Справа № 192/1565/13-ц
Провадження № 2/192/8/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2015 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.,
при секретарі - Савчуковій В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок шляхом його продажу з укладанням позивачем від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку що є предметом іпотеки, зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між КБ "Приватбанк" та відповідачем ОСОБА_1 21 лютого 2008 року було укладено договір №DNU0GK08661584, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 55 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2018 року та зобов'язався погасити кредит шляхом здійснення в період сплати щомісячних платежів, які складаються з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та інших платежів.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КБ "Приватбанк" та відповідачем ОСОБА_1 22 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки №DNU0GK08661584, відповідно до якого відповідач на забезпечення виконання умов кредитного договору надав в іпотеку нерухоме майно: розташований по АДРЕСА_1 житловий будинок загальною площею 64,70 кв. м, житловою площею 44.60 кв. м, який належить іпотекодавцю на підставі купівлі-продажу, обумовленою сторонами вартістю 396 930 гривень, яким передбачено, що іпотекодавець вправі здійснювати реєстрацію інших осіб лише за письмовою згодою іпотеко держателя, а у випадку порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором та не виконання боржником основного зобов'язання за кредитним договором, іптекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді житлового будинку.
В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 05 червня 2013 року утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 55 873,33 доларів США, по процентам в розмірі 34 168,93 доларів США, по комісії в розмірі 1 050,71 доларів США, а також нараховані штрафи в розмірі 31,29 доларів США (фіксована частина) та 8 084,51 долар США (процентна складова), а всього в сумі 169 806 доларів США, що за курсом НБУ 7,99 станом на 05 червня 2013 року складає 1 356 750 гривень 27 копійок.
Іпотекодержатель в разі не виконання у визначені строки умов кредитного договору боржником має право задовольнити свої вимоги за договором в повному обсязі на момент їх фактичного задоволення за рахунок майна, яке передано в іпотеку, а звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не передбачено законом або договором іпотеки, за умовами якого звернення стягнення та відчуження предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов договору та чинного законодавства, в тому числі шляхом продажу конкретному покупцю з правом укладання іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом про звернення стягнення за кредитним договором на предмет іпотеки, оскільки після повідомлення боржника про порушення основного зобов'язання та про вимогу звільнити житловий будинок в добровільному порядку відповідно до умов договору іпотеки здійснити передачу та відчуження заставленого майна у вигляді житлового будинку відповідач не бажає, а наявну заборгованість за кредитним договором не погашає, в зв'язку з чим виникли підстави звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до визначеної законом та договором іпотеки процедури і одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки для про виселення всіх осіб, які зареєстровані та проживають в зазначеному житловому будинку, зі зняттям їх з реєстраційного обліку.
В судове засідання представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.60), не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника по наявних у справі доказах, а у разі неявки відповідача не заперечували проти розгляду справи в порядку заочного провадження (а.с.70 т.2, 208 т.1)).
Відповідач ОСОБА_1, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи згідно поштового повідомлення про вручення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання (а.с.64,68т.2 ), в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно наданих суду письмових заперечень проти позову (а.с.195-197, т.1) позов не визнав, при цьому зазначив, що він отримав по укладеному 21 лютого 2008 року з банком кредитному договору 55 000 доларів США з кінцевим терміном погашення до 21 лютого 2018 року з виплатою винагороди в вигляді процентів розмірі 1% на місяць. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 лютого 2008 року вони уклади договір іпотеки, за яким він надав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності. Вважав, що надання йому кредиту в доларах США банк (позивач) порушує низку законодавчих актів, оскільки щомісячна сума, яка підлягала щомісячній сплаті також визначалась в доларах США, в той час як грошовою одиницею України є гривня. На момент отримання кредиту на споживчі цілі, тобто розрахунку за товари та послуги в гривні, курс долара США був встановлений на рівні 5,05 гривень за 1 долар США, тому і сума споживчого кредиту за спірним кредитним договором повинна розраховуватися в гривні за вказаним курсом на день отримання кредиту, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, бо надання кредиту в доларах є зловживанням правом, коли всі ризики, зміцнення національної валюти України банк перекладає на позичальника, що є порушенням ч.3 ст.13 ЦК України. Крім того, посилається на те, що банк з Х місяця 2008 року здійснював розрахунок відсотків за користування кредитними коштами по ставці 15,12%, а не 12% річних, як зазначено в договорі, хоча згідно п.2.3.1 повинен був на протязі 7 діб сповістити його про це, що зроблено не було, тому сума заборгованості завищена, як не повідомляв його і про свої наміри щодо звернення стягнення на іпотечне майно шляхом направлення за 30 днів письмової вимоги, як це передбачено умовами Закону України "Про іпотеку", а додана до позовної заяви копія вимоги банку не може бути доказом її отримання відповідачем, оскільки підпис відповідача про її отримання відсутній. В разі задоволення позову, це не буде відповідати вимогам ст.20 ЗУ "Про заставу", за якою звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави, оскільки при задоволені позову банку буде надано право продавати квартиру від його імені, тобто на реалізацію майна, що не входить до компетенції суду. Прохав згідно п.1.2 ст.258, п.4.3 ст.267 ЦК України застосувати строк позовної давності на стягнення пені, штрафів та інше.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача (а.с.70 т.2) в порядку заочного провадження по наявних у справі доказах.
Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, при цьому виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до ст.546 ЦК України неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком або заставою, яка згідно ст.572,574,576 ЦК України виникає на підставі договору, закону або рішення суду та в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави), а предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення.
Згідно ч.2 ст.546 ЦК України правочини щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняються у письмовій формі, а ч.1 ст.575 та ч.1, ч.2 ст.577 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, при цьому якщо предметом застави є нерухоме майно, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, а застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є укладений між сторонами кредитний договір, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами, як і договір застави, який є забезпеченням виконання умов укладеного між сторонами кредитного договору.
Судом встановлено, що між позивачем - КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.29-34 т.1), та ОСОБА_1 21 лютого 2008 року було укладено кредитний договір №DNU0GK08661584, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 55 000 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2018 року та зобов'язався здійснювати згідно графіка погашення кредиту щомісячно в період з 21 по 28 число кожного місця шляхом сплати щомісячного платежу в сумі 810 доларів США (а.с.19-22 т.1), при цьому згідно п.8.3, п.8.4 договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником своїх зобов'язань за даним договором виступає іпотека будинку, який розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 64,70 кв. м, житловою площею 44.60 кв. м, а при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту він сплачує банку пеню в розмірі 0.15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день просрочки, але не менше 1 гривні, а також відповідно до п.5.3 при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень + 5% від суми позову (а.с.21 т.1).
Пунктом 2.3.1 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктурності грошових ресурсів в Україні, в тому числі при зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівняні з курсом долара США, встановленого НБУ на момент укладення договору, при цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.
ОСОБА_1 був ознайомлений під розписку з загальною вартістю кредиту (а.с.106 т.1) та графіком погашення кредиту (а.с.107-108 т.1), а курс долара США за офіційним розпорядженням НБУ на день укладення договору становив 505.000 гривень за 100 доларів США (а.с.197 т.2).
Згідно п.5.5 кредитного договору сторонами визначено термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором тривалістю у 5 років (а.с.21 т.1).
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 22 лютого 2008 року було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О. А. за реєстровим №584 договір іпотеки №DNU0GK08661584 (а.с.23-27 т.1), відповідно до якого відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності згідно нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О. А. за реєстром №577 договору купівлі-продажу від 22 лютого 2008 року (а.с.222-223,т.1) нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 64,70 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 з обумовленою сторонами вартістю предмета іпотеки 396 930 гривень (п.35.5), за якою при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку і визначається початкова ціна предмета іпотеки (п.24).
Одночасно з укладенням цього договору відповідно до п.5 сторони підписали в оригінальному екземплярі заставну, яку передали іпотеко держателю (а.с.115 т.1).
Термін дії договору іпотеки згідно п.30 визначено до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (а.с.26 т.1) .
Умовами іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, позивач має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді житлового будинку, при цьому іпотека за договором іпотеки поширюється і на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки та яка буде належати і іпотекодавцю в майбутньому на підставі укладеного та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22 лютого 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О. А. за реєстром №581 (п.35.4).
Відповідно до розділу 4 договору іпотеки (а.с.25-26 т.1) передбачено застереження, за яким звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом переходу до нього права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ "Про іпотеку" або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 ЗУ "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначений на власний розсуд іпоткодержателем, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.
Згідно п.24 договору іпотеки у випадку порушення кредитного договору позичальником цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцяти денного строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору у випадках, передбачених п.п.18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, в тому числі у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-яких зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не були виконані.
