ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1857/15-ц
провадження № 4-с/753/53/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії Відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ м. Києва,

В С Т А Н О В И В:

27.01.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва, а саме просила визнати дії ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва, які вчинялися з 31.01.2012 року до моменту звернення до суду, неправомірними, зобов`язати суб`єкта оскарження винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_2, накладеного постановою ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 31.01.2012 року, визнати постанови по виконавчому провадженню №30972007 від 14.01.2015 року про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 14.01.2015 року незаконними.

Представник скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 31.01.2012 року постановою головного державного виконавця Коваль Л.І. ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва на підставі виконавчого листа №2-535/11, виданого 13.12.2011 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 4 247,15 доларів США 15 центів, що еквівалентно на день проведення розрахунків за офіційним курсом НБУ 33 724,49 грн., та штрафних санкцій 21 946,18 грн., було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 Крім того, 31.05.2012 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №2285, виданого 14.05.2012 року Дніпропетровським міським нотаріальним округом про звернення стягнення на автомобіль ОСОБА_2 Нотаріальний напис було здійснено на підставі тих же самих документів та по стягненню тієї ж заборгованості, що і по вищевказаному рішенню суду. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2013 року даний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. 19.04.2012 року ОСОБА_2 заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було погашено, про що суб`єкт оскарження повідомлявся. 22.08.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва винесено ухвалу про зупинення виконавчого провадження від 31.01.2012 року, проте ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва вказана ухвала виконана не була, і, як наслідок, 07.10.2012 року у ОСОБА_2 було тимчасово вилучено автомобіль. 14.01.2015 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-535/11 від 13.12.2011 року на підставі погашення заборгованості у повному обсязі, а також постановлено постанову про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виділити в окремі виконавчі провадження. Не погоджуючись з такими діями ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва та вважаючи їх незаконними, ОСОБА_2 звернулась до суду із відповідними вимогами.

Представник ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва, повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.67).

Заслухавши думку представника скаржника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги скарги необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено у судовому засіданні, 31.01.2012 року постановою головного державного виконавця Коваль Л.І. ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва на підставі виконавчого листа №2-535/11, виданого 13.12.2011 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 4 247,15 доларів США 15 центів, що еквівалентно на день проведення розрахунків за офіційним курсом НБУ 33 724,49 грн., та штрафних санкцій 21 946,18 грн. (а.с.118-119), було відкрито виконавче провадження №30972007 та накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.115).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2013 року, судом встановлено, що 19.04.2012 року ОСОБА_2 сплатила в рахунок погашення заборгованості 17 567 грн., тим самим виконавши всі боргові зобов`язання за виконавчим листом №2-535/11 перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №CL-004/265/2006, а 31.05.2012 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №2285, виданого 14.05.2012 року Дніпропетровським міським нотаріальним округом про звернення стягнення на автомобіль «Шевролет», д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, а за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, задовольнити вимоги банку за кредитним договором №CL-004/265/2006(а.с.12-14). Під час розгляду даної справи 22.08.2012 року судом винесено ухвалу, якою заборонено ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва вчиняти будь-які дії по зверненню стягнення на предмет застави автомобіль «Шевролет», д.н.з. НОМЕР_1. Вказану ухвали виконавча служба отримала 31.08.2012 року, проте в матеріалах виконавчого провадження вона відсутня (а.с.16).

Зі слів представника скаржника в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва з вказаною ухвалою, натомість 07.10.2012 року її автомобіль було тимчасово вилучено.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього ж закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

З матеріалів виконавчого провадження, наданих суб`єктом оскарження, неможливо встановити дату направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, так як ця інформація відсутня на супровідному листі, яким направлявся даний документ (а.с.114). Проте, запити для встановлення наявності рухомого та нерухомого майна у ОСОБА_2 здійснені 02.08.2012 року та 15.02.2015 року (а.с.112-113), тобто через сім місяців з дня відкриття виконавчого провадження. Окрім вказаних запитів та отриманих відповідей матеріали виконавчого провадження більше не містять в собі документів, які б підтверджували вчинення виконавчих дій по виконанню рішення суду. Крім того, державним виконавцем не виконано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що на протязі всього виконавчого провадження державним виконавцем майже не вчинялося жодних дій по виконанню рішення суду, і лише після звернення представника скаржника з заявою про закінчення виконавчого провадження від 15.10.2014 року, до якої було додано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2013 року, яким встановлено, що заборгованість погашена, 14.01.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ Бубела А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.9).

За приписами п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Всупереч вказаній нормі, державний виконавець у постанові від 14.01.2015 року не вказує про зняття арешту з майно боржника.

За приписами ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, неможливо встановити не лише дату направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, а й дату отримання останньою вказаної постанови. Таким чином, виконавець, вказуючи у постанові термін добровільного виконання рішення 06.02.2012 року, обмежує боржника у передбаченому законом терміні добровільного виконання. Одним з наслідків пропуску боржником терміну добровільного виконання рішення є стягнення з боржника виконавчого збору. В постанові від 14.01.2015 року державний виконавець постановляє стягнути з ОСОБА_2 виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. Суд вважає дане рішення незаконним, оскільки суб`єктом оскарження не надано достовірних доказів про те, що боржника було своєчасно та в передбачений законом строк повідомлено про відкриття виконавчого провадження.

Беручи до уваги все вищевикладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, оскільки боргові зобов`язання останньої в повній мірі були виконані 19.04.2012 року, що слугувало підставою для закінчення виконавчого провадження, проте державним виконавцем не було вжито дій та заходів, передбачених законом.

Керуючись ст.10; 11; 60; 169; 208; 210 ЦПК України, на підставі ст.383 - 389 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії Відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ м. Києва - задовольнити частково.

Визнати дії Відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в м. Києві, які вчинялися з 19.04.2012 року по 14.01.2015 року неправомірними.

Зобов`язати Відділ Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в м. Києві винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_2, накладеного постановою Відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в м. Києві від 31.01.2012 року.

Визнати постанови по виконавчому провадженню №30972007 від 14.01.2015 року про стягнення збору та постанову про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій від 14.01.2015 року незаконними.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ: О.М.КОЛЕСНИК