Справа № 751/1328/15-ц Провадження № 22-ц/795/964/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Овсієнко Ю. К. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.,
суддів:Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,
при секретарі:Покладу Д.В.,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7, представника третьої особи ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, зобов'язання надати ключі від квартири та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2015 року змінити, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9, який діє сам та в інтересах малолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_6 шляхом: зобов'язання ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_9 в користуванні квартирою АДРЕСА_1; вселення ОСОБА_9 в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язання ОСОБА_6 надати ключі від квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_9 відмовити. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1500,00 грн. понесених судових витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.04.2015 року залишити без змін, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2015 року позов ОСОБА_9. задоволено частково. Зобов»язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_9 в користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_9 до квартири АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСОБА_6 надати ОСОБА_9 ключі від квартири АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач та його донька відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 27.08.2014 року є власниками 1/4 частини вищевказаної спірної квартири кожен та тієї обставини, що відповідачем було змінено замок у вхідних дверях, а ключі позивачеві не надавались.

Апелянт зазначає, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, що є дідом позивача повідомив, що він особисто звертався до відповідачки з пропозиціями про спільне використання майна, а сам позивач особисто до ОСОБА_6 з цього приводу не звертався.

Крім того, апелянт зазначає, що на пропозицію про часткову оплату послуг чи їх компенсацію та встановлення режиму спільного користування спільною квартирою позивач відповів відмовою і на сьогоднішній день жодної участі в утриманні спірного майна як власник та опікун співвласника ОСОБА_10 не приймає. Жодних листів від позивача щодо надання ключів та усунення перешкод у користуванні спірною квартирою після того як він зібрав речі та виїхав з неї відповідачка не отримувала. З моменту вступу в спадщину і до квітня 2015 року квартира стояла пуста, а позивач відмовлявся жодним чином вирішувати питання про порядок користування квартирою.

В силу того, що спірна квартира є однокімнатною загальною площею 39,0 кв.м. і на даний час в ній проживає апелянт зі своєю сім'єю та з урахуванням наявності конфлікту між нею та позивачем одночасне проживання у спірній квартирі спільно всіма співвласниками є не можливим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/ 97- ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угод, відповідно до закону за своєю воле, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об»єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12, яка була дружиною позивача, матір»ю малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочкою відповідача, згідно копії свідоцтва на спадщину за законом від 27 серпня 2014 року ОСОБА_9, ОСОБА_10, кожному, видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_6 - свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку. Вся квартира складається з однієї кімнати житловою площею 20,5 кв.м., загальною площею 39,0 кв.м. (а.с. 9).

08.10.2014 року ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_6 з заявою, яку надіслав рекомендованим листом, в якій просив надати йому ключі від квартири АДРЕСА_1 та не чинити йому з донькою перешкод в користуванні вказаною квартирою (а.с. 10).

У висновку про результати звернення гр. ОСОБА_9 від 20.11.2014 року встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які пояснили, що квартиру зняли за договором через агентство, орендодавцем договору являється гр.. ОСОБА_6 (а.с. 11).

Встановивши зазначені обставини, та керуючись ст.ст.383,391 ЦК України, суд обґрунтовано частково задовольняючи позовні вимоги, зобов'язав відповідача яка своєю поведінкою створює перешкоди позивачу у здійсненні правомочностей власника, не чинити перешкоди ОСОБА_9. в користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселивши позивача до вказаної квартири та зобов'язавши ОСОБА_6, надати йому ключі від зазначеної квартири, При цьому ОСОБА_6 не доведено в суді правомірності своєї поведінки як учасника спільної часткової власності, яка виходячи із змісту ч.1 ст. 358 ЦК України повинна здійснювати правомочності по володінню,користуванню і розпорядженню спільною річчю(квартирою) за спільною згодою з ОСОБА_9

Приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводи щодо неможливості вселення позивача з дочкою у спірну квартиру яка є однокімнатною загальною площею 39,0 кв. м., не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини. Розмір квартири за санітарно - технічними нормами придатної для постійного в ній проживання, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про вселення власника в належну йому квартиру.

Суд першої інстанції розподіляючи судові витрати між сторонами, виходячи з правил ст.88 ЦПК України обгрунтовано присудив з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 понесені ним і документально підтверджені такі витрати, зокрема 243 грн.60 коп., судового збору. При цьому є безпідставними посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 щодо необхідності стягнення на її користь з позивача 1500 грн., витрат на правову допомогу,оскільки витрати на правову допомогу - грошові витрати які несуть особи, які беруть участь у справі у зв»язку з її розглядом та оплатою допомоги адвоката несуть сторони. Виходячи ж із змісту ст.88 ЦПК України у разі надання правової допомоги оплатно, такі витрати відшкодовуються коли позов задоволено, однак законодавством не передбачено відшкодування таких витрат особам які порушили права позивача. Тому суд першої інстанції правильно за результатами розгляду справи зробив розподіл судових витрат між сторонами, за яким відсутні підстави для присудження з ОСОБА_9 (на користь якого ухвалено рішення), ОСОБА_6 понесених нею витрат на правову допомогу .

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування або зміни рішення суду в оскаржуваній частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, що рішення суду ґрунтується на підтверджених обставинах, що мають значення для справи, апеляційну скаргу необхідно відхилити і залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: