АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого житлового приміщення задоволено.

Виселено ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки висновки суду 1-ї інстанції не відповідають обставинам справи та зібраним у справі доказам, судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права. Посилається на те, що він вселився у кімнату АДРЕСА_1 у 1998 році, як член сім'ї наймача - своєї дружини. Внаслідок правомірного вселення був прописаний в спірній кімнаті та у 2004 році на своє ім'я переоформив особовий рахунок на оплату за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, позивачу більше 17 років було відомо про те, що відповідач відкрито та безперервно проживає в спірному приміщенні. Проте, з позовом про його виселення з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення позивач звернувся лише в 2014 році, тобто, з пропуском строку позовної давності. Зазначає, що позивач не довів в судовому засіданні, що на його ім'я не видавався ордер на вселення у спірну кімнату, а тому недоведеною є неправомірність його проживання у кімнаті АДРЕСА_1. Зазначає також, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції разом з ним виселив із спірної кімнати його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не був залучений до участі у справі ні у якості відповідача, ні у якості третьої особи і позовні вимоги до його сина позивачем не заявлялись. В судові засідання його син ОСОБА_4 не викликався та участі в розгляді справи не брав, а тому рішення про виселення неповнолітнього ОСОБА_4 прийнято безпідставно.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» Філатова Оксана Борисівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилалась на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Скопич Дарія Ігорівна підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 20 серпня 1990 року на ім'я ОСОБА_8 було видано ордер за №71 на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на право зайняття в сімейному гуртожитку жилого приміщення АДРЕСА_1. Даний ордер було видано для тимчасового проживання. Житлове приміщення в гуртожитку було надано у зв'язку з роботою ОСОБА_8 майстром ССМУ-5 КПДС-1.

26 березня 1991 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було зареєстровано в жилому приміщенні АДРЕСА_1.

В березні 1998 року ОСОБА_8 помер, у зв'язку з чим 26.03.1998 року його було знято з реєстраційного обліку в жилому приміщенні АДРЕСА_1.

18 вересня 1998 року Головним управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на ім'я Відкритого акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» було видано свідоцтво про право власності на гуртожиток розташований по АДРЕСА_1.

22 жовтня 1998 року Радянським районним управлінням Головного управління СВС України в місті Києві ОСОБА_3 було зареєстровано в жилому приміщенні АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2000 року між Відкритим акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2» (власник) та Дочірнім підприємством «Житлоексплуатація» Відкритого акціонерного товариства «Київміськбуд-2» (балансоутримувач) було укладено договір, відповідно до умов якого, власник зобов'язується передати балансоутримувачу, а балансоутримувач зобов'язується прийняти в строкове безоплатне користування майно, в тому числі, і гуртожиток розташований по АДРЕСА_1.

02 березня 2004 року ОСОБА_9 було знято з реєстраційного обліку в жилому приміщенні АДРЕСА_1.

23 березня 2004 року Відкритим акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2» було видано розпорядження за №113 про переведення особистого рахунку на кімнату АДРЕСА_1 з ОСОБА_9 на колишнього чоловіка ОСОБА_3.

02 січня 2009 року на підставі акту/прийому передачі гуртожиток розташований по АДРЕСА_1 було передано з балансу Дочірнього підприємства «Житлоексплуатація» Відкритого акціонерного товариства «Київміськбуд-2» на баланс Відкритого акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2».

Правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» є Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2», що підтверджується статутом підприємства.

11 квітня 2013 року генеральним директором Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» було видано наказ за №29/1 про проведення перевірки законності проживання мешканців в гуртожитках, що належать товариству на праві власності.

14 травня 2014 року Публічним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2» на ім'я ОСОБА_3 було надіслано листа, яким повідомлено останнього про те, що станом на 2014 рік ОСОБА_3 без правових підстав проживає в гуртожитку, що на праві власності належить Публічному акціонерному товариству «Трест «Київміськбуд-2», у зв'язку з чим йому необхідно укласти договір найму (оренди) житла з товариством.

27 травня 2014 року ОСОБА_3 на адресу Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» було надіслано листа, яким повідомлено товариство про відсутність підстав для укладення договору найму (оренди) житла, оскільки він був вселений на підставі ст.9 ЖК України і набув право на безстрокове користування у встановленому порядку кімнатою АДРЕСА_1. Зазначив, що вже багато років сплачує у встановленому порядку квартирну плату, а тому правовідносини найму вже склались і укладення додаткового договору найму (оренди) житла не потребують.

18 червня 2014 року Публічним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2» на ім'я ОСОБА_3 було надіслано листа, яким його повідомлено, що він без правових підстав проживає в гуртожитку, що на праві власності належить Публічному акціонерному товариству «Трест «Київміськбуд-2», рішення адміністрації підприємства про його вселення не приймалось, ордер на вселення на його ім'я не видавався, у зв'язку з чим він повинен негайно звільнити займану кімнату або ж з'явитись на підприємство для укладення договору найму (оренди) житла.

Даний лист ОСОБА_3 було отримано 24 червня 2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Проте, ОСОБА_3 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у добровільному порядку не звільнив кімнату АДРЕСА_1,а тому Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» звернулось до суду з позовом про їх виселення в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та виселяючи ОСОБА_3та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, суд 1-ї інстанції посилався на те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Частиною 1 статті 127 ЖК України та пунктом 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР №208 від 03 червня 1986 року встановлено, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Відповідно до ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 власником гуртожитку не видавався ордер на вселення в кімнату АДРЕСА_1, який є єдиною підставою для вселення на вказану житлову площу. Відповідач також не заперечує той факт, що не перебував і не перебуває в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2». Зазначив, що поселився в кімнату АДРЕСА_1, як чоловік ОСОБА_9, яка була членом сім'ї наймача даної кімнати ОСОБА_8.

З дослідженого в судовому засіданні ордеру № 11 від 20 серпня 1990 року вбачається, що кімната АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_8 та членам його сім'ї ОСОБА_9 та ОСОБА_10, як працівнику позивача, для тимчасового проживання, а тому ОСОБА_3, який вселився у вказану кімнату гуртожитку в 1998 році як чоловік ОСОБА_9 набув таких же прав на вказану жилу площу, тобто, є тимчасовим мешканцем.

Відповідно до ст. 99 ЖК України, тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають, незалежно від тривалості проживання та підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Укладати договір найму (оренди) кімнати АДРЕСА_1 з Публічним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2» ОСОБА_3 відмовився.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог власника гуртожитку Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» про виселення ОСОБА_3 та його неповнолітнього сина ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за своїм змістом позов про виселення тимчасових мешканців є негаторним позовом. При вирішенні негаторного позову до нього не застосовуються правила щодо позовної давності, оскільки вимоги негаторного позову полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент пред'явлення позову, а тому з негаторним позовом можна звернутись в будь-який час, поки існує правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено в судовому засіданні, що на ім'я ОСОБА_3 не видавався ордер на вселення у спірну кімнату, а тому і не доведено неправомірності його проживання у кімнаті АДРЕСА_1, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Дочірнім підприємством «Житлоексплуатація» Відкритого акціонерного товариства «Київміськбуд-2» та/або Відкритим акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2», видавався ордер на поселення в кімнату гуртожитку АДРЕСА_1 суду не надано.

Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 з 1998 року зареєстрований в спірній кімнаті, оскільки пунктом п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року №9, роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він здійснює оплату спожитих комунальних послуг відповідно до наданих Публічним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2» рахунків за проживання в кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 також не спростовують висновків суду першої інстанції про виселення відповідача та його неповнолітнього сина з спірної кімнати гуртожитку, як тимчасового мешканця, оскільки відповідач проживає у вказаній кімнаті з неповнолітнім сином і сплачував платежі за отримані житлово-комунальні послуги за період проживання, але сплата комунальних платежів не тягне за собою набуття тимчасовим мешканцем гуртожитку набуття права на постійне проживання.

Не відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону і доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для виселення неповнолітнього ОСОБА_4, оскільки він ні у якості відповідача, ні у якості третьої особи ні в позовній заяві, ні у рішенні суду не зазначений, в судові засідання не викликався та участі під час розгляду справи не брав, з огляду на таке.

З позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» вбачається, що разом з ОСОБА_3 позивач просив виселити і неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стаття 39 ЦПК України передбачає, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

ОСОБА_3 є рідним батьком ОСОБА_4, а тому в силу вимог закону є законним представником ОСОБА_4, та був присутній у всіх судових засіданнях.

Твердження апелянта про те, що суд 1-ї інстанції фактично не вдавався до оцінки наявних у справі доказів та не здійснював аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд 1-ї інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідачів на користь позивача у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: