Номер провадження 2/289/100/15
Справа № 289/2207/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 м.Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого Невмержицький І. М.

при секретарі - Шуба В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Радомишльському районному суді Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про захист прав споживача та встановлення нікчемності правочину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим,що 13 липня 2007 року між позивачкою та ЗАТ(ПАТ) КБ «Приват Банк» в особі представника - начальника Радомишльського ТВБВ Житомирського регіонального управління Яковишен В.А.в м.Малин Житомирської області по вул.Винниченка,20 був укладений кредитний договір ZRRWAE00000180 з терміном дії з 13 липня 2007 року по 12 липня 2012 року включно,відповідно до умов якого банк надає позивачці кредит на купівлю автомобіля в розмірі 22 193,84 дол.США. В цей же день між позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір Застави,де з метою за безпечення виконання кредитного,Договору предметом застави являвся належний на праві власності ОСОБА_1наземний транспортний засіб- «КРАЙСЛЕР»,2002 року випуску,д.р.н. НОМЕР_1. В цей же день між позивачкою та ЗАТ «Інгосстрах» був укладений Договір страхування наземного транспортного засобу- «КРАЙСЛЕР» за №ZRRWAK00048785. Цей договір був укладений на виконання договору застави між ПАТ КБ «Приват-Банк» та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №ZRRWAK20450180 від 13 липня 2007 року.

Не погоджуючись на даний час з умовами,викладеними в згаданому Договорі, Позивачка вважає, що представник Банку - начальник Радомишльського ТВБВ Житомирського регіонального управління Яковишен В.А. не мав належного права на представництво інтересів Банку, так як видані на його «ім»я» Довіреності за №3402 від 23.04.2007 року та довіреність за №3436 від 24.04.2007 року на момент укладання Договору(13.07.2007 року) не були чинними,а тому просила суд встановити нікчемність зазначених вище довіреностей на підставі положень ст.ст.203,215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не з»явилася,про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином,причину неявки суду не повідомила,заяв не надіслала,а тому суд вважає за можливе розглянути справу без неї.

Представник відповідача Терехов О.Л. в судовому не з»явився,надіслав письмову заяву,просив справу розглянути без нього, заперечив проти позовних вимог,вважає їхнеобґрунтованими, при цьому звернувся до суду з письмовим клопотанням,у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в зв»язку з пропуском позивачем строків позовної давності,передбачених цивільним законодавством України.

Суд,дослідивши наявні письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Так,судом встановлено, що 13 липня 2007 року між позивачкою та ЗАТ(ПАТ) КБ «Приват Банк» в особі представника - начальника Радомишльського ТВБВ Житомирського регіонального управління Яковишен В.А.в м.Малин Житомирської області по вул. Винниченка, 20 був укладений кредитний договір №ZRRWAE 00000180 з терміном дії з 13 липня 2007 року по 12 липня 2012 року включно,відповідно до умов яке о банк надає позивачці кредит на купівлю автомобіля в розмірі 22 193,84 дол.США. В цей же день між позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір Застави,де з метою забезпечення виконання кредитного Договору предметом застави являвся належний на праві власності ОСОБА_1наземний транспортний засіб- «КРАЙСЛЕР»,2002 року випуску,д.р.н. НОМЕР_1. В цей же день між позивачкою та ЗАТ «Інгосстрах» був укладений Договір страхування наземного транспортного засобу- «КРАЙСЛЕР» за №ZRRWAK00048785. Цей договір був укладений на виконання договору застави між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №ZRRWAK204 50180 від 13 липня 20 07 року.

У відповідності до ч.І ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 112 ЦПК України, що діяла на момент укладання договорів, сторони мають право письмово визначити територіальну підсудність справи, крім справ, для яких встановлена виключна підсудність.

Крім того слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України,норми якої є нормами прямої дії,основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Нормою,визначеною ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки, згідно до вимог ст. 11 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії,яка порушує право;

- припинення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання зобов'язання в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної (немайнової шкоди;

- визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд також вправі захистити цивільне право або інтерес сторін іншим способом,що встановлений Договором або Законом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник відповідача звернувся до суду з письмовою заявою,заявив клопотання про застосування судом до даних спірних правовідносин строків позовної давності.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з нормами ч. 3,4 ст.267 ЦК України сплив терміну позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що з даним позовом позивачка звернулася до суду 01 грудня 2014 року,при цьому суд вважає,що перебіг строку позовної давності розпочався з моменту підписання сторонами Договору,а саме з 13 липня 2007 року,тобто з цього моменту до подачі позову пройшло більше трьох років.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності,при цьому позивачка не зазначила поважності причин пропуску цього строку і не звернулася до суду з клопотанням про поновлення вказаного строку.

Сплив строків позовної давності,про застосування яких заявив клопотання представник відповідача у справі,є вже підставою для відмови у задоволенні позову, тому суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону,а тому відмовляє в їх задоволенні.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд приймає рішення щодо розподілення судовимх витрат між сторнами у спорі.

На підставі викладеного,керуючись ст. ст.З,8,10,11,15,57- 60, 88, 169, 179, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст.ст.203, 215,257,267,627,638-654 ЦК України,Конституції України,суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ПАТ КБ «Приват Банк» про захист прав споживача та встановлення нікчемності правочину.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів починаючи з дня його проголошення.Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Радомишльського І. М. Невмержицький районного суду