Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 310/239/15-ц Головуючий у 1 інстанції Прінь І.П.
Номер провадження 22-ц/778/4401/15 Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.,

суддів Воробйової І.А.,

Онищенка Е.А.,

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами прокуратури Запорізької області та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року Бердянський міжрайонний прокурор, в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що в ході прокурорської перевірки було встановлено, що рішенням № 17 від 31.03.2010року "Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок" було затверджено проекти відведення та передано у власність громадянам, у тому числі і відповідачу ОСОБА_5, земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог ст.ст. 51,60,61,84,118 ЗУ України, ст.ст.85,88,89,90 Водного кодексу України, п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст. 9 ЗУ "Про державну експертизу землевпорядної документації", ст.ст. 12,19 ЗУ "Про планування та забудову територій", ст.ст. 1,16,17 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", п.3.39 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень", чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю.

За повідомленням Бердянської міської ради від 12.12.2014р. з посиланням на Генеральний план м. Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009р., земельна ділянка по АДРЕСА_1 розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку. Відповідно до проектних рішень Генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах, також встановлена пунктом 3.39 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень".

Відповідно до схеми місцезнаходження земельної ділянки, остання знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. А тому надання цієї земельної ділянки у власність для ведення індивідуального дачного будівництва є порушенням вимог ст.60 Земельного кодексу України та ст.ст. 88,90 Водного кодексу України, якими передбачено, що земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

П. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації. Однак у затвердженому спірним рішенням міської ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки.

Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 26 грудня 2013 року придбав у ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0, 0830 га, кадастровий номер НОМЕР_2, посвідчену оспорюваним державним актом.

На підставі викладеного, позивач просив суд, визнати недійсним та скасувати п. 5.2 рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010р., визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_5, витребувати у ОСОБА_3 спірну земельну ділянку та повернути її територіальній громаді м. Бердянська.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року позовні вимоги Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 17 травня 2010р. Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_5, на земельну ділянку площею 0,0830га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано у ОСОБА_3 земельну ділянку вартістю 69603,80 грн., площею 0,0830 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та передано її територіальній громаді м. Бердянська.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_5, ОСОБА_3 судовий збір на користь спеціального Фонду Державного бюджету України у розмірі 313,21 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в позові та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що під час прийняття п. 5.2 рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 17 від 31.03.2010 року "Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», Бердянською міською радою Запорізької області було порушено вимоги чинного на той час законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_6, на час розгляду справи рішенням Бердянської міської ради №60 від 30.12.2010 року протест прокурора було задоволено, пункт 5 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради 5 скликання №17 від 31.03.2010 року було скасовано, а тому в задоволені позову в частині скасування п.5.2 рішення №17 від 31.03.2010 року необхідно відмовити, державний акт на право власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, а спірна земельна ділянка підлягає поверненню за належністю територіальній громаді м. Бердянська.

Проте висновки суду в частині відмови в позові не узгоджуються із фактичними обставинами справи та зібраними по ній доказами.

У відповідності з вимогами ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України .

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно з Генеральним планом міста Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009р. спірна земельна ділянка розташована на території оздоровчих установ та установ відпочинку, що підтверджується листом заступника міського голови ОСОБА_7 (а.с.20-22).

Як вбачається зі схеми місцезнаходження земельної ділянки (а.с.14), остання знаходиться в межах міста Бердянська, на відстані 525м від урізу води Азовського моря.

Пунктом 5.2 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року (а.с.12-13) затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,083га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва. ОСОБА_5 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 (а.с.11), який 17 травня 2010р. був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №82.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння,

рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

За змістом зазначених норм права землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

На час прийняття спірного рішення Бердянської міської ради було наявне рішення Бердянської міської ради № 11 від 10.12.2004р., яким була встановлена 40-метрова прибережна захисна смуга вздовж Азовського мора в межах міста Бердянська, але вказане рішення було скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2010 року (а.с. 17-18).

Як вбачається з інформації виконкому Бердянської міської ради №04-0698/37 від 05.02.2015р. на момент прийняття спірного рішення діяв Генеральний план міста Бердянська, затверджений рішенням шістдесят восьмої сесії Бердянської міської ради У скликання від 25.06.2009р. №9. Проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги Азовського моря на території міста Бердянська на момент прийняття спірного рішення Бердянської міської ради не розроблявся і не затверджувався.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14, від 24.12.2014р. у справі №6-206цс14.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірне рішення прийнято Бердянською міською радою незаконно. Проте дійшов невірного висновку, що оскільки на час розгляду справи, п. 5.2 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради У скликання №17 від 31.03.2010р. вже скасований, а тому у задоволенні позову прокурора в частині скасування п.5.2 рішення№17 від 31.03.2010р. необхідно відмовити.

Так, судом було встановлено, що 11.11.2010р. Бердянським природоохоронним міжрайонним прокурором на адресу Бердянської міської ради був принесений протест №26/267 про скасування пункту 5 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради У скликання № 17 від 31.03.2010р.

Рішенням Бердянської міської ради №60 від 30.12.2010р. ( а.с.115) зазначений протест прокурора був задоволений, пункт 5 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради У скликання №17 від 31.03.2010р. було скасовано.

Але судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2011 року, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012 року, визнано протиправними та скасовано п.п.1,2 рішення Бердянської міської ради від 30.12.2010 №60 щодо задоволення протесту Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора від 11.11.2010 №26/267 та скасування підпунктів 5.1-5.3, 5.5-5.5.10 пункту 5 рішення Бердянської міської ради від 31.03.2010№17.

Таким чином, внаслідок неповної інформації суд дійшов неправильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування спірного пункту рішення Бердянської міськради.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог прокурора щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, який був виданий ОСОБА_5

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом було встановлено, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки №2083 від 06.12.2013 року (а.с.113) спірна земельна ділянка була відчужена ОСОБА_3

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

За таких обставин. суд першої інстанції правильно задовольнив вимоги позивача про витребування у ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0830га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах м.Бердянська Запорізької області.

Відповідно до положень Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 1 січня 2013р. землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про повернення спірної земельної ділянки територіальній громаді м. Бердянська.

Отже, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на незаконність судового рішення у зв'язку з порушення судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо пропущення прокурором строку звернення до суду також колегією не приймаються .

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (в редакції закону станом на день прийняття Бердянською міською радою оскаржуваного рішення) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ, який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України був виключений.

Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання незаконним та скасування п.5.2 рішення Бердянської міської ради «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 31.03.2010 №17-скасувати.

Прийняте в цій частині нове рішення, яким позов Бердянського міжрайонного прокурора в частині визнання незаконним та скасування п.5.2 рішення Бердянської міської ради «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 31.03.2010 №17 задовольнити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: