АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-Ц-/790/3005/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: №645/6063/14-ц Бабкова Т.В.
Категорія: право власності Доповідач: Швецова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малінської С.М., Тичкової О.Ю.

за участі секретаря - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засідати в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою заступника прокурора Фрунзенського району м. Харкова

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Харківської міської ради Харківської області, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області про визнання права власності на самочинно побудовані приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивачі у звернулися до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Слоневеькою 1.В. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали у власність по 1/4 частині нежитлових приміщень 1-го поверху № 6,7. 23-:-36 в літ. А-7. загальною площею 395,7 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1.

В подальшому, на підставі договору дарування від 04 червня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали у власність по 1/ 4 частині нежитлових приміщень 1-го поверху № 6,7, 23-:-36 в літ. А-7, загальною площею 395,7 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2011 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Макушевою П.В., ОСОБА_3, ОСОБА_2 отримали у власність по 1/2 частині нежитлових приміщень 1-го поверху № 8 в літ. А-7, площею 99,4 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

З метою підтвердження можливості реконструкції нежитлових приміщень у 2012р. позивачами було замовлено у ПП«Модулор-Сервіс» проект та технічний висновок про можливість будівництва нежитлових приміщень до приміщення «Спортивно-оздоровчого комплексу по АДРЕСА_1», відповідно до якого, заплановані замовником роботи не вплинуть на міцність та деформативні характеристики житлового будинку в цілому, та технічні рішення відповідають вимогам діючих норм і правилам державних стандартів.

В подальшому, позивачами, з метою покращення умов обслуговування, за власні кошти у рівній мірі, здійснено реконструкцію нежитлових приміщень та збудовано нові приміщення, а саме: № 6а - зал, площею 111.5 кв.м.; № 38 вбиральня, площею 3,6 кв.м,: №39 - комора, площею 1.6 кв.м. №40 - підсобне, площею 10,1 кв.м.: №41 - вбиральня, площею 5,3 кв.м.; №42 - кімната відпочинку, площею 12.7 кв.м.; № 43 - кухня, площею 7.4 кв.м.; № 44 - кабінет косметології, площею 19.1 кв.м.; № 45 - вбиральня, площею 2.4 кв.м.; № 46 - душова, площею 1.4 кв.м.; № 47 - кабінет косметології, площею 12.4 кв.м.; № 48 - коридор, площею 8,6 кв.м.; № 49 - коридор, площею 4.5 кв.м.; № 50 - роздягальня, площею 15.4 кв.м.; № 51 - роздягальня, площею 17.4 кв.м.; № 1 тамбур, площею 3.7 кв.м.; № 11 - підсобне, площею 23.9 кв.м.

Згідно технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_6, загальна площа нежитлових приміщень 1-го поверху у літері «А-7», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, після реконструкції складає 755,8 кв.м.

З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації вказаних вище нежитлових приміщень позивачами було замовлено їх технічне обстеження, за результатами якого, експертом ОСОБА_7, 12.11.2013 року було складено звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкції та інженерних мереж об'єкта по АДРЕСА_1, яким було встановлено відповідність обстеженого об'єкту вимогам надійності і безпечної його експлуатації.

Враховуючи викладене та посилаючись на положення ст. 317, 316, 319, 321, 376 ЦК України ОСОБА_2та ОСОБА_3 просили суд визнати за ними по 1/2 частині кожному право власності на нежитлові приміщення № 6, 6а. 7, 23-:51., І, II, 1-го поверху у літері «А-7», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, після реконструкції складає 755,8 кв.м.

Представник Харківської міської ради, не погодився з заявленими позивачами позовними вимогами та звернувся до суду з письмовими запереченнями зазначивши, що позивачами не надано доказів оформлення за ними права власності або користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку. Вирішення питань, пов'язаних з самочинним будівництвом на території м. Харкова з метою визначення можливості збереження самочинного будівництва. Надання земельних ділянок під самочинно збудовані об'єкти та будівництво яких розпочато самостійно, здійснюється відповідно до «Порядку вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом», затвердженого рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17.08.2011р. №390/11. Позивачами не надано доказів виконання вимог вищезазначеного Порядку.

Представник 3-ї особи також звернулася до суду з письмовими запереченнями, в яких посилалася на те, що позивачами не надано доказів про наявність в них дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/2 частині на нежитлові приміщення № 6, 6а, 7, 23-:-51, 1. II 1-го поверху у літері «А-7» загальною площею 755,8 кв.м. яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Фрунзенського району м. Харкова, просить рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на той факт, що під час судового розгляду судом не з'ясовано, а позивачем не доведено обставин, які мають істотне значення для правильного розгляду справи, а саме факт, який є передумовою для набуття, а отже, і для визнання права власності на новостворене нерухоме майно, оскільки передумовою для виникнення права власності, а отже і його визнання, є прийняття нерухомого майна в експлуатацію.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з»явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно, тому відповідно до вимог ст.169 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з»явившихся сторін.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що збудовані споруди, на підставі технічного висновку можуть експлуатуватися, і тому визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на реконструйовану нежитлову будівлю.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. 3 і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про відмову в задоволенні позову із наступних підстав.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 320 ЦК України передбачає, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Слоневеькою 1.В. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали у власність по 1/4 частині нежитлових приміщень 1-го поверху № 6,7. 23-:-36 в літ. А-7. загальною площею 395,7 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1.

В подальшому, на підставі договору дарування від 04 червня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали у власність по 1/ 4 частині нежитлових приміщень 1-го поверху № 6,7, 23-:-36 в літ. А-7, загальною площею 395,7 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2011 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Макушевою П.В., ОСОБА_3, ОСОБА_2 отримали у власність по 1/2 частині нежитлових приміщень 1-го поверху № 8 в літ. А-7, площею 99,4 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Протягом 2012-2013 року ними за власні кошти було здійснено реконструкцію, в тому числі збудовані нові приміщення у нежитловій будівлі розташованій за адресою АДРЕСА_1. та згідно висновку експерта ОСОБА_7 щодо стану будівельних конструкцій, складеного від 01.08.2013 року, реконструкція проведена позивачами відповідає державним будівельним нормам.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачами самостійно проведено реконструкцію належних їм нежитлових приміщень, а також самовільно добудовано на земельній ділянці, яка не виділялася позивачам, а саме у розмірі 202,07 кв.м.

Однак, згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно до змісту пп.1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України „ Про планування і забудову територій, ст. 18 Закону України „ Про основи містобудування" будівництво об"єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об"єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об"єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-техничного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво ( нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об»єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Відповідно до п. 8 ст. 39 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Встановивши, що нежитлова будівля на час розгляду справи в суді до експлуатації не прийнята, у встановленому законом порядку за власником не зареєстрована, земельна ділянка під забудоване нерухоме майно у встановленому порядку у власність не передавалась, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/2 частині на нежитлові приміщення № 6, 6а, 7, 23-:-51, 1. II 1-го поверху у літері «А-7» загальною площею 755,8 кв.м. яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на реконструйовані житлові приміщення в нежитлову будівлю задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.3 і 4 ст. 309, 312,313,317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Фрунзенського району м. Харкова задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Харківської міської ради Харківської області, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області про визнання права власності на самочинно побудовані приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя -

Судді -