Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Житлосервіс «Куренівка», про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, звернулися до суду з позовом до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, КП «Житлосервіс «Куренівка», про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що рішенням КМДА від 15 травня 1995 року № 142 будинок АДРЕСА_1 переданий в повне господарче відання до ХК «Київміськбуд», цим же рішенням визначено статус будинку, як гуртожиток для сімейних.

ОСОБА_1 працювала у БМУ № 2 ВАТ «ДБК-4» з 07 серпня 2002 року до 22 листопада 2012 року, звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

17 вересня 2002 року ВАТ «ДБК-4» видано ОСОБА_1 ордер НОМЕР_1 на заселення в гуртожиток на право займання 1 л/місця в гуртожитку по АДРЕСА_1. Ордер виданий на підставі спільного рішення керівництва (адміністрації) та профспілкового комітету ВАТ «ДБК-4» від 05 вересня 2002 року № 19.

Відповідно до п. 1 розпорядження КМДА від 20 жовтня 2004 року № 1915 (із змінами від 10 лютого 2004 року № 2240) визнано будівлі, зокрема по АДРЕСА_1, житловим будинком для малосімейних з 01 січня 2005 року.

Судом установлено, що спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету АТ ХК «Київміськбуд» про надання ОСОБА_1, ОСОБА_2 жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_1 не приймалось.

Позивачка підтвердила, що не зверталась про видачу їй ордеру до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації при зміні статусу будинку по АДРЕСА_1 на житловий будинок для малосімейних.

Зазначеним вище розпорядженням КМДА було доручено адміністрації та профспілковому комітету АТ ХК «Київміськбуд» надати житлові приміщення сім'ям, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку у житлових будинках, зазначених у п. 1 цього розпорядження, протягом 2005 року.

Пунктом 4 даного розпорядження було зобов'язано Оболонську району у м. Києві державну адміністрацію затвердити відповідні спільні рішення адміністрації та профспілкового комітету АТ ХК «Київмісьбуд» про надання житлових приміщень мешканцям будинків, зазначених у п. 1 цього розпорядження, які в них постійно проживають, зареєстровані та перебувають на черзі квартирного обліку та видати ордер у встановленому порядку протягом 2005 року.

З довідки форми № 3 вбачається, що сім'я ОСОБА_2 постійно проживає у спірному жилому приміщені.

Позивачі зареєстровані з 26 вересня 2008 року за постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 серпня 2008 року.

Відповідно до листа Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 24 червня 2014 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з сім'єю у складі 3 особи на загальних підставах з 15 травня 2014 року за № 4891. Станом на 2005 рік, протягом якого відповідно до вищевказаного розпорядження КМДА, района адміністрація повинна була видати відповідні ордери громадянам за спільними рішеннями адміністрації та профспілкового комітету, позивачі постійно проживали у спірному приміщенні, проте не були в ньому зареєстровані та не перебували на квартирному обліку, тому на них не розповсюджувалась дія даного розпорядження КМДА, що підтверджується і тим, що вони не звертались до адміністрації з питання видачі ордеру серії Б і звернулися до суду лише після того, як були прийняті на квартирний облік у 2014 році. Право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тому саме при наданні приміщення необхідно вирішувати питання щодо оскарження дій у відмові видачі ордера.

Інші розпорядження КМДА з приводу продовження терміну видачі ордерів тощо КМДА не видавалися, тому суд дійшов висновку про помилкове тлумачення позивачами вказаного розпорядження, як такого що дає підстави для видачі відповідачем ордеру, враховуючи обставини станом на 2014 рік.

Суд вважав дії відповідача у відмові у видачі ОСОБА_1 ордера серії НОМЕР_2 на спірне приміщення законними, що не позбавляє позивачів можливості користування спірним житлом разом з неповнолітнім сином та права звернення до компетентних установ для вирішення питання видачі відповідного ордера з врахуванням певних обставин та вирішення питання про приватизацію житла. Звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав та зобов'язання вчинити дії, позивачі не довели факту їх порушення відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко