КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/832/14-ц
Провадження №2/319/6/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2015 року смт Куйбишеве
Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Мальованого В.О.,
при секретарі Синяковій О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - Деснянська державна адміністрація) про позбавлення батьківських прав, -
09 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, 2002 року народження. Починаючи з 2007 року батько дитини - залишив сім"ю, виїхав з міста, припинив відвідувати дитину, не цікавиться станом її здоров'я, умовами виховання та утримання, чим фактично ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати дитини, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина залишилась на утриманні і вихованні своєї сестри - ОСОБА_1, проживає разом з нею. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з"явилась, про час і місце розгляду повідомлена належним чином. Позивач у письмовій заяві повідомила судові про те, що нею підтримуються заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та прохає справу розглянути без її участі.
Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином ( згідно ч.9 ст.74 ЦПК України), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив.
Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи.
Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст.169, 224 ЦПК України, за письмової згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Прокурор та представник третьої особи - Деснянської державної адміністрації в судове засідання не з"явились, про час і місце розгляду повідомлені. Від представника третьої особи повідомлення про згоду на участь у справі не надійшло. Відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України, якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї.
У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, з'ясувавши позицію позичава, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст.57-60 ЦПК України.
У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.
Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Київ. Її батьками є: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_4, шлюб між якими не реєструвався.
Відповідач ОСОБА_2 з 2007 року припинив спілкуватись з дитиною, залишив неповнолітню дитину з її матір"ю і по теперішній час не цікавиться станом її здоров'я, умовами виховання та утримання дитини, матеріально не допомагає, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків.
Мати дитини - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що відділом реєстрації смерті у м.Києві 14 квітня 2014 року складено відповідний актовий запис №6555.
Позивач ОСОБА_1 являється сестрою по матері неповнолітній дитині ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 та свідоцтвом про шлюб, згідно якого ОСОБА_1 змінила прізвище на прізвище чоловіка - ОСОБА_1.
Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
На підставі ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
В ході судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї доньки, не цікавиться її фізичним розвитком.
За вищевказаних обставин Деснянська державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_3, 2002 року народження, про що надано відповідний висновок №102/03/31-4426 від 17 липня 2014 року.
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання учениці 5-б класу ліцею №293 І-ІІІступеня Деснянського району м.Києва ОСОБА_3, 2002 року народження, від 07 травня 2014 року, житлово-побутові умови за місцем проживання неповнолітньої дитини по АДРЕСА_1 визнані задовільними, житлове приміщення складається з 3 кімнат, на час обстеження в кімнатах тепло, прибрано, є меблі, невеликі запаси харчування, одяг по сезону. За ціює адресою проживають ОСОБА_5, 1946 року народження, ОСОБА_6, 1951 року народження, ОСОБА_7, 1989 року народження та ОСОБА_8, 2013 року народження ( а.с.20).
Даючи оцінку вказаним доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків та ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків.
Крім того в матеріалах справи є заява ОСОБА_2, посвідчена нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 квітня 2014 року, якою відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_3, 2002 року народження.
Суд погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини.
У зв'язку з ухиленням ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат в сумі 243,60грн, а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду .
Керуючись п.2 ч.1 ст.164 СК України, стст.10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області від 16 грудня 2005 року, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області від 16 грудня 2005 року, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в місті Києві від 17 травня 2012 року, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 ( двісті сорок три ) гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
У разі відмови в перегляді заочного рішення, рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.О. Мальований