ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2134/14-ц
Провадження № 2/362/84/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2015 Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання спільною сумісною власністю сторін будівельні матеріали, які були використані на будівництво 2-х поверхового об'єкту незавершеного будівництва - магазину, загальною площею 122.1 кв.м., по АДРЕСА_2 Київської області та земельну ділянку для комерційній діяльності, площею 0,0129 га, за тією ж адресою, та визнання за сторонами право власності по ? частині зазначеного нерухомого майна.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі.

Відповідач та його представник вимоги позову не визнали, заперечуючи спільне проживання з позивачем однією сім'єю без шлюбу до його фактичного укладення 1 червня 2006 року, наполягаючи на тому, що магазин будувався ним до вищезазначеної дати, а земельна ділянка, на який він побудований, була виділена йому за рахунок раніше отриманої вдар земельної ділянки за тією ж адресою.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч.ч.1 і 2 ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставині, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до вимог ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно з положеннями ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених фізичними особами позовних вимог.

Як вбачається з положень ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Положення ст.355 ЦК України визначають, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до положень ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК України вбачається, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. Майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Положеннями п.п.1 та 3 ч.1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно положень ст. 70 СК України, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положення ст.61 СК України, що об'єктом права спільної сумісної власності є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації діяли з 8 лютого 2012 року (2913-УІ від 11.01.2011 року до 17 травня 2012 року (4766-УІ від 17 травня 2012 року).

У відповідності до положень п.п.23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності, особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до постанови Верховного суду по цивільній справі № 6-56цс12 від 20 червня 2012 року, недобудований подружжям будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в порядку ст.60 СК України, а тому, застосування ст.331 ЦК України можливо саме при розгляді зазначеного цивільного спору.

Судом достовірно встановлено та визнано сторонами, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1 червня 2010 року по 7 червня 2013 року.

З огляду інвентаризаційної справи на об'єкт незавершеного будівництва - магазин по АДРЕСА_1, спірна нерухомість під літерою «А» заінвентаризована лише на початок лютого 2011 року.

У відповідності до землевпорядної документації від 2008 року та рішення 23 сесії 5-го скликання Васильківської міської ради відповідачеві погоджено зміну цільового призначення частини земельної ділянки площею 0,0129 га. із належної йому на праві власності земельної ділянки із будівництва та обслуговування жилого будинку на підставі Договору дарування земельної ділянки від 3.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 252, площею 0,03 га, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18 липня 2001 року, на будівництво магазину по АДРЕСА_1, та наданий дозвіл на розробку відповідного проекту землеустрою.

Як вбачається з державного акту на право власності № 5927 від 10 серпня 2010 року, відповідач на підставі рішення Васильківської міської ради 09.142.52 сесії 5-го скликання від 7 квітня 2010 року є власником земельної ділянки, площею 0,0129 га, кадастровий № НОМЕР_2, по АДРЕСА_1, для комерційної діяльності.

З огляду протоколів та постанов № 426/1 від 13 квітня 2010 року та № 1453 від 15 квітня 2010 року відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за самовільне здійснення будівельних робіт зі спорудження 2-поверхової будівлі по АДРЕСА_1 без розробки і погодження проектної документації та дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

У відповідності до свідоцтва серії НОМЕР_3 від 18.11.2010 року, позивач має державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

З огляду податкових звітів за 2007-2009 роки, позивач як підприємець в галузі роздрібної торгівлі мала відповідний дохід.

Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.09.2005 року, посвідченого Васильківською районною державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 2-4693, та накладних від вересня 2005 року, липня 2006 року і серпня 2007 року вбачається, що відповідач отримав від продажу належної йому нерухомості 202000 грн. та придбавав будівельні матеріали.

Разом з тим, суд критично ставиться до зазначених доказів щодо придбання будівельних матеріалів, а рівно, як до рахунків ТОВ «Арсненал-Центр» та комерційних пропозицій ТМ «ВікноМаркет», оскільки вони не доводять використання будматеріалів на будівництво саме магазину, а останні рахунки в загалі оформлені лише після розірвання шлюбу між сторонами, та пропозиції не є доказом саме придбання вікон.

Свідок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили перебування сторін у шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу, з 2005року, та причетність позивача до будівництва магазину.

Факт проживання сторін у шлюбних відносинах з 2005 року підтверджується довідкою депутата Васильківської міської ради Київської області Саврана В.В. від 10.04.2015 року.

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_7 оскільки не стосуються предмету спору.

Як вбачається з висновку експерта № 1078 від 26 січня 2015 року, визначити дійсну вартість будівельних матеріалів, використаних при будівництві об'єкту незавершеного будівництва - магазину по АДРЕСА_2 та його розподіл на дві різні частини із збереженням цільового призначення не є можливим. Його ринкова вартість складає 700426 грн.

Суд відмовляє в задоволені вимог позову щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя будівельних матеріалів, що були використані на будівництво об'єкта незавершеного будівництва -магазину та їх поділу через відсутність їх визначення, у тому числі, під час проведення відповідного експертного дослідження, оскільки представник позивача на встановлені таких відомостей не наполягав. Вимоги про стягнення їх вартості з відповідача позивач та його представник не пред'являв.

При цьому, суд звертає увагу, що юридична оцінка обставинам справи через проживання сторін однією сім'єю без шлюбу у певній період часу до укладення ними шлюбу щодо визнання будівельних матеріалів спільною сумісною власністю сторін, також не надавалася через відсутніх таких позовних вимог що можуть мати відповідне преюдиціальне значення.

Разом з тим, суд, з огляду на зібрані у справі докази приходить до висновку, що спірний об'єкт незавершеного будівництва набутий сторонами фактично саме в період їх шлюбу, а тому, його можна визнати об'єктом їх спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Проте, така вимога в позові відсутня та позивачем або його представником не заявлялася.

Що стосується поділу земельної ділянки, на який розташований вищезазначений об'єкт незавершеного будівництва що є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, то вимоги позову в цієї частині також не підлягають до задоволення, оскільки ця земельна ділянка є особистою власністю відповідача, отримана ним за рахунок іншої належної йому земельної ділянки, до реєстрації шлюбу між сторонами та при відсутності можливості розподілу магазину на дві різні частини із збереженням цільового призначення, а також при відсутності позовних вимог про поділ об'єкта нерухомості, тобто відсутності умов, що визначені положеннями ст.377 ЦК України та 120 ЗК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 80, 81, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.