АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7283/15 Справа № 199/1848/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

19 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про стягнення суми виплаченого відшкодування в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року МТСБУ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми виплаченого відшкодування в порядку регресу.

Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2015 року позовні вимоги було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача суму виплаченого відшкодування в порядку регресу в розмірі 50 450 грн. та 504 грн. 50 коп. судових витрат /а.с. 79-80/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити МТСБУ у задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 87-93/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно із п.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг строку позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Судом встановлено, що 02.09.2011 року на вул. Ю. Славацкого та перехресті з вул. Плеханова у м. Дніпропетровську відбулася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та застрахований автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який належить йому на праві власності /30-31, 33/.

Дана пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, що підтверджується постановою АНД районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2011 року про притягнення його до адміністративної відповідальності /а.с. 5/.

22.12.2011 року ОСОБА_4 скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав заяву відповідно до ст. 35 та ст. 41 цього Закону, та просив здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу в розмірі 50 000 грн. /а.с. 6/.

Відповідно до наказу МТСБУ № 977 від 26.03.2012 року, платіжним дорученням № 1425 від 26.03.2012 року ОСОБА_4 було виплачено страхове відшкодування у сумі 50 450 грн. /а.с. 8-10/.

13.03.2015 року МТСБУ звертається до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього на користь позивача грошові кошти понесених витрат в сумі 50 450 грн. та судові витрати по справі в сумі 504 грн. 50 коп.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в порядку регресу сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 450 грн. та 504 грн. 50 коп. судових витрат.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що постановляючи рішення суд не визначився з характером спірних правовідносин що склалися між МТСБУ та відповідачем ОСОБА_2 та нормою матеріального права, то з ними погодитися не можна, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не розмежував поняття регресу та суброгації та застосував ст. 1191 ЦК України до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, замість ст. 993 ЦК України, яка передбачає спеціальний порядок регулювання порядку сплати страхового відшкодування в порядку суброгації то з ними погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, якою передбачено перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно із п. 2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Відповідно до роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 01.03.2014 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Таким чином, МТСБУ у зв'язку із виплатою страхового відшкодування набуло прав потерпілої особи, у зв'язку з чим відповідач у порядку регресу зобов'язаний сплатити на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування.

Частиною 6 ст. 261 ЦК України визначено, що за регресним зобов'язанням перебіг позовної давності починається від для виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи МТСБУ платіжним дорученням від 26.03.2012 року перерахувало потерпілому страхове відшкодування, а до суду з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат звернулися 13.03.2015 року, без пропуску строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині стягнення у порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.