Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі О.В. Олексієнко;

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 26 грудня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказала, що 02 березня 1998 року за договором купівлі-продажу у ОСОБА_5 було придбано домоволодіння АДРЕСА_1. За домоволодінням, для його обслуговування була закріплена земельна ділянка площею 510 кв.м. Будь-яких відомостей щодо приватизації земельної ділянки не було відомо. З 1998 року і по сьогодні позивач сплачує встановлений податок за користування земельною ділянкою, що підтверджується відповідними квитанціями. На початку 2014 року позивач вирішила приватизувати вказану земельну ділянку, але після звернення до Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області стало відомо, що ОСОБА_5 ще в 1997 році приватизувала спірну земельну ділянку площею 0,0544 га. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, спадщину після її смерті прийняв її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 У зв'язку з тим, що право власності на земельну ділянку, на якій розташовано домоволодіння позивача оформлено за померлою особою, позивач не може у встановленому законом порядку нотаріально оформити право власності на землю на своє ім`я. Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, закріплену за домоволодінням АДРЕСА_1, яка є необхідною для його обслуговування, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_1 від 03 листопада 1997 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 1615 від 16 жовтня 1997 року, складає 0,0544 га.

Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити.

Від відповідачів надійшла письмова заява з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до вимог ст.158 Земельного Кодексу України, земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками розглядаються судами відносно земельних ділянок, що знаходяться в користуванні або належать на праві власності громадянам або юридичним особам.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного та посвідченого на Дніпропетровській міській біржі нерухомості 02 березня 1998 року за реєстровим № 43-98. Продавцем домоволодіння є ОСОБА_5 (а.с.6).

Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0544 га.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 03 листопада 1997 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 1615 від 16 жовтня 1997 року ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,0544 га, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.20).

Як вказала позивач, оскільки право власності на земельну ділянку, на якій розташовано домоволодіння позивача оформлено за померлою особою, позивач не може у встановленому законом порядку нотаріально оформити право власності на землю на своє ім`я, що порушує її права як власника домоволодіння.

Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Тобто, позивач після придбання домоволодіння фактично набула право власності на спірну земельну ділянку.

Аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачем було сплачено мінімальний судовий збір, враховуючи висновки звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 24.02.2015 року, згідно якого загальна вартість земельної ділянки складає 60 602,00 грн., вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід держави недоплачений судовий збір в розмірі 362,42 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 30 ЗК України (втратив чинність 01.01.2002 року), ст. 377 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, закріплену за домоволодінням АДРЕСА_1, яка є необхідною для його обслуговування, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_1 від 03 листопада 1997 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 1615 від 16 жовтня 1997 року, складає 0,0544 га.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 362,42 грн. (триста шістдесят дві гривні 42 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Залімська