АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А., Ремеза В.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2010 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договорами № 279МТ від 30 травня 2008 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між позивачем та ОСОБА_4 були укладені кредитні договори № б/н від 23 липня 2007 року та № 279МТ від 30 травня 2008 року, за умовами яких, позивач надав, а ОСОБА_4 отримав у кредит грошові кошти. Зобов'язання відповідача за кредитними договорами, забезпечені порукою на підставі договору поруки, укладеного між позивачем та іншими відповідачами. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яку відповідачі добровільно не погашають, тому банк просив суд у рахунок погашення заборгованості за договором № 279МТ від 30 травня 2008 року стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 25240,18 дол. США; стягнути солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 200 грн. та за договором № б/н від 23 липня 2007 року з ОСОБА_4 - 2684,41 грн. та солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_4 - 200 грн. (а.с. 2-5).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 201751,73 грн. заборгованості за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року.

Стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 200,00 грн. заборгованості за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2484,41 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 липня 2007 року.

Стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 200,00 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 липня 2007 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено, вирішено питання судових витрат (а.с. 65).

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухваленого судового рішення в частині стягнення з них заборгованості за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року, а також судових витрат, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 91-93).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок неналежного виконання позичальником кредитного зобов'язання за укладеним кредитним договором виникла заборгованість, яку слід стягнути з відповідачів, в тому числі й з апелянтів, як з поручителів, на користь банку.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 279МТ за умовами якого банк зобов'язався надати кредит у сумі 20000 дол. США, а ОСОБА_4 зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договорі розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 26-30).

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року позивач надав договір поруки № 279МТР/1 між позивачем та ОСОБА_2 від 30 травня 2008 року, згідно умов якого остання зобов'язалась солідарно відповідати перед банком за виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року. Аналогічний договір поруки № 279МТР від 30 травня 2008 року було надано з ОСОБА_3 (а.с. 169-170).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи, проведеної 23 січня 2015 року експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, вбачається, що підписи від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вищевказаних договорах поруки виконані не ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням їх справжніх підписів (а.с. 176-184).

Доказів на спростування даного висновку експертизи позивачем надано не було.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори поруки не підписували, а тому у них не виникли зобов'язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту, таким чином підстави для задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року відсутні.

З урахуванням зазначених обставин судова колегія дійшла висновку, що висновок суду першої інстанції стосовно наявності підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як поручителів, заборгованості за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року є таким, що не відповідає обставинам справи та таким, до якого суд дійшов внаслідок неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, а тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року, а також в частині стягнення з них на користь держави судових витрат, з прийняттям в цій частині нового про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як поручителів, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у вигляді сплати судового збору в розмірі 1130,80 грн. (а.с. 90, 100), витрати, пов'язані з явкою до суду у розмірі 583,13 грн. (а.с. 190-193) та витрати понесені ОСОБА_3 у вигляді витрат, пов'язаних з явкою до суду у розмірі 583,13 грн. (а.с. 195-198) та витрати, пов'язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи в розмірі 3542,40 грн. (а.с. 194), підлягають стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі ст. 88 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується і не є предметом апеляційного розгляду, оскільки апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» - суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог рішення не оскаржується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2010 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 279МТ від 30 травня 2008 року, а також в частині стягнення з них на користь держави судових витрат та ухвалити в цій частині нове.

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №279МТ від 30 травня 2008 року - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Наб. Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) у рахунок повернення судових витрат - 1713,93 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Наб. Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, іпн НОМЕР_2) у рахунок повернення судових витрат - 4125,53 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: