Справа № 158/251/15-ц
Провадження № 2/0158/144/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Оніщук Н.Є.

з участю позивача ОСОБА_1Є

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Ківерцівська державна нотаріальна контора, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа Ківерцівська державна нотаріальна контора, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2014 року померла її мати ОСОБА_7. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в м. Ківерці вул. Миру, 15 А Волинської області, інша частина вказаного будинку відповідно до договору дарування від 30.07.1985 року належить позивачу по справі. Вказує, що з дитинства є інвалідом ІІ групи, з 1982 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Спадкоємцями першої черги після її смерті є вона та відповідач по справі ОСОБА_3 Остання, скориставшись тим, що позивач не можне в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, вмовила 21.07.2014 року написати до нотаріальної контори заяву про відмову від своєї частки у спадщині після смерті матері. Однак, в момент підписання вказаної заяви позивач не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, внаслідок психічного захворювання та введення її відповідачем в оману щодо наслідків підписання нею такої заяви.

Просить суд визнати відмову позивача ОСОБА_6 від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 01.06.2014 року, недійсною.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та просили задоволити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, суду показали, що сам факт наявності психічного захворювання у позивача не може свідчити про те, що на момент написання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивачем не надано жодних доказів про загострення психічного захворювання на момент підписання заяви про відмову від прийняття спадщини та введення позивача в оману.

Представник третьої особи ОСОБА_5 щодо задоволення позову заперечувала, оскільки на момент написання позивачем заяви про відмову від прийняття спадщини остання в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, поводила себе цілком адекватно, їй було розяснено усі наслідки написання такої заяви.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2014 року померла ОСОБА_7, що стверджується відповідним свідоцтвом серії 1-ЕГ № 165557 від 04.02.2015 року (а.с. 4).

Позивач ОСОБА_6 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_7 (а.с. 5-6).

Згідно з повідомленням КЗ «Ківерцівське РТМО» ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку в лікаря-психіатра з 1982 року з діагнозом: олігофренія в степенів дебільності внаслідок перенесеного менінгоенцефаліту з вираженим антено-невротичним синдром (а.с. 8).

Відповідно до спадкової справи № 237/2014 до майна померлого 01 червня 2014 року ОСОБА_7 21 липня 2014 року ОСОБА_6 державному нотаріусу Ківерцівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 подала заяву про відмову від належної їй частки спадщини за законом та за заповітом, посвідченим Ківерцівською державною нотаріальною конторою Волинської області 07.05.1987 року Р№ 83, що залишилася після смерті її матері ОСОБА_7, на користь дочки спадкодавця та її сестри ОСОБА_9 і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на імя останньої. При цьому в даній заяві зазначено, що позивачу ОСОБА_6 державним нотаріусом розяснено, що заява може бути відкликана протягом строку, встановленого строку для її прийняття та розяснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною (а.с. 43 (зворот)).

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

За ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якою вмотивовано позов, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З аналізу наведених норм слідує, що обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть, або свідомо замовчує про них.

За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 20 постанови N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Оскільки за своєю правовою природою відмова від прийняття спадщини на користь іншої особи є одностороннім правочином, який не допускає можливості врахування самообману як підстави для визнання його недійсним, то є обґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для визнання недійсною відмови ОСОБА_1 від спадщини, оскільки положення ст. 230 ЦК України не підлягали застосуванню до виниклих по справі правовідносин.

Мотиви написання позивачем відмови від отримання спадщини внаслідок обману з сторони відповідача, зважаючи на роз'яснення у п. 20 вищенаведеної постанови Пленуму ВСУ № 9, не мають значення для вирішення даного спору.

Як було встановлено в судовому засіданні з показів свідка ОСОБА_10, який є лікарем-психіатром, лікуючим лікарем позивача, психічний розлад, наявний у позивача не є таким, що позбавляє її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, до цього також не призводять загострення наявної хвороби, що було також підтверджено висновком судово-психіатричного експерта № 221 від 29.04.2015 року, згідно якого не встановлено даних, котрі б свідчили про нездатність ОСОБА_1 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на 21.07.2014 року, тобто на момент написання заяви про відмову від прийняття спадщини (а.с. 97-99).

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не було надано доказів про те, що на момент написання заяви позивачем про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь відповідача вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, крім того оскільки вказана заява за своєю суттю є одностороннім правочином, тому вчинена внаслідок обману вчинена бути не могла, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 197, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1222, 1261 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Ківерцівська державна нотаріальна контора, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Ківерцівського районного суду ОСОБА_11