АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6017/15 Справа № 205/472/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконними дій, встановлення порядку володіння та користування житловим будинком, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_5, ОСОБА_6 діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, звернулися із позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, і просять суд визнати незаконними перешкоди у володінні та користуванні кімнатою загальною площею 13,0 кв.м. (поз.3) в одноквартирному житловому будинку АДРЕСА_1, та встановити порядок володіння та користування одноквартирним житловим будинком АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, кімнату загальною площею 13,0 кв.м. (поз.3), ОСОБА_9, ОСОБА_8 кімнату загальною площею 9,0 кв.м. (поз.5), ОСОБА_10 кімнату загальною площею 8,9 кв.м. (поз.6); встановити між співвласниками ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 порядок рівного володіння та користування місцями загального користування, як то кухня - 11,1 кв.м., вбиральня - 6,2 кв.м., коридор - 14,3 кв.м., комора - 1,3 кв.м., зобов'язати ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8 звільнити кімнату загальною площею 13,0 кв.м. Стягнути судові витрати із відповідачів на її користь.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони на праві спільної часткової власності являються власниками 7/14 частин квартири АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками даного домоволодіння є ОСОБА_8, розмір його частки складає 2/14, ОСОБА_9, розмір її частки складає 3/14, ОСОБА_10, розмір її частки складає - 2/14.

Між сторонами, як співвласниками виник спір щодо володіння та користування своїми частинами майна, та відповідачі перешкоджають користуватися приміщеннями домоволодіння, у зв'язку із чим виникла необхідність встановлення порядку володіння та користування приміщеннями вищевказаного домоволодіння.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_5, звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду, де ставить питання про його часткове скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення, згідно п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, розмір частки у власності ОСОБА_5 2/14, ОСОБА_6 3/14, ОСОБА_7 2/14 (а.с.26,27,28).

Також, співвласниками спірного домоволодіння являються ОСОБА_8 розмір частки якого складає 2/14, ОСОБА_9 розмір частки якої складає 3/14 та ОСОБА_10, розмір частки якої складає - 2/14 (а.с.25).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2014 року частково змінено рішення першої інстанції та визначено частки співвласників квартири АДРЕСА_1 в зазначених вище розмірах та припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. В частині позовних вимог щодо встановлення порядку користування квартирою рішення першої інстанції, яким відмовлено, залишено без змін (а.с.25).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги про визначення порядку користування квартирою є передчасними, оскільки визначення порядку користування спірним майном допускається у разі виділу часток спільного майна в натурі, яка б відповідала частками, що належать кожному із позивачів у праві спільної часткової власності, але позивачами дана вимога взагалі не заявлялась. Окрім того, недоведений факт вчинення перешкод позивачам у праві володіння та користування спірним майном.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. ст. 319, 358 ЦК України.

Позивачі пропонували відповідачам викупити належні їм частки в спірній квартирі та встановити право володіння та користування квартирою /а.с. 29-33/.

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2014 року позивачі зверталися до Ленінського РВ УМВС України у Дніпропетровські області з заявою про вчинення перешкод у користуванні зазначеною квартирою позивачам з боку відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9./а.с. 34/.

Згідно висновку Ленінського РВ УМВС України у Дніпропетровські області по вказаній заяві, ОСОБА_5 рекомендовано звернутися до суду, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини щодо розподілу майна, вселення та виселення громадян /а.с. 36/.

Отже, у даному випадку, сторони не досягли згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном, відповідачі не запропонували свій порядок користування квартирою.

Згідно технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 складається з трьох жилих кімнат площею 13,0 кв.м. (поз.3), площею 9,0 кв.м. (поз.5), 8,9 кв.м. (поз.6) загальною житловою площею 30, 9 кв.м., а також кухні 11,1 кв.м., вбиральні 6,2 кв.м., коридору 14,3 кв.м., комори 1,3 кв.м. /а.с. 16-21/.

Загальний розмір часток, які належать позивачам в квартирі АДРЕСА_1 - 7/14 (2/14+2/14+3/14).

Загальний розмір часток, які належать відповідачам в квартирі АДРЕСА_1 також - 7/14 (2/14+2/14+3/14).

Отже, позивачам фактично належить ? частин квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи, що позивачі просять виділити їм у користування жилу кімнату площею 13,0 кв.м., розмір якої менший ніж ? частині житлової площі квартири, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення позовних вимог позивачів, виділивши їм у користування жилу кімнату площею 13,0 кв.м., оскільки в даному випадку права відповідачів не порушуються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про виділення у користуванні ОСОБА_9, ОСОБА_8 кімнату площею 9,0 кв.м., ОСОБА_10 кімнату площею 8,9 кв.м., не підлягають задоволенню, оскільки з такими вимогами відповідачі не зверталися, до того ж жила площа кімнати 9,0 кв.м., яку просять позивачі виділити ОСОБА_9 і ОСОБА_8 менша ніж належить їм на праві власності (загальна площа 11,03 кв.м.).

Кожен із співвласників квартири, яким не виділена судом у користування конкретна житлова площа, тобто відповідачам, не має переваг перед іншим, а тому не можна, не порушуючи прав ОСОБА_9 і ОСОБА_8, виділити у користування ту чи іншу кімнату площею - 9,0 м.кв. або - 8,9 м.кв. без їхньої згоди, відповідно до вимог ст. 358 ЦК України. Отже, зазначені кімнати площею - 9,0 м.кв. та - 8,9 м.кв. фактично залишаються у спільному користуванні ОСОБА_9, ОСОБА_8 і ОСОБА_10

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання незаконними перешкоди у володінні та користуванні кімнатою не підлягають задоволенню, оскільки вибраний позивачами спосіб захисту своїх прав, а саме: визнання незаконними перешкоди у користуванні спільною частковою власністю, не передбачений ст. 16 ЦК України.

Враховуючи зазначені обставини, вимоги законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про передчасність заявлених позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо виділення у користуванні позивачам жилу кімнату площею 13,0 кв.м., залишення у загальному користуванні кухню 11,1 кв.м., вбиральню 6,2 кв.м., коридор 14,3 кв.м., комору 1,3 кв.м., та похідних вимог про звільнення відповідачами жилу кімнату площею 13,0 кв.м., ухваливши нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в зазначеній частині скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання звільнити житлову кімнату.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити в користування ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 житлову кімнату площею 13,0 кв.м. (поз.3), і залишити у загальному користуванні кухню 11,1 кв.м., вбиральню 6,2 кв.м., коридор 14,3 кв.м., комору 1,3 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звільнити житлову кімнату площею 13,0 кв.м. (поз.3) в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5, судові витрати, з кожного по 121,8 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з часу проголошення.

СУДДІ: