Справа №591/1487/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мальована-Когер В. В.
Номер провадження 22-ц/788/1568/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

02 березня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, який обгрунтвувала тим, що рішенням суду на її користь стягнуто з ОСОБА_3 різницю вартості часток майна у розмірі 189258 грн., яке перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі. У зв'язку з несплатою вказаних коштів, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивачка просила суд стягнути з відповідача 101216 грн. інфляційних нарахувань, 4728,86 грн. - 3 % річних, а всього 105944,86 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачки 101216 грн. інфляційних витрат, 4728,86 грн. - 3 % річних. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та відмовити у задовленні позовних вимог. Звертає увагу суду, що правовідносини, що склалися між сторонами є сімейними, а не зобов'язальними, а тому застосування ст. 625 ЦК України та стягнення індексу інфляції і трьох процентів річних є необґрунтованим.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у позові, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що боржник прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому у відповідності до ст. 625 ЦК України стягнув з відповідача інфляційні нарахування за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Колегія суддів не може погодитись з цим висновком суду, оскільки він зроблений на неповно з'ясованих обставинах, що мають вирішальне значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, поділено майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (а.с. 13 - 16).

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2014 року вказане рішення суду першої інстанції змінене в частині вимог про розподіл спільно нажитого майна подружжя, крім того стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 різницю вартості часток поділеного спільно нажитого майна у розмірі 189 258 грн. (а.с. 8 - 12).

Постановою державного виконавця від 17 липня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1806/13019/12 виданого Ковпаківським районним судом 15 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 різниці вартості часток поділеного спільно нажитого майна у розмірі 189 258 грн. (а.с. 6).

Встановлено, що рішення суду в частині стягнення різниці вартості часток поділеного майна залишається не виконаним.

Із пояснень державного виконавця вбачається, що ним проведені дії по оцінці майна та накладенні стягнення на грошові кошти, що знаходяться в Банку.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання рішення ухваленого із незобов'язальних правовідносин, зокрема щодо поділу спільного майна подружжя.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід мати на увазі, що ст. 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Передбачена вказаною нормою закону відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на сімейні правовідносин та на випадки невиконання судового рішення.

Таким чином, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку посилалась позивачка як на підставу своїх позовних вимог, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, не визначився з характером спірних правовідносин та не взяв до уваги того факту, що між сторонами виникли сімейні відносини з приводу виконання рішення щодо поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а не з приводу порушення боржником грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -