Справа № 740/2988/15
Провадження № 2/740/960/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.,

при секретарі Філоненко О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив виселити відповідачів посилаючись на те, що він є власником квартири НОМЕР_1 розташованої по АДРЕСА_1. Вказана квартира належить йому на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 13.10.2014 року. Після оформлення права власності на квартиру він мав намір вселитись та проживати в ній. З цією метою він оформив договори про надання комунальних послуг на водопостачання, центрального опалення та інші послуги. На даний час він сплачує комунальні платежі. При спробі вселитись в належну йому квартиру він виявив, що в ній без реєстрації проживають відповідачі. Ніхто з відповідачів в квартирі не зареєстрований, договорів найму житлового приміщення з ними він не укладав, вони не є членами його сім'ї, комунальні платежі за квартиру відповідачі не сплачують, проживають в квартирі без його дозволу, як власника. На даний час він просить суд виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з належної йому квартири.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позові, додавши, що відповідачі неправомірно користуються нерухомістю позивача, з приводу чого він неодноразово звертався до правоохоронних органів. В міліції йому порадили захистити свої права в судовому порядку, що він і зробив.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що попереднім власником квартири, яким була його мати, йому надано дозвіл на проживання в квартирі. В подальшому мати під впливом тиску заповіла спірну квартиру брату ОСОБА_2. Після чого брат подарував квартиру своєму сину ОСОБА_5 Він все своє свідоме життя проживає у спірній квартирі, в ній знаходяться належні йому речі, меблі в квартирі також проживає його син ОСОБА_6. Він має інше зареєстроване місце проживання, по АДРЕСА_2 у нової дружини, однак часто буває у спірній квартирі, користується нею, робить ремонтні роботи. Вважає що має право проживати в спірній квартирі, оскільки це житло його матері, а брат ОСОБА_2 став власником квартири шахрайським шляхом, після чого подарував квартиру своєму синові, який є позивачем по справі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що проживає в спірній квартирі з 1984 року. Під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 народила двох синів, діти з народження були зареєстровані у вказаній квартирі. Відповідач ОСОБА_6, який є її сином, постійно проживає у даній квартирі. З жовтня 2014 року ні вона ні її син не мають зареєстрованого місця проживання у спірній квартирі, так як були виписані міграційною службою після оформлення договору дарування. Так як вона тривалий час проживає в квартирі, відмовилася від права викупу квартири у держави на користь ОСОБА_7(колишньої свекрухи) вважає що має право продовжувати в ній жити не зважаючи на зміну власника.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, тому суд розглянув справу в його відсутність.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

13.10.2014 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдаровуваний) укладений договір дарування квартири НОМЕР_1 розташованої по АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_2Б.(батько) подарував, а ОСОБА_5.(син) прийняв в дар вказану квартиру. В той же день право власності позивача було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с 5-7).

За даними Ніжинського МВ Державної міграційної служби України в Чернігівській області ОСОБА_4 та ОСОБА_6 30.10.2014 року зняті з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 в зв'язку з відчуженням майна (договір дарування квартири), а ОСОБА_3 з 16.04.2011 року зареєстрований за іншою адресою (а.с 23-25).

Довідка КП «Служба Єдиного Замовника» від 04.06.2015 року підтверджує, що з 30.10.2014 року зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 не має (а.с 14).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 року, яке ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 року залишено без змін, ОСОБА_6 відмовлено в поновленні реєстрації місця проживання в квартирі НОМЕР_1 розташованій по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом.

Як встановлено під час розгляду справи після переходу права власності на дану квартиру з ОСОБА_2 на ОСОБА_5, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 продовжили в ній проживати, чим чинять позивачу (новому власнику) перешкоди у користуванні та розпорядженні належною власністю. Тобто відповідачі не будучи власниками спірної квартири, а також не являючись членами сім'ї (в розумінні ст. 64 ЖК України) нового власника квартири та не маючи права користування нею, проживають в ній без відповідної правової підстави, чим чинять перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Факт проживання в спірній квартирі відповідачами не заперечується.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Доводи відповідачів про те, що вони були вселені у встановленому законом порядку за згодою власника не заслуговують на увагу, оскільки право власності на квартиру у встановленому законом порядку набула інша особа (позивач), яка не надала згоди на вселення та реєстрацію у квартирі відповідачів.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про виселення відповідачів, оскільки встановлено, що відповідачі без відповідної правової підстави проживають у спірній квартирі, чим порушують право позивача, як власника, на вільне користування розпорядження своїм майном.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, ст.ст. 156,157 ЖК України, ст. 316, 317, 319, 383, 386 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі по 81 гривні 20 копійок, з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.Г. Пантелієнко