19.08.2015 Справа № 2/337/1282/2015
Провадження № 337/2930/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

при секретарі Чередниченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який в ході розгляду уточнила заявами від 14.07.2015 (а.с. 40) та 05.08.2015 року (а.с. 82), збільшивши розмір позовних вимог. В обґрунтування вказала, що 31.05.2014 року в смт. Михайлівка, ОСОБА_2 нанесла їй тілесні ушкодження, в результаті яких вона отримала травму голови, лівого ока. Просила суд відшкодувати їй заподіяну матеріальну та моральну шкоду в загальній сумі 19 399,16 грн.

14.07.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди (а.с. 29-30). Зустрічний позов був залишений без руху ухвалою суду від 16.07.2015 року (а.с. 61) та повернутий ОСОБА_2 ухвалою від 27.07.2015 року (а.с. 71).

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що 31.05.2014 року у неї виник конфлікт із її сестрою ОСОБА_2, в ході якого відповідач нанесла їй удар шматком цегли в область голови. Вона викликала швидку допомогу та звернулась в міліцію. В результаті удару їй було спричинено тілесні ушкодження, - струс мозку, ушкодження лівої сторони обличчя. Внаслідок травми, у неї знизився зір, вона звернулась за лікуванням до офтальмолога та невролога. В липні 2015 року їй було проведено операцію з заміни хлусталика ока в клініці Візус. Просила суд стягнути на свою користь вартість лікування. Пояснила, що внаслідок травми ока вона зазнала труднощі на роботі, при використанні компютера, при роботі із документами, чим їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 6000 грн. Слідчий Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області закрив провадження по справі за її заявою, постанову вона не оскаржила.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечили проти позову в повному обсязі, просили суд відмовити в його задоволенні. ОСОБА_2 пояснила, що 31.05.2014 року у неї виник конфлікт з її сестрою ОСОБА_1 з приводу орендної плати за користування земельною ділянкою. ОСОБА_1 вдарила її «сапою» в область руки, після чого вона підняла з землі невеликий шматок глини та вдарила ним ОСОБА_3 в область голови, в результаті чого подряпала їй ніс. Крім того, пояснила, що ОСОБА_1 задовго до цих подій мала проблеми із зором, і лікування, яке ОСОБА_1 проходила в 2015 році, ніяк не повязано із заподіянням їй тілесних ушкоджень.

Представник ОСОБА_2 пояснив, що кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 було закрито постановою слідчого у звязку із відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_2, постанова позивачем не оскаржена, а тому відсутні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди. Крім того, розмір шкоди належним чином не обґрунтований. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

31.05.2014 року до Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області звернулась ОСОБА_1 із заявою про те, 31.05.2015 року в будинку №31 по вул. Степній в с. Михайлівка, Запорізької області, у неї виник конфлікт із сестрою ОСОБА_2, в ході якого ОСОБА_2 підняла рукою шматок цегли і вдарила її в обличчя в область носа. Від удару у неї пішла кров (а.с. 3-4).

31.05.2014 року заява ОСОБА_1 була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим Довженко С.С. під № 00000284.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №92 від 10.06.2014 року, тілесні ушкодження у ОСОБА_1 утворились від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, і не суперечать обставинам на які вказано у постанові слідчого. Рана на обличчі, струс головного мозку у ОСОБА_1 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткотривалим розладом здоровя. Садна на обличчі- легкі тілесні ушкодження (а.с. 48-49).

31.05.2014 року ОСОБА_2 також звернулась до Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про 31.05.2014 року ОСОБА_1 нанесла їй тілесні ушкодження в ході сварки. Заява ОСОБА_2 була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 00000285 (а.с. 36).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №85 від 03.06.2014 року, у ОСОБА_2 виявлена рана на правій верхній кінцівці. Знайдене тілесне пошкодження утворилось від дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею і не суперечить обставинам на які вказує потерпіла (а.с. 38).

30.09.2014 року слідчим Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 за ознаками ч.1 ст. 125 КК України (а.с. 33-34).

Підставою для закриття провадження стала відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України). Слідчий мотивував свою постанову тим, що у слідства вичерпані обєктивні можливості встановити причетність ОСОБА_2 до злочину. Зібрані по справі докази не містять беззаперечних даних про винуватість ОСОБА_2 у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що постанова про закриття кримінального провадження нею не оскаржена.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Однією із засад кримінального провадження є презумпція невинуватості, яка означає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (ч.1 ст.17 КПК України).

За змістом статті 282 КПК України у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення під час досудового розслідування, слідчий виносить постанову про закриття кримінального провадження (частина 1 статті). Встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення під час судового рогляду є підставою для ухвалення виправдувального вироку (частина 7 статті).

При цьому потерпілий, в будь-якому випадку має право оскаржити процесуальне рішення, прийняте у результаті встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Так, ОСОБА_1 мала право оскаржити постанову слідчого про закриття провадження від 30.09.2014 року протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, що передбачено статтями 303-304 КПК України.

Проте позивач ОСОБА_1 постанову про закриття провадження не оскаржила, що свідчить про її згоду із прийнятим слідчим рішення.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до розяснень, які викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи вказані норми законодавства, підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, є обвинувальний вирок суду. Враховуючи дію принципу презумпції невинуватості, особа не зобовязана відшкодовувати таку шкоду, доки її винуватість у вчиненні злочину не доведена в суді.

Разом з тим, відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Тому, враховуючи, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, судом були проаналізовані також інші докази, надані позивачем.

Так, ОСОБА_1 посилається на те, що внаслідок тілесного ушкодження, заподіяного їй ОСОБА_2, вона отримала травму ока, у неї знизився зір, було проведено операцію для відновлення зору. Моральні страждання обґрунтовані тим, що внаслідок зниження зору, позивач не могла належним чином виконувати свої функціональні обовязки на роботі.

Із наданої ОСОБА_1 медичної документації вбачається, що вона проходила лікування в клініці офтальмологіїї ТОВ «ВІЗУС». В липні 2015 року їй було зроблено операцію.

Проте, жодних даних про те, що лікування зору було викликано саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_2, в матеріалах справи немає.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 вказала в позовній заяві, що судово-медичний експерт виявив у неї зниження зору лівого оку, такі дані у висновку судово-медичної експертизи відсутні. Єдині тілесні ушкодження, що були виявлені у ОСОБА_1 описані експертом як садна на ділянці спинки носа та лоба.

Так само, в медичній документації ТОВ «ВІЗУС» відсутні посилання на те, що лікування зору у ОСОБА_1 повязано із отриманням нею травми ока, чи будь-яких тілесних ушкоджень.

Заподіяну шкоду, як моральну так і матеріальну, ОСОБА_1 повязує саме із лікуванням зору та дискомфортом внаслідок його погіршення. Враховуючи встановлені по справі обставини, у суду виникають сумніви щодо причинно-наслідкового звязку між діями ОСОБА_2 та лікуванням зору позивачем ОСОБА_1

Підсумовуючи викладене, слід зробити висновок, що в ході розгляду справи позивачем не було доведено протиправність дій ОСОБА_2, а також наявність причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та витратами на лікування, які понесла ОСОБА_1 Так само не було встановлено підстав для відшкодування моральної шкоди. У звязку із цим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: А.М. Котляр