У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до публічного акціонерного товариства «Світ Електроніки», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Світ Електроніки», про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 9 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та закритим акціонерним товариством «Світ Електроніки», тепер - публічне акціонерне товариство «Світ Електроніки» (далі - ПАТ «Світ Електроніки»), укладено договір про відкриття кредитної лінії за програмою мультивалютного кредитування, за умовами якого, з урахуванням внесених змін, банк надав останньому кредит у розмірі 2 млн 600 тис. доларів США на строк до 9 червня 2012 року з процентною ставкою за користування кредитними коштами з 9 червня 2008 року до 1 вересня 2010 року в розмірі 15 % річних, з 1 вересня 2010 року до 9 червня 2011 року в розмірі 12,5 % річних, а з 24 червня 2011 року в розмірі 11 % річних. На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 9 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки на строк до 9 червня 2014 року.

Взяті на себе зобов'язання відповідачі не виконали, на вимоги не реагували, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Ураховуючи викладене, банк, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 277 271 долар 15 центів США, що є еквівалентом 91 299 838 грн 68 коп. та судові витрати в розмірі 3 654 грн.

У березні ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 9 червня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Правекс Банк» укладено договір поруки, яким забезпечувалися кредитні зобов'язання ПАТ «Світ Електроніки» перед ПАТ КБ «Правекс-Банк» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії за програмою мультивалютного кредитування від 9 червня 2008 року, за умовами якого був встановлений кінцевий строк повернення кредиту - 9 червня 2012 року. У договорі поруки відсутня умова, що визначає строк поруки. Протягом 18 місяців після спливу встановленого кредитним договором строку повернення кредиту банк не пред'являв вимог до нього як до поручителя і лише 17 січня 2014 року, більше, ніж через 6 місяців після настання строку виконання вказаного кредитного зобов'язання, банк звернувся до нього з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати договір поруки припиненим з 10 грудня 2012 року та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ПАТ «Світ Електроніки» та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 9 червня 2008 року в розмірі 3 277 271 доларів 15 центів США, що є еквівалентом 91 299 838 грн 67 коп. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3, розподілу судових витрат та відмови в задоволенні зустрічного позову скасовано, ухвалено нове рішення, яким зустрічний позов задоволено. Визнано поруку ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Правекс-Банк» за договором поруки від 9 червня 2008 року припиненою з 10 грудня 2012 року. Відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ПАТ «Світ Електроніки» на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 3 654 грн на відшкодування сплаченого судового збору. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Правекс-Банк» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, оскільки ПАТ «Світ Електроніки» свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, це є підставою для стягнення з нього грошових коштів за цим договором, однак у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Разом з тим, оскільки строк дії договору поруки на момент пред'явлення ПАТ КБ «Правекс-Банк» позову не закінчений, суд відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3, розподілу судових витрат та відмови в задоволенні зустрічного позову та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, виходив із того, що строк поруки сторони у договорі поруки не визначили, а банк пред'явив вимогу до поручителя, після спливу шестимісячного строку (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

При цьому суд погодився з висновком районного суду щодо задоволення позову банка до позичальника.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та закритим акціонерним товариством «Світ Електроніки», тепер - ПАТ «Світ Електроніки», укладено договір про відкриття кредитної лінії за програмою мультивалютного кредитування, за умовами якого, з урахуванням внесених змін, банк надав останньому кредит у розмірі 2 млн 600 тис. доларів США на строк до 9 червня 2012 року з процентною ставкою за користування кредитними коштами з 9 червня 2008 року до 1 вересня 2010 року в розмірі 15 % річних, з 1 вересня 2010 року до 9 червня 2011 року в розмірі 12,5 % річних, а з 24 червня 2011 року в розмірі 11 % річних.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_3 9 червня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель, зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки від 9 червня 2008 року даний договір набирає чинності з моменту його підписання і нотаріального посвідчення і діє до 9 червня 2014 року.

Так, норма ч. 4 ст. 559 ЦК України визначає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, отже, таким строком є саме строк договору поруки.

На зазначене у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд уваги не звернув.

Крім того, згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за чч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув; не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, дійсних прав і обов'язків, які випливають з договору поруки та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя та визнання договору поруки припиненим з 10 грудня 2012 року.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик