МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"26" лютого 2015 р. Справа № 370/2942/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., при секретарі Стернюку Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернулась до Макарівського районного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови розмірами 2,5x1,2м. до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач допустив порушення права позивача на володіння та користування житловим будинком, оскільки прибудову відповідачем було зведено на відстані близько 1,5 м. до безпосереднього входу житлового будинку позивача та в притул до ганку, що у свою чергу, виключило можливість вільного доступу до будинку. Крім того, проведенням відповідачем реконструкції житлового будинку, шляхом збільшення площі забудови, унеможливило заїзд до виділеної у власність позивачеві, на підставі Ухвали Макарівського районного суду Київської області від 28.05.2014 року, ? частину сараю «Б» (гараж).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити із підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2, та її представник ОСОБА_3, проти задоволення позовних вимог заперечили. Зазначили, земельна ділянка на якій було здійснено самочинне будівництва знаходиться у їхньому спільному користуванні, а не у користуванні лише позивача, а також, що позивачем не надано жодного доказу порушення її прав щодо користування та розпорядження належною їй частиною житлового будинку, тому підстав для задоволення заявленого позову немає. З урахуванням викладеного просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 28.05.2014 року затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, згідно з якою здійснено розподіл в натурі належного їм на праві спільної часткової власності домоволодіння АДРЕСА_1 наступним чином:

Визнано за ОСОБА_2 право власності на належних їй 1/3 частки домоволодіння, а саме: по будинку:

а) жилу кімнату 1-3, площею 18,60 кв.м, вартістю 26 319 грн.;

б) коридор 1-2, площею 7,40 кв.м, вартістю 10 471 грн.;

в) веранду І, площею 14,50 кв.м, вартістю 12 408.;

г) ганок, вартістю 536 грн.;

а всього - приміщень будинку загальною площею 40,5 кв.м З надвірних

господарських будівель і споруд:

а) сарай - «Г» (цілком), вартістю 3 862 грн.;

б) ? частину сараю «Б» (сарай), вартістю 10 006 грн.;

в) ? частину колодязя №1, вартістю І 064 грн.;

г) ? частину огорожі № 5-6, вартістю 4 036 грн.;

д) ? частину тротуару І, вартістю 1 170 грн.,

Визнано за ОСОБА_1 право власності на належних їй 2/3 частки домоволодіння, а саме:

по будинку:

а) жилу кімнату 1-4, площею 12,60 кв.м, вартістю 17 829 грн.;

б) жилу кімнату 1-5, площею 15,3 кв.м, вартістю 21 649 грн.;

в) жилу кімнату 1-8, площею 11,60 кв.м, вартістю 16 414 грн.;

г) санвузол 1-6, площею 4,00 кв.м, вартістю 5 555 грн.;

д) веранду 1-7, площею 8,60 кв.м, вартістю 11 943 грн.;

е) ганок, вартістю 483 грн.,

З надвірних господарських будівельних споруд:

а) ? частину сараю «Б» (гараж), вартістю 10 006 грн.;

б) погріб - під «Б», вартістю 6 996 грн.;

в) вхід до погреба «Л», вартістю 2 458 грн.;

г) ганок, вартістю 483 грн.;

г) ? частину колодязя №1, вартістю 1 064 грн.;

д) ? частину огорожі №5-6, вартістю 4 036 грн.;

е) ? частину тротуару І, вартістю 1 170 грн.,

Крім того, сторони прийняли зобов'язання провести будівельно- монтажні роботи по забезпеченню ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, які їм виділяються за мировою угодою згідно належних їм часток, порівну, а саме:

а) ОСОБА_2 зобов'язується закласти цеглою дверний проріз між приміщеннями: 1-8 - жила кімната, площею 11,6 кв.м та 1-2 - коридором, площею 7,4 кв.м;

б) ОСОБА_1 зобов'язується закласти цеглою дверний проріз між приміщеннями: 1-5 - жила кімната, площею 15,3 кв.м та коридором 1- 2, площею 7,4 кв.м; прорізати дверний проріз між приміщеннями: 1-8 жилою кімнатою, площею 11,6 кв.м тД приміщенням 1-5 жилою кімнатою, площею 15, З кв.м.

Сторони у мировій угоді також зобов'язались не чинити один одному перешкод у вільному користуванні (розпорядженні) своєю часткою у нерухомому майні та домовились, що земельною присадибною ділянкою, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних господарських будівель і споруд (подвір'ям), а також для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,08 га, що розташована в АДРЕСА_1, вони використовують спільно, за взаємною згодою, без поділу земельної ділянки та визначення конкретного порядку користування присадибною земельною ділянкою, відповідно до розміру їх часток (пропорційно розміру їх часток) у праві власності на домоволодіння, і окремої угоди з цього приводу, до моменту приватизації земельної ділянки укладати між собою не будуть.

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних меж об'єкта від 04.02.2015 року, прибудова до частини індивідуального житлового будинку, що належить гр. ОСОБА_2 (будівельний об'єм - 19,8 м3, загально. Прощею прибудови - 6,4 м?,площі забудови - 6,5 м?), за адресою: АДРЕСА_1, встановлено її відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість її безпечної експлуатації.

Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд виходить з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.7 ст.367 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами етапі 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, щовідповідно до вимог етапі 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу щодо обставин, які не підлягають доказуванню.

Суд вважає, що позивач не довів обставин, та не надав суду жодного доказу, на які він посилається на підставу своїх вимог, а саме, що відповідач порушив її права щодо користування та розпорядження належною їй частиною житлового будинку. Земельною ділянкою вони використовують спільно, за взаємною згодою, без поділу земельної ділянки та визначення конкретного порядку користування присадибною земельною ділянкою, відповідно до розміру їх часток (пропорційно розміру їх часток) у праві власності на домоволодіння.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови у позові стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 207, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Макарівський районний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Косенко