Іпотека за цим договором підлягає державній реєстрації в порядку та строки, передбачені чинним законодавством, а реалізація предмету іпотеки в позасудовому порядку здійснюється відповідно до умов цього договору та законодавства України з урахуванням застережень, зазначених в договорі (а.с.25-26 т.1), при цьому початкова ціна предмету іпотеки за домовленістю сторін встановлюється у розмірі, зазначеному в п.35.5 цього договору, тобто в розмірі 396 930 гривень 00 копійок.
Судом встановлено, що кредитний договір та договір іпотеки нерухомого майна (а.с.19-22,23-27 т.1) за змістом та формою відповідають вимогам ст.ст.509, 513, 626-228, 1054, 1056-1,ст.ст.572-577 ЦК України, Закону України "Про заставу" та Закону України "Про іпотеку", які були чинними на період виникнення спірних правовідносин, їх умови сторонами не оспорюються, а кожен із зазначених договорів в цілому чи окремі їх положення у встановленому законом порядку недійсними визнані не були.
Посилання відповідача щодо неправомірності надання кредиту в доларах США, а також щодо необхідності здійснення розрахунку заборгованості за курсом долара США який існував на момент видачі кредиту є такими, що не ґрунтується на нормах права, оскільки надання споживчих кредитів в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України, а позивач отримав банківську ліцензію на право надання банківських послуг, які є валютними операціями (а.с.31 т.1). Крім того, ч. 2 ст. 533 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, а не на день видачі кредиту, як посилається відповідач. Не можуть бути прийняті судом і доводи позивача про те, що банк у порушення умов договору змінив процентну ставку з 12% на 15.12 %, не повідомивши його про це, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих заперечень він не надав суду, а відповідно до наданого позивачем суду розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором (а.с.9-12 т.1) вбачається, що з 30 квітня 2008 року відповідач став порушувати умови кредитного договору по своєчасному погашенню кредиту, відповідно до п.2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку змінювати процентну ставку (а.с.19 т.1).
Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, то така будівля підлягає передачі в іпотеку разом з земельною ділянкою, на якій вона розташована, а відповідно до вимог ст.7 зазначеного Закону, ст.19,20 Закону України "Про заставу" та ст.589 ЦК України за рахунок предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, а якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.
Будь-які докази належності відповідачеві на праві власності чи користування земельної ділянки, на якій розташований предмет іпотеки, сторони суду не надали.
Позивачем, як іпотекодержателем, відповідно до вимог ч.2 ст.577 ЦК України та ст.4 Закону України "Про іпотеку" 22 лютого 2008 року була проведена реєстрація обтяжень нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек було здійснено реєстрацію договору іпотеки (а.с.112-113, 109-111, 114 т.1).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що позивачем виконано умови кредитного договору та передано позичальнику грошові кошти, що згідно письмових заперечень на позов підтвердив і сам позивальник, відповідач у справі (а.с.195 т.1), але в порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання щодо своєчасності сплати коштів за кредитним договором відповідно до встановленого сторонами графіка їх сплати належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 05 червня 2013 року утворилася заборгованість за кредитом в загальній сумі 169 806 доларів США, що за курсом 7,99 грн. за 1 долар США складає 1 356 750 гривень 27 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 55 873,33 доларів США, по процентам в розмірі 34 168,93 доларів США, по комісії в розмірі 1 050,71 доларів США, а також нараховані штрафи в розмірі 31,29 доларів США (фіксована частина) та 8 084,51 долар США (процентна складова), що підтверджується розрахунком позивача про наявність заборгованості за кредитним договором (а.с.9-12,13,т.1), а наявні в матеріалах цивільної справи розрахунки позивача станом на 05 червня 2013 року та витяги з особового рахунку за спірним кредитним договором (а.с.9-12,т.1), свідчать про суттєве збільшення розміру заборгованості за кредитним договором, строк дії якого ще не закінчився, але відповідач не виконує передбачених кредитним договором зобов'язань по поверненню кредиту згідно підписаного сторонами графіка (а.с.107-108 т.1).
При визначені розміру заборгованості спірним кредитним договором судом не можуть бути прийняті доводи відповідача щодо порушення позивачем передбачених п.1.2 ст.258, п.4.3 ст.267 ЦК України строків позовної давності на стягнення пені, штрафів та строків позовної давності, оскільки сторонами згідно п.5.5 кредитного договору було визначено строк позовної давності терміном 5 років по всім вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором тривалістю у 5 років (а.с.21 т.1), що не суперечить вимогам ЦК України.
Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, при цьому за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла.
В той же час, позивач 05 липня 2013 року звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки по заборгованості, яка виникла станом на 05.06.2013 року, тобто в межах визначеного сторонами строку позовної давності, оскільки порушення позивачем умов договору розпочалося з 31 березня 2008 року, але в подальшому переривалось періодичними платежами по поверненню кредиту, останні з яких було здійснено 26 серпня 2008 року , про що свідчать витяги з особового рахунку боржника по спірному кредиту та копії меморіальних ордерів (а.с.69-70,164-165,176-177 т.1).
В судовому засіданні встановлено, що позивач 15 квітня 2013 року звернувся до відповідача з заявою про усунення протягом 30-денного строку порушень умов укладеного сторонами 21 лютого 2008 року кредитного договору та договору іпотеки від 22 лютого 2008 року, яка направлена рекомендованою кореспонденцією та була отримана відповідачем 25 квітня 2013 року згідно поштового повідомлення (а.с.14,15-18 т.1).
Проте, відповідно до ч. 2, 3 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", положення частини 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку та не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Тому посилання відповідача в запереченнях щодо порушення позивачем встановленого законом порядку повідомлення банком про намір здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст.589, 590 ЦК України та ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки), про що зазначено і в умовах укладених сторонами 21 лютого 2008 року кредитного договору та договору іпотеки нерухомого майна від 22 лютого 2008 (а.с.19-27,т.1), а звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Згідно укладеного між сторонами договору іпотеки (п.29) передбачено застереження, за яким звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку".
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом продажу зазначеного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, згідно з оцінкою, проведеною суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна, з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування та здійснення всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
При цьому суд зазначає, що Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07 червня 2014 року встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Судом встановлено, що хоча загальна площа предмету іпотеки і становить всього 64,7 кв.м, а житлова площа 44.60 кв.м, проте дане майно не використовується як місце постійного проживання позичальника (а.с.203,204,214-219 т.1), а позичальник крім даного нерухомого майна на праві власності згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.40-47 т.2) має інше нерухоме майно, яке є житловим, в тому числі житлові приміщення, де в установленому законом порядку зареєстроване його місце проживання (а.с.37 т.1) - АДРЕСА_2, за якою відповідач і отримав судову повістку про час та місце розгляду справи (а.с.68 т.2) а тому до спірних правовідносин норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не застосовуються.
В той же час, необхідно відмовити в задоволенні інших позовних вимог, в тому числі і щодо виселення та зняття з реєстрації в спірному будинку осіб, які зареєстровані або проживають в цьому будинку, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дні отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України.
Тобто, при вирішенні позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати те, що виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом, зокрема при вирішенні цього питання слід чітко враховувати вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", якими встановлено певний порядок дій іпотеко держателя (банку). При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, а саме: у разі, якщо мешканці не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.
Таким чином, суд вважає, що оскільки позивачем не було дотримано процедури, передбаченої ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України, то підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні. Крім цього, судом враховується, що в спірному будинку згідно довідки Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.204 т.1) фізичні особи не зареєстровані і не проживають, а сам будинок має стан, що свідчить про його тривале невикористання (а.с.214-219 т.2).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач встановлені укладеним 21 лютого 2008 року кредитним договором №DNU0GK08661584 зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим станом на 05 червня 2013 року виникла заборгованість в загальній сумі 169 806 доларів США, для забезпечення виконання умов договору необхідно звернути стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_1 предмет іпотеки (застави) - житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 64,70 кв.м, вартістю 396 930 гривень 00 копійок шляхом продажу зазначеного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, згідно з оцінкою, проведеною суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна, з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування та здійснення всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, відмовивши в задоволенні решти позову.
Крім цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 гривня 00 копійок.
Керуючись ст.ст. 526, 530,546-548, 584-591, 610, 1050, 1054 ЦК України, Закону України "Про заставу", Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.ст. 10, 60, 88,212, 213, 215 ЦПК України,суд
Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.
Звернути стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею площею 64,70 кв.м, житловою площею 44.60 кв.м в рахунок погашення заборгованості за укладеним між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" кредитним договором №DNU0GK08661584 від 21 лютого 2008 року станом на 05 червня 2013 року в розмірі 1 356 750 (один мільйон триста п'ятдесят шість тисяч сімсот п'ятдесят) гривень 27 копійок шляхом укладанням публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" від імені іпотекодавця ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, згідно з оцінкою, проведеною суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна, з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування та здійснення всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, відмовивши в задоволенні решти позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одна) гривня 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 18 травня 2015 року.

Головуючий: суддя