Справа № 527/1045/15-ц
номер провадження 2/527/350/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2015 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

при секретарі - Папенко Л.І.,

з участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків,

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2015 року позивач ОСОБА_5 звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3 до 11.06.2014 року працювала у нього за трудовим договором від 17.01.2008 року продавцем продуктового магазину в с. Пузикове Глобинського району Полтавської області і відповідно до нього несла повну матеріальну відповідальність за товар та гроші. В результаті ревізії, проведеної за період з 1 березня по 7 травня 2014 року, у магазині було виявлено недостачу в розмірі 5097,83 грн., яку ОСОБА_3 зобовязувалася погасити. З посиланням на ст.ст. 130, 134, 135-3, 136 КЗпП прохає стягнути з ОСОБА_3 на його користь шкоду, завдану недостачею, в сумі 5097, 83 грн. та судові витрати по справі.

У судове засідання позивач ОСОБА_5 не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 на підставі трудового договору з 2008 року працювала продавцем в магазині ПП ОСОБА_5, що знаходиться в с. Пузикове Глобинського району. Ніякі інші договори з ОСОБА_3 не укладалися. Приміщення, в якому розташовано магазин, належить Пустовійтівському робкоопу та його частину площею 70 кв.м. передано ПП Шунько в оренду. У цьому ж приміщенні розміщувався також інший магазин Пустовійтівського робкоопу (продавець ОСОБА_6) , де здійснювалася торгівля горілчано тютюновими виробами, фактичного розподілу між магазинами не було, продавці обох магазинів мали доступ до товару один одного, оскільки раніше ніяких конфліктів не виникало. У магазині продавцем ОСОБА_3 велася каса, кожні 7-8 днів здавалися товарно грошові звіти за її підписом. 07 травня 2014 року в магазині була проведена ревізія за участю ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_8 була присутня пізніше. В ході інвентаризації порушень не було виявлено, після цього було перевірено товарооборот, згідно касового зошиту, який вівся ОСОБА_3, за період з березня по травень 2014 року й було виявлено, що 14 березня 2014 року ОСОБА_3 в рахунок зарплати взяла 1952,70 грн., 31.03.2014 року 908,50 грн., 30.04.2014 року 1984,70 грн., проте зарплатні відомості підписувати відмовилася, про що стало відомо лише після звільнення. Через декілька днів після ревізії ( коли точно не памятає) було складено звіряльну відомість, в якій було відображено вищевказану суму як недостачу. Коли саме складався та підписувався акт ревізії не памятає, ОСОБА_3 в той час вже була у відпустці, хто саме друкував його не памятає. У травні 2014 року ОСОБА_3 пішла у відпустку й після цього 11.06.2014 року була звільнена за угодою сторін. Була звільнена за угодою сторін, оскільки роботодавець ОСОБА_5 їй довіряв.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у ньому та прохав задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що працювала продавцем в магазині ПП Шунько з 2008 року. До цього ніяких претензій щодо якості її роботи у ОСОБА_5 не виникало. Товарно грошовий звіт складався нею кожні 8 днів і передавався ОСОБА_5 або його дружині ОСОБА_1, в тому числі, і за період з 14.03.2014 року по 07.05.2014 року. В ході ревізії 07.05.2014 року в її присутності було переписано товар, готівку, все зійшлося, ніякої недостачі не було виявлено. Акта ревізії та звіряльну відомість за результатами ревізії вона не бачила та не підписувала, про їх існування дізналася після звернення до суду. Про проведення інвентаризації її не попереджали, про результати інвентаризації офіційно не повідомляли. Про наявність недостачі в магазині ПП ОСОБА_5 їй стало відомо лише в 2015 році після предявлення позову до суду. Пояснила, що належні умови праці їй не були створені, розмежування між двома магазинами, що знаходилися в одному приміщенні не було, продавець ОСОБА_6 з магазину Пустовійтівського робкоопу мала вільний доступ до товару з магазину ПП ОСОБА_5, були випадки, коли в магазині залишався торгувати хтось один з продавців. Вказала, що ніяких коштів в борг, чи в рахунок заробітної плати з каси магазину вона не брала. Пояснила, що книга ведення товарообороту (касовий зошит) не є бухгалтерським документом, а велася за її власною ініціативою, в ній відмічалася здана готівка, які саме дані вносилися в дану книгу у період березень травень 2014 року вона не памятає.

Представник відповідача ОСОБА_4 прохав в задоволенні позову відмовити за недоведеністю, з підстав, вказаних у запереченні на позов.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що вони є покупцями в магазині с. Пузикове. В приміщенні магазину продавалися продтовари, продукти, алкогольні напої, тютюн. Продавцями в магазині були ОСОБА_6 й ОСОБА_3, розділення між магазинами, що розташовані в одному приміщенні не було, продавці мали вільний прохід з одного магазину в інший.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що фактично вона участі у проведенні ревізії в магазині ПП Шунько в с. Пузикове не брала, в магазині її в той час не було. 08. 05.2014 року вона підписала акт перевірки, хоча участі в перевірці не брала. Чи відмовлялася від підпису в акті ОСОБА_3 їй не відомо, бо вона не була присутня при перевірці.

Свідок ОСОБА_6, яка є продавцем в магазині горілчано тютюнових виробів, що розташований в одному приміщенні з магазином ПП Шунько пояснила, що вона була присутня під час проведення ревізії в магазині ПП Шунько як член комісії. Вказала, що під час інвентаризації недостачі не було виявлено. Крім того, кожні 7-8 днів ОСОБА_3 здавала відомість товарно матеріальних цінностей власнику магазину ОСОБА_5 і ніяких недостач у неї не виявлялося. Акт ревізії від 07.05.2014 року вона підписувала не 07.05.2014 року, а пізніше і не читала його.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що згідно розпорядження ОСОБА_5 про проведення ревізії, ним було укладено договір із ОСОБА_5 про проведенні ревізії в магазині ПП Шунько. На протязі березня квітня 2014 року він перевіряв достовірність товарно матеріального обліку в магазині ПП Шунько і виявив, що у касовому зошиті були відомості про отримання готівки ОСОБА_3 за 14.03.2014 року, 31.03.2014 року та у квітні 2014 року, а в платіжній відомості ці операції не були відображені. Вказана сума була включена до товарно грошових звітів і безпідставно була віднесена у видаткову частину. Під час ревізії 07.05.2014 року в магазині були присутні він, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5 приїхав пізніше, ОСОБА_8 не була присутня при проведенні ревізії в магазині. Свідок ОСОБА_7 підтвердив, що ним складалася інвентаризаційна відомість, яка була підписана ОСОБА_3 без зауважень. Порівняльна відомість була складена в с. Пустовійтове, а не в магазині під час ревізії, ОСОБА_3 під час її складання не була присутня. Пояснив, що недостача була виявлена в ході вивчення записів в касовому зошиті, який вівся ОСОБА_3 Акт ревізії був підписаний 08.05.2014 року після його належного оформлення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків по справі, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступних висновків..

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 17.01.2008 року ОСОБА_3 прийнята на роботу продавцем у магазині ПП ОСОБА_5 на підставі трудового договору від 17.01.2008 року, який зареєстрований в Глобинському районному центрі зайнятості.

11.06.2014 року ОСОБА_3 була звільнена з роботи згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується записом в трудовій книжці ОСОБА_3

Згідно трудового договору від 17.01.2008 року, укладеного між ПП ОСОБА_5 та ОСОБА_3, на ОСОБА_3 покладено обовязки: правильно проводити розрахунки з покупцями, нести матеріальну відповідальність за товар, слідкувати за санітарним станом, виконувати правила внутрішнього розпорядку та встановлено оплату праці ОСОБА_3 в розмірі мінімальної заробітної плати.

Окремий договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_3 не укладався.

Вказані обставини визнані сторонами та їх представниками, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

07 травня 2014 року позивачем ОСОБА_5 була проведена інвентаризації товарно матеріальних цінностей у належному йому магазині, за результатами якої був складений акт від 07.05.2014 року, в якому було вказано про виявлену недостачу в сумі 5097, 83 грн., яку позивач ОСОБА_5 прохає стягнути з відповідача ОСОБА_3

В той же час, в ході судового розгляду справи встановлено, що інвентаризація в магазині ПП ОСОБА_5 була проведена з порушення вимог Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 11 серпня 1994 року № 69, яка була чинна на час проведення інвентаризації, якою передбачено, що під час документального оформлення інвентаризації повинно бути виконано наступне: складаються акти, які візуються головою комісії із зазначенням в них конкретних залишків майна до інвентаризації; матеріально-відповідальна особа надає розписку комісії про здачу до початку інвентаризації до бухгалтерії всіх документів; комісія визначає вартість майна та складає акти за встановленими формами; складається звіряльна відомість, яка повинна бути підписана головою, членами комісії та матеріально-відповідальною особою. Після інвентаризації, в разі необхідності, складається Акт контрольної перевірки інвентаризації, яка проводиться з участю матеріально-відповідальної особи та до відкриття складу чи приміщення, в якому проводилась інвентаризація.

Проте, позивачем в судовому засіданні не надані акти, завізовані головою комісії із зазначенням в них конкретних залишків майна до інвентаризації; розписку матеріально відповідальної особи комісії про здачу нею до початку інвентаризації всіх документів; звіряльна відомість не підписана членами комісії та ОСОБА_3

В розписці, яка є складовою частиною інвентаризаційного опису від 07.05.2014 року мається запис про наявність залишків по даних обліку в сумі 24276,03 грн., проте вказана розписка не підписана продавцем ОСОБА_3

Інвентаризаційний опис від 07.05.2014 року, порівняльна відомість від 07.05.2014 року та акт від 07.05.2014 року не містять відповідних реквізитів та даних відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, яку затверджено наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 р. № 69. Зокрема, даних щодо часу прийняття та обліку певних матеріальних цінностей, їх руху протягом звітного періоду, зіставлення фактичної наявності товарів з даними бухгалтерського обліку, що унеможливлює встановлення факту недостачі, причин її виникнення, визначення розміру заподіяної шкоди та осіб, винних у її заподіянні.

Крім того, документи, складені в ході інвентаризації, які додані до матеріалів справи та досліджені в судовому засіданні, містять розбіжності та суперечності, що викликає сумніви в їх обґрунтованості та правдивості.

Інвентаризація в магазині ПП ОСОБА_5 проведена на підставі розпорядження ПП ОСОБА_5 від 01.03.2014 року, згідно якого до складу інвентаризаційної комісії включено ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_1

Як зазначено в акті, датованому 07.05.2014 року, який був складений за результатами проведеної інвентаризації 07.05.2014 року, він складений комісією в складі: ПП Шунько ОСОБА_11, голови правління Пустовійтівського робкоопу ОСОБА_1, голови ревізійної комісії Глобинської райспоживспілки ОСОБА_7, в присутності бувшої бухгалтера касира робкоопу ОСОБА_8 і бувшого продавця ОСОБА_6.

В той же час, ОСОБА_8, будучи допитаною в якості свідка пояснила, що вона під час проведення ревізії в магазині присутня не була і лише підписала акт не читаючи. Продавець магазину, який знаходився в одному приміщенні з магазином ПП ОСОБА_5, ОСОБА_6 пояснила, що вона була присутня під час проведення інвентаризації, проте ніякої недостачі виявлено не було, ніхто з присутніх про неї не повідомляв і звідки вона потім взялася їй не відомо. Зазначила, що акт вона підписувала не читаючи.

Крім того, в акті, який датований 07.05.2014 року вказано, що ОСОБА_6 є бувшим продавцем, хоча станом на 07.05.2014 року вона ще працювала продавцем в магазині Пустовійтівського робкоопу, що взагалі викликає сумніви щодо дати створення та підписання вказаного акту. Крім того, ОСОБА_1 не могла чітко пояснити про дати складання інвентаризаційних документів, пояснювала, що факт недостачі було виявлено лише після звільнення ОСОБА_12, коли в магазині були виявлені не підписані відомості.

Згідно даних звіряльної відомості від 07.05.2014 року та інвентаризаційного опису від 07.05.2014 року, залишки на момент інвентаризації по даних обліку складають 24276 грн.03 коп. ( про що зазначено в розписці, яка є на першій сторінці акту, але яка не підписана ні ОСОБА_3, ні будь якою іншою особою). Проте, в акті від 07.05.2014 року вказано, що по даних бухгалтерського обліку товарний залишок становив 19467, 13 грн.

ОСОБА_3 із звіряльною відомістю від 07.05.2014 року та з актом ревізії від 07.05.2014 року не була ознайомлена.

Крім того, судом взято до уваги, що вже після проведення ревізії - 11.06.2014 року продавця ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, в звязку з угодою сторін, що свідчить про відсутність претензій у роботодавця до найманого працівника на час звільнення.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в своїх поясненнях як на доказ, згідно якого виявлено недостачу в магазині ПП Шунько , посилаються на зошит, в якому було вказано: «14.03.2014 року - з.пл. ОСОБА_3 1952,70, 31.03.2014 року ОСОБА_3 з.пл. 908,50, 30.04.2014 р. з.пл. ОСОБА_3 1984,70».

Проте, як встановлено в судовому засіданні та не заперечується учасниками розгляду, ведення вказаного зошиту не передбачено правилами бухгалтерського обліку, він не є первинним бухгалтерським документом і його ведення було ініціативою продавця ОСОБА_3 задля її зручності.

Крім того, в ході огляду в судовому засіданні вказаного зошиту встановлено, що записи в ньому здійсненні різними почерками, що саме відображено у вказаному зошиті не зрозуміло і твердження представника ОСОБА_1 про те, що вказані записи здійснені саме ОСОБА_3 і вказують на отримання нею зарплати з каси магазину за березень квітень 2014 року є припущенням.

Докази, на які послався позивач в позовній заяві та додатних до неї матеріалах на доведення факту заподіяння матеріальної шкоди, завданої недостачею та її розміру, не відповідають вимогам ст.ст. 59, 60 ЦПК України щодо їх належності та допустимості.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані бухгалтерського обліку або руху товарно-матеріальних цінностей щодо обсягу матеріальних цінностей на момент прийняття відповідача на роботу, станом на певний звітний період, на момент проведення інвентаризації, тощо.

Докази (первинні документи бухгалтерського обліку та звітності, товарно грошові звіти тощо), на підставі яких можна було б усунути розбіжності та встановити розмір недостачі в разі її наявності, сторонами по справі не були надані.

На виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд на протязі судового розгляду справи неодноразово розяснював особам, які беруть участь у справі їх права щодо подання доказів та право на заявлення клопотання про проведення судової експертизи для вирішення питання щодо наявності недостачі та її розміру.

Згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно ст. 134 п. 1-7 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків.

В той же час, як встановлено в судовому засіданні, окремий письмовий договір про взяття на себе працівником ОСОБА_3 повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не укладався.

Відповідно до ст. 135 КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством.

Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної шкоди підприємству, організації, установі визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних цінностей. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

За правилом ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Частиною 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року № 14 роз'яснено, що виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б охоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

В матеріалах справи відсутні й в ході судового засідання не зазначені докази, які б вказували на порушення ОСОБА_3 покладених на неї трудових обов'язків.

Звертаючись до суду з позовом позивач не навів, які винні (протиправні) дії (бездіяльність) вчинені відповідачкою, що призвело до заподіяння шкоди.

В судовому засіданні представники позивача не змогли пояснити, з посиланням на належні та допустимі докази, які саме винні дії відповідача призвели до утворення недостачі. Так, в позовній заяві вказано, що недостача в сумі 5097,83 грн. утворилася в звязку з неповерненням у касу магазину коштів, отриманих від покупців за придбанні товари. В судовому засіданні представники позивача пояснювали, що причиною недостачі є взяття з каси магазину в рахунок заробітної плати ОСОБА_3 коштів в сумі 5097,83 грн.

Також, позивачем не наведено наявність передумов, передбачених ст. 134 п. 1 - 7 КЗпП України, з яким закон пов'язує повну матеріальну відповідальність працівника.

Так, письмовий договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_3 не укладався, майно та інші цінності їй під звіт не передавалися.

Враховуючи вимоги законодавства та обставини справи, суд приходить до висновку, що сам по собі акт проведеної інвентаризації, який не відповідає вимогам Інструкції, без надання позивачем облікових фінансових документів, необхідних для підтвердження визначення недостачі ввіреного відповідачу товару, не може бути підставою для стягнення з останнього матеріальної шкоди, розмір якої не підтверджений під час вирішення спору.

Таким чином, із урахуванням правової позиції викладеної у Постанові № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 130, 132, 134, 135, 135-3, 138 КЗпП України, ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Т. В. Левицька