АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Григорченка Е.І., Кочкової Л.О.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство "ТММ-Енергобуд" про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року позовні вимоги Позовні вимоги ПАТ "Перший український міжнародний банк" задоволенні.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Перший український міжнародний банк" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року в розмірі 15411074 доларів 44 центи США, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 14066145,97 доларів США, заборгованість за непогашеними відсотками - за користування кредитом - 1344928,47 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Перший український міжнародний банк" суму заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року: суму непогашеної комісії за встановлення ліміту фінансування у розмірі 3504416 грн. 82 коп.; суму пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 13158902 грн. 75 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Перший український міжнародний банк" суму заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року та договором поруки №7.6-90/П-2 від 26.12.2013 року в розмірі 50000 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Перший український міжнародний банк" 3504 грн. - відшкодування судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Перший український міжнародний банк" 150 грн. на відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "ПУМБ" та ЗАТ "ТММ-Енергобуд" було укладено кредитний договір № 7.6-90 від 30 грудня 2009 року з додатковими угодами: № 1 від 29.07.2011року, № 2 від 26.12.2011 року, № 3 від 21.02.2012 року, №4 від 11.10.2012 року, № 5 від 27.12.2012 року, № 6 від 15.02.2013 року, № 7 від 30 вересня 2010 р. № 8 від 21 грудня 2010 р., № 9 від 23 грудня 2010 р., № 10 від 01 квітня 2011 р., № 11 від 01 червня 2011 р., № 12 від 30 червня 2011 р., № 13 від 07 липня 2011 р., № 14 від 31 жовтня 2011 р., № 15 від 25 січня 2012 р., № 16 від 15 лютого 2012 р., № 17 від 21 березня 2012 р., № 18 від 31 липня 2012 р., № 19 від 31 серпня 2012 р., № 20 від 28 вересня 2012 р., № 21 від 31 жовтня 2012 р., № 22 від 12 грудня 2012 р., № 23 від 30 серпня 2013 р., № 24 від 26 грудня 2013 р.

Відповідно до умов кредитного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 14 243 682,21 доларів США, що підтверджується ксерокопією кредитного договору та додатковими угодами до нього, які міститься в матеріалах справи (а.с.44-96).

Встановлено, що між ПАТ "ПУМБ" та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 7.6-90/П від 30 грудня 2009 року, відповідно до умов якого останній поручився за виконання ПАТ "ТММ-Енергобуд" зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується копією зазначеного договору поруки, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 97,98). Сторонами було укладено додаткові угоди до договору поруки (а.с.99-114), відповідно до укладених вище додаткових угод до кредитного договору.

Відповідно до п. 1.3. договору поруки № 7.6-90/П від 30 грудня 2009 року у разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них.

Умовами кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 24 визначено період користування кредитом. Так, датою початку першого періоду користування кредитом є дата укладення додаткової угоди № 24 цього договору, а датою закінчення першого періоду користування кредитом є 25 червня 2014 року (включно). Датою початку наступного періоду користування кредитом є 26 червня 2014 року, а датою закінчення періоду користування кредитом є 10 жовтня 2014 року.

Відповідно до умов п.6.1.1. додаткової угоди № 24, протягом строку дії кожного поточного періоду користування кредитом банк розглядає питання щодо продовження кредитування на наступний період і у випадку прийняття позитивного рішення, направляє позичальнику відповідне письмове повідомлення.

Оскільки, починаючи з 25.12.2013 року позичальник не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, а саме не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не виконує графік повернення кредиту (сплати основної суми заборгованості), має заборгованість із сплати комісії за встановлення ліміту фінансування, банк прийняв рішення про відмову у продовженні кредитування на наступний Період тобто, строк користування кредитними коштами закінчився 25.06.2014 р., а відтак датою настання прострочення по сплаті заборгованості за Кредитним договором слід вважати 26 червня 2014 року.

Крім цього, за умовами кредитного договору (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 24) позичальник зобов'язаний сплатити банку комісію за встановлення ліміту фінансування у розмірі 3 504 416,82 грн. не пізніше 30 червня 2014 року.

Згідно ст.12 кредитного договору у разі порушення відповідачем строків виконання будь-якого з боргових зобов'язань банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити на користь банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

За порушення строків повернення кредиту боржнику нарахована пеню у розмірі 13158902,75 грн.

Таким чином, за позичальником існує заборгованість перед позивачем, розрахована станом на 22 вересня 2014 року, у розмірі:

· заборгованість за сумою кредиту - 14 066 145,97 доларів США;

· заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом - 1 344 928,47 доларів США ;

· заборгованість за непогашеною комісією за встановлення ліміту фінансування - 3 504 416,82 грн.;

· заборгованість Відповідача за сумою пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань - 13 158 902,75 грн.

Встановлено, що 29 серпня 2014 року позивачем на адресу позичальника було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором за вих. № 61-05-711, якою повідомлено про необхідність негайно погасити заборгованість за кредитним договором у сумі: 15 430 656,16 доларів США та 3 504 416,82 грн.

Однак, станом на дату подачі позову боржник не виконав у повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором та не перерахував на рахунок позивача суму заборгованості.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.. 554 ЦК України, у разі порушення

боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають

перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено

додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У зв'язку з тим, що боржником (ПрАТ "ТММ-ЕНЕРГОБУД") було порушено зобов'язання за кредитним договором, на підставі чинного законодавства, договорів поруки, позивач має право вимагати від ОСОБА_4 виконати зобов'язання, щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, в межах та обсягу визначених договорами поруки.

Так, позивачем 02 вересня 2014 року було направлено ОСОБА_4 засобами поштового зв'язку, рекомендованим листом з описом, вимогу № 61-05-714 від 29.08.2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором в сумі: 15 430 656,16 доларів США та 3 504 416,82 грн. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_4 отримав вимогу про сплату боргу 09 вересня 2014р.

Умовами договорів поруки з відповідачем передбачено, що при порушенні боржником зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, поручитель зобов'язаний виконати пред'явлену йому вимогу кредитора в валюті зобов'язання в повному обсязі в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

Проте, станом на дату подачі даної позовної заяви, заборгованість за кредитним договором погашена не була, кошти на рахунок погашення заборгованості, ані від ОСОБА_4 не надходили.

Таким чином, прострочена заборгованість ОСОБА_4, як солідарного з позичальником (ПрАТ "ТММ-ЕНЕРГОБУД" ) боржника, перед позивачем за договором поруки №7.6-90/П від 30 грудня 2009 року, що розрахована станом на 22.09.2014 року становить 15 411 074,44 доларів США та 16 663 319, 57 грн., з яких:

- заборгованість за сумою кредиту склала 14 066 145,97 доларів США;

- заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом склала 1 344 928,47 доларів США;

- заборгованість за непогашеною комісією за встановлення ліміту фінансування склала 3 504 416,82 грн.;

- заборгованість за сумою пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань склала 13 158 902,75 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, яка визначає правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору позичальник зобов'язується належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Щодо стягнення суми заборгованості за сумою кредиту та за непогашеними відсотками за користуванням кредитом у іноземній валюті - доларі США , слід виходити з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України - абз. 3 п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

У зв'язку з наведеним суд вважає за можливе стягнути заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Отже, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30 грудня 2009 року з ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки № 7.6-90/П від 30 грудня 2009 року не виконав, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь ПАТ "ПУМБ" заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 411 074,44 доларів США та 16 663 319, 57 грн., з яких:

- заборгованість за сумою кредиту склала 14 066 145,97 доларів США;

- заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом склала 1 344 928,47 доларів США;

- заборгованість за непогашеною комісією за встановлення ліміту фінансування склала 3 504 416,82 грн.;

- заборгованість за сумою пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань склала 13 158 902,75 грн.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. Посилання на видачу кредиту в іноземній валюті, що на думку апелянта суперечить чинному законодавству, не спростовують правильність рішення суду першої інстанції, який надав цім обставинам правове обгрунтування. Посилання на порушення норм процесуального права не впливають на правильність рішення, яке ухвалено відповідно до норм матеріального права. Судом першої інстанції досліджено всі наявні докази та обставини. Апелянт своєчасно повідомлявся про зміни до кредитного договору, що оформлювалося додатковими угодами до договору поруки, які підписані апелянтом та наявні в матеріалах справи. Доводи апелянта на те, що додатковими угодами до кредитного договору було збільшено обсяг його відповідальності не відповідають дійсності, так як сума кредиту не збільшувалась, а збільшена процентна ставка узгоджувалась з апелянтом шляхом підписання додаткової угоди. Посилання апелянта на стягнення різних сум з боржника за рішенням господарського суду та з апелянта за рішенням, що оскаржується, колегія суддів не приймає до уваги оскільки рішення господарського суду ухвалено після оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції відповідає ст.ст. 213, 214 ЦПК та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: