Справа № 161/9308/15-ц
Провадження № 2/161/3053/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 серпня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.

при секретарі Загородній О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_1 у справах дітей Луцької міської ради про стягнення аліментів та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_1 у справах дітей Луцької міської ради про стягнення аліментів та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі до з 14.01.2009 року по 22.10.2014 року року. Від даного шлюбу у них 02.06.2009 року народився син ОСОБА_3.

Вказує, що дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач у вихованні сина участі не приймає і матеріально не утримує. Зазначає, що маючи можливість разом з сином поїхати за кордон на відпочинок, отримати згоди від відповідача на виготовлення проїзного документу та поїздку вона не має можливості, оскільки відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду.

Просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі - 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дитиною повноліття.

Крім того просить суд надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення ним 16 років, тобто до 02 червня 2025 року, у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 та надати їй дозвіл на оформлення та виготовлення проїзних документів на право на багаторазові тимчасові виїзди за межі України неповнолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним 16 років, тобто до 02 червня 2025 року, у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами справи, не заперечував щодо постановлення заочного рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча завчасно і належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Представник третьої особи - ОСОБА_1 у справах дітей Луцької міської ради ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, проте подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи.

З погодженням з представником позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 269551 (а.с. 8).

Відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 22.10.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні неповнолітньої дитини, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу дитині, яка знаходяться на утриманні та вихованні матері.

Також встановлено, що сторони проживають окремо. Неповнолітній син проживає з матірю ОСОБА_1, яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З огляду на цю обставину, позивач має можливість на поїздку з сином на відпочинок за кордон з метою забезпечення належного та всебічного розвитку дитини. Крім того, тимчасовий виїзд дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлений потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини.

Ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що ОСОБА_3 спроможний платити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

Статтею 10 пунктом 2 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобовязання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на вїзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою воззєднання сімї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сімї (ст. 10 п. 1).

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим.

Кожна особа має право на проживання в сімї, особа може бути примусово ізольована від сімї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати згоду батька неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_7 на виїзд за кордон, в тому числі з метою належного та всебічного розвитку, а також для оздоровлення, оскільки останній відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд сина за кордон. Крім того, відповідач проживає на території АТО в м. Горлівці Донецької області.

В даному випадку в інтересах дитини є тимчасовий виїзд за межі України. Разом з тим, тимчасовий виїзди дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлений потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не позбавляє відповідача можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною .

Крім того, виходячи з положень ст. 141 СК України, відповідач як батько дитини має рівнозначне з позивачем право на участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, в тому числі і на спільні виїзди з дитиною за межі України. Такого права відповідача не заперечує позивач.

Обставин, які обмежують право неповнолітнього ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за межі України суд не вбачає, а тому, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 15, 16, 58, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, на підставі Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, ст. 155 СК України, ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі - 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з 18.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення ним 16 років, тобто до 02 червня 2025 року, у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення та виготовлення проїзних документів на право на багаторазові тимчасові виїзди за межі України неповнолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним 16 років, тобто до 02 червня 2025 року, у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_8