 27 вересня 2007 року № 0 в сумі 601817,15 грн. ( а.с.150-151).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2011 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ "УкрСиббанк" стягнуто заборгованість за договором кредиту від 03 жовтня 2008 року № 0 в сумі 491 052,29 грн. ( а.с.162-163).

08 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, згідно якого правонаступник - ПАТ "Дельта Банк" набув право вимоги до боржників за кредитними зобов'язаннями перед ПАТ "УкрСиббанк" ( а.с.47-56).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договорів поруки недійсними, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, та вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення за захистом порушених прав.

Проте колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Відповідно до положень ст. 554 ЦК України, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Цивільним кодексом України визначений вичерпний перелік умов, за яких правочин може вважатися недійсним. Так, відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Кодексу.

Між тим, згідно з ч. 1-3, 5, 6 зазначеної статті ЦК встановлено наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 посилався на те, що він не підписував договори поруки,їх підписано іншою особою, що є підставою для визнання їх недійсними.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства.

Так, відмовляючи в задоволенні позову одночасно з двох підстав - через їх недоведеність та за пропуском строку звернення до суду за захистом порушених прав, суд першої інстанції залишив поза увагою роз'яснення, надані в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення" від 18 грудня 2009 року № 14, згідно якого суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто, посилання суду першої інстанції одночасно на дві підстави для відмови в задоволенні позовних вимог є помилковим.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції безпідставно залишив без задоволення клопотання позивача щодо призначення у справі судової почеркознавчої експертизи стосовно його підписів на договорах поруки, що є порушенням принципу змагальності та диспозитивності, передбачених ст..ст. 10, 11 ЦПК України.

Між тим, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №4038-14 від 06 березня 2015 року, призначеної та проведеної за ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області, підпис в графі "Поручитель" від імені ОСОБА_3 у договорі поруки № 0Д06М 8451П від 31.08.2006 року виконаний самим ОСОБА_3; в графі "Поручитель" від імені ОСОБА_3 у договорі поруки №232174 від 03 жовтня 2008 року виконаний самим ОСОБА_3;

в графі "Поручитель" від імені ОСОБА_3 у договорі поруки №0-П від 27 вересня 2007 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. ( том 2 а.с.53-66).

Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем ОСОБА_3 доведено той факт, що він не підписував договір поруки №0-П від 27 вересня 2007 року між ним та АКІБ "УкрСиббанк", що має бути підставою для визнання цього договору недійсним, проте позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як убачається із матеріалів справи, позивач щонайменше з червня 2008 року був обізнаний про наявність у нього зобов'язань за договором поруки №0-П від 27 вересня 2007 року, про що свідчать листи Банку від 09.06.2008р. (а.с. 152-154) та від 17.07.2008р. (а.с. 155-156), а також пояснення самого ОСОБА_3 про те, що він підписував зазначений договір, викладені ним у первісній позовній заяві.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 22 серпня 2012 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої Банком заявлено в суді першої інстанції (а.с. 107 - 109), у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору поруки №0-П від 27 вересня 2007 року слід відмовити саме за пропуском строку позовної давності.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів поруки № 0Д06М 8451П від 31 серпня 2006 року та №232174 від 03 жовтня 2008 року, то в їх задоволенні має бути відмовлено через їх безпідставність.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в судовому засіданні, форма і зміст договорів поруки № 0Д06М 8451П від 31 серпня 2006 року та №232174 від 03 жовтня 2008 року, укладеним між сторонами, повністю відповідають вимогам чинного законодавства України щодо зазначення усіх істотних умов кредитного договору, що вимагаються законодавством при укладенні даного виду договорів.

Доводи позивача щодо не підписання ним зазначених договорів спростовуються висновком судової почеркознавчої експертизи №4038-14 від 06 березня 2015 року, тому позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання цих договорів недійсними не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для задоволення позовних вимог.

Так, посилання представника позивача на те, що судом не враховано факт визнання відповідачем ОСОБА_5 позовних вимог, що на її думку є підставою для їх задоволення, не можуть бути взятими до уваги, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання відповідачем ОСОБА_5 позовних вимог ОСОБА_3 порушує права та інтереси Банку, цей факт не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4.ч.1 ст.309, ст.ст.313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2014 року змінити в частині мотивів відмови ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів поруки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Я.М.Бондар