Справа №461/7464/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

при секретарі Думичі Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів за захистом своїх прав. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. За адресою квартири зареєстровані відповідачі по справі. При цьому останні не проживають в квартирі з моменту реєстрації. Після уточнення позовних вимог (а.с.10) просить суд усунути перешкоди у здійснення права власності, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не прибула. Надала письмову заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути без її участі, не заперечує винесення заочного рішення (а.с.16).

Відповідачі до суду не прибули, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи (а.с.15). Заперечень проти позову, заяв про причини неявки чи розгляд справи за відсутністю відповідачів до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 19 травня 2009 року. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.17).

Згідно з даними, що містяться в домовій книзі, в квартирі з 13 січня 2005 року зареєстрована ОСОБА_3, а з 21 січня 2005 року - ОСОБА_2 (а.с.18-19).

Відповідно до актів обстеження від 22 квітня 2015 року (а.с.3) та від 24 червня 2015 року (а.с.4), складених ЛКП «Княже Місто», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_2, не проживають з моменту реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником житлового приміщення на підставі договору дарування. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідачі в спірному жилому приміщенні не проживають, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажають, чим чинять позивачу перешкоди у користуванні власністю. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 169, 174, 197, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності на житлове приміщення ОСОБА_1 визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.Д. Фролова