АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-2214 Головуючий у 1-й інстанції - Мазур І.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколовоїВ.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором кредиту,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором кредиту.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 658 грн. 88 коп., а також судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Також відповідач просить визнати недійсним договір факторингу (а.с.77-81).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_3, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, представників позивача - Докійчука О.Л. та Матвійчука А.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

14 липня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-банк», який в подальшому змінив найменування на ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №490157056, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 17 311грн. 25 коп. з кінцевим строком погашення до 14 липня 2014 року та сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,01% річних.

23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №2013/1 про відступлення права вимоги за договорами кредиту, згідно з яким фактор набув право грошової вимоги до ОСОБА_3 по договору про надання споживчого кредиту №490157056 від 14 липня 2009 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «Альфа-Банк».

Згідно з п.2.1 Договору факторингу №2013/1 від 23 грудня 2013 року, ПАТ «Альфа-Банк» (надалі клієнт) зобов'язується передати у власність ТОВ «Росвен Інвест Україна» (надалі Фактор), а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.2.2. Договору факторингу право вимоги, що відступається згідно з даним Договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Клієнту.

Разом з тим, з наданого позивачем витягу з реєстру передачі прав вимоги до договору факторингу №2013/1 від 23 грудня 2013 року, укладеного між «ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», заборгованість за кредитним договором становить заборгованість по тілу кредиту - 7118 грн. 30 коп., прострочені відсотки за користування кредитом 0 грн. 90 коп., за прострочену комісію в розмірі 5539 грн. 68 коп.

Останнє погашення за кредитним договором ОСОБА_3 здійснила 10 жовтня 2012 року.

Також згідно із письмовими заявами ОСОБА_3, адресованими голові правління ПАТ «Альфа-банк» вбачається, що вона підтверджувала факт несвоєчасної сплати нею по графіку погашення заборгованості по кредитному договору у зв'язку з тяжким матеріальним становищем.

Листом від 22 жовтня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» повідомив відповідача про прийняте рішення про не стягнення 80% від нарахованих неоплачених штрафних санкцій за Договором №490157056, при умові повного погашення нею простроченої заборгованості та 20% нарахованих несплачених штрафних санкцій до 5 листопада 2012 року.

Відповідачкою не було спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості згідно витягу з реєстру передачі прав вимоги до договору факторингу №2013/1 від 23 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», а також не було надано доказів на підтвердження виконання нею свого зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту за №490157056 від 14 липня 2009 року перед ПАТ «Альфа-Банк» в повному обсязі.

На час розгляду позову договір факторингу за №2013/1 від 23 грудня 2013 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» недійсним не визнаний.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення без задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності обставинам справи висновків районного суду про те, що позивач не пропустив встановленого цивільним законодавством трирічного строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що відповідно до графіку погашення кредиту (сплата тілу кредиту та відсотків) він підлягав поверненню частинами починаючи з серпня 2009 року по липень 2014 року (а.с.16-17).

З наданих відповідачем на заперечення заявленого позову квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором (а.с.44-56) убачається, що в період з серпня 2009 року по жовтень 2012 року включно ОСОБА_3 здійснювалось часткове погашення заборгованості (відповідно до тексту квитанцій відбувалось саме погашення заборгованості). Платежі по сплаті заборгованості здійснені відповідачем, зокрема, у жовтні 2010 року, у жовтні 2011 року, у жовтні 2012 року (останній платіж).

За правилом ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Таким чином, сплачуючи частину боргу за кредитним договором ОСОБА_3 вчиняла дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, внаслідок чого перебіг позовної давності перервався. Останнє переривання позовної давності відбулося у жовтні 2012 року.

Відповідно до положень ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Ураховуючи вищенаведене, а також той факт, що позов до суду поданий у серпні 2014 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності, який після його останнього переривання відраховується від жовтня 2012 року, висновок районного суду про відсутність правових підстав для застосування позовної давності у даному спорі є правильним.

Посилання апеляційної скарги на те, що боржник не була повідомлена у встановленому законом порядку про зміну кредитора у зобов'язанні, не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не спростовують обставини наявності боргових зобов'язань ОСОБА_3

Доказів того, що після укладення договору факторингу - у грудні 2013 року, відповідач здійснила погашення заборгованості клієнтові - ПАТ "Альфа Банк", і ці суми не були враховані фактором, відповідач суду не надала. При цьому розрахунок заборгованості проведений не фактором а банком (а.с.8).

Крім того, пред'явлення позову в суд із наступним наданням відповідачу усього пакету документів, який підтверджує відступлення права грошової вимоги, також є письмовим повідомленням про відступлення права грошової вимоги.

Посилання апеляційної скарги щодо фальсифікації документів, необхідних для отримання кредиту, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не мають правового значення для вирішення даного спору і не впливають на сам факт видачі кредиту, строк та порядок його погашення боржником.

Вимога апеляційної скарги про визнання договору факторингу недійсним також не може бути задоволена, оскільки така вимога не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова