АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1030/15 Справа № 209/2087/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багбая Є. Д. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року за поданням Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржнику ОСОБА_4, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року заявник звернувся до суду з даним поданням посилаючись на те, що боржник ОСОБА_4 має невиконані зобов'язання покладені на нього судовим рішенням, що є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон, в зв'язку з чим державний виконавець просив суд обмежити боржника у праві виїзду за межі України до повного виконання своїх зобов'язань.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 квітня 2014 року в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі ВДВС посилається на порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової - про задоволення подання.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та змісту подання, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 21.11.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 209/4386, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 19.11.2013 року щодо стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2013 року.

Доказів, які б свідчили про те, що держвиконавець вжив всіх необхідних заходів для виконання виконавчого листа; а також доказів того, що за час виконання рішення боржник виїжджав за межі України, що призвела до виникнення заборгованості та що боржник умисно ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначені обставини, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав, передбачених діючим законодавством, для задоволення подання ДВС про тимчасове обмеження даного боржника у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права не можуть бути взяті до уваги, оскільки не спростовують висновків суду про відсутність підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Крім того, доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Виходячи з викладеного, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: