Провадження № 22-ц/779/848/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: представника відповідача - Шкурашівського І.Р.,

позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 пред'явив до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості позов про поновлення на роботі на посаді заступника генерального директора по фінансах. Позовні вимоги обґрунтував тим, що наказом від 27 серпня 2014 року №02-03/61 він був звільнений з роботи за згодою сторін. Посилаючись на те, що заяви про звільнення він не подавав та не мав наміру звільнятися за угодою сторін, просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Постановлено поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді заступника генерального директора по фінансах Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 27 серпня 2014 року та стягнути із Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості в користь держави 243,60 грн судового збору.

На дане рішення суду представник Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи. На думку апелянта, судом не було враховано тих обставин, що згода на звільнення між сторонами була досягнута і трудова книжка із записом про підставу звільнення була вручена позивачу в день його звільнення, про що останній розписався у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Також апелянт зазначає, що твердження позивача про те, що він був ознайомлений із наказом про звільнення 27.10.2014 року, є суперечливими та такими, що вводять суд в оману, оскільки 10.09.2014 року ОСОБА_3 передав належний підприємству ноутбук, який був у нього в користуванні та зберіганні, та заяву про звільнення з роботи на підтвердження своєї згоди. Посилаючись на вищенаведене, апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В засіданні апеляційного суду представник Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній. Крім того зазначив, що ОСОБА_3 дав свою усну згоду на звільнення з роботи за угодою сторін, яку пізніше підтвердив, подавши власноручну письмову заяву про звільнення і повернувши належний підприємству ноутбук. Представник відповідача також вказав, що ОСОБА_3 знав про наказ від 27.08.2014 року в день звільнення, однак розписався про ознайомлення з ним 27.10.2014 року. Пояснив також, що ОСОБА_3 своєчасно отримав трудову книжку та розрахункові кошти згідно відомості за серпень 2014 року. Вважає, що звільнення ОСОБА_3 було проведено згідно вимог закону. Тому просить оскаржене рішення скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, пояснивши, що він дійсно після завершення амбулаторного лікування, яке тривало з 28.08.2014 року, 10.09.2014 року подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, яку в подальшому не відкликав. Вважає, що адміністрація об'єднання мала б звільнити його саме згідно цієї заяви, а не 27.08.2014 року на підставі угоди сторін. Позивач зазначив також, що 11.09.2014 року його було прийнято на роботу в інше підприємство - ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», і повертатись на роботу в Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості він наміру не має. Однак, він вважає, що відповідач повинен був би виплатити йому кошти за час тимчасової непрацездатності з 28.08.2014 року. Тому рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача і позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Згідно із ст.233 КЗпП України для звернення до суду із заявою про поновлення на роботі застосовується місячний строк, який вираховується із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки з відповідним записом.

В п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Зазначено також, що у кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі, суд першої інстанції не перевірив чи дотримано позивачем передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк на звернення з позовом, який поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. При розгляді даної справи судом не досліджено, з якого часу почав перебіг місячний строк на подачу позивачем заяви про поновлення на роботі.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно копію наказу від 27.08.2014року про звільнення з роботи ОСОБА_3 отримав тільки 27.10.2014 року (копія наказу - а.с.4). Однак, трудову книжку із записом про звільнення з роботи на підставі наказу №02-03/61 від 27.08.2014 року ОСОБА_3 отримав в день звільнення - 27.08.2014 року. Цей факт підтверджено відповідними записами у книзі обліку руху трудових книжок та підписом ОСОБА_3 в графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки», а також копією трудової книжки, наданої позивачем (а.с.52-54; 73-75).

В засіданні апеляційного суду також встановлено, що ОСОБА_3, маючи трудову книжку, 11.09.2014 року був прийнятий на посаду заступника директора з фінансів ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». Ця обставина підтверджена випискою з наказу №91к-1 від 11.09.2014 року.

Прийняття позивача на інше постійне місце роботи згідно чинного трудового законодавства України було можливе тільки за умови звільнення його з попередньої роботи.

Оскільки трудова книжка із записом про звільнення ОСОБА_3 була вручена 27.08.2014 року, то встановлений законом місячний строк для подачі позивачем заяви про поновлення на роботі свій перебіг почав не 27.10.2014 року, як помилково вважав суд першої інстанції, а 28.08.2014 року. Отже, подавши позов про поновлення на роботі тільки 25.11.2014 року, ОСОБА_3 пропустив місячний строк. Ніяких поважних причин пропуску цього строку ним не наведено. Тому підстав для поновлення пропущеного строку немає.

Колегія суддів констатує, що твердження відповідача про наявність правових підстав для видачі наказу №02-03/61 від 27.08.2014 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін є необґрунтованим, оскільки ніяких належних і допустимих доказів досягнення сторонами трудового договору усної угоди про звільнення суду не надано. Однак, оскільки встановлений законом місячний строк звернення до суду пропущено без поважних причин, позов ОСОБА_3 про поновлення на роботі до задоволення не підлягає.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі не являється законним і обґрунтованим, а тому не може бути залишено в законній силі. По даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості задовольнити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 березня 2015 року в даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв