Справа №150/116/15-ц
Провадження по справі №2-о/150/9/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2015 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

Головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Діденко А.В.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

з участю представника заявника адвоката Середюк О.В.,

з участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

з участю представника третіх осіб ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до районного суду про встановлення факту батьківства ОСОБА_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в Луганській області на прикордонному пункті пропуску Довжанський під час бойових дій, відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки, іншим способом довести даний факт для подальшого отримання пенсії по втраті годувальника заявниця не має можливості.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Середюк О.В. свої вимоги підтримують та просять їх задоволити. ОСОБА_1 зазначила, що познайомилася із ОСОБА_6 на день міста Могилів Подільського 24 серпня 2013 року. З вересня 2013 року проживали із ОСОБА_6 однією сім*єю в кімнаті гуртожитку, де проживав і ОСОБА_8 лютому 2014 року ОСОБА_1 дізналася про свою вагітність, про що розповіла батькам. За проханням ОСОБА_6 батькам останнього про це не розповідали. Про те, що вагітна ОСОБА_1 розповіла ОСОБА_9 , яка повідомила про це сестру ОСОБА_10 . Батьки ОСОБА_10 дізналися про вагітність ОСОБА_1 від своєї доньки ОСОБА_11 . ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подали до РАЦСу заяву про укладення шлюбу. Однак, на реєстрацію шлюбу у визначений день ОСОБА_6 не з*явився, оскільки, його батьки були проти цього і чинили на нього тиск. Після цього ОСОБА_1 рідше бачилася із ОСОБА_6 , останній рідко телефонував, а згодом його забрали до АТО. Стверджує, що стосунків інтимного характеру, крім, як із ОСОБА_6 , у неї не було.

Заінтересованою особою Управлінням ПФУ у Чернівецькому районі Вінницької області подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, вимоги, заявлені ОСОБА_1 , визнаються, не заперечується проти їх задоволення.

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , їхній представник ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги, заявлені ОСОБА_1 , не визнають та заперечують проти їх задоволення.

ОСОБА_2 зазначила, що на день міста Могилів Подільський 24 серпня 2013 року її син ОСОБА_6 познайомився із ОСОБА_1 30 серпня 2013 року вони із чоловіком ОСОБА_3 приїхали до сина ОСОБА_6 і побачили там ОСОБА_1 . Син сказав, що буде зустрічатися із ОСОБА_1 і вона переночує у нього в кімнаті гуртожитку, де ОСОБА_6 проживав. У вересні 2013 року ОСОБА_6 сказав, що має іншу дівчину, що підтвердила і донька ОСОБА_11 . На початку 2014 року ОСОБА_6 вибув до АТО. 22.03.2014 року зателефонував ОСОБА_6 і повідомив, що ОСОБА_1 вагітна строком шість місяців. ОСОБА_6 визнав, що у нього із ОСОБА_1 були інтимні стосунки. Зі слів товариша її сина ОСОБА_12 відомо, що ОСОБА_6 змусили їхати до РАЦСу батьки ОСОБА_1 . По телефону ОСОБА_1 повідомила їй, що хоче одружитися із ОСОБА_6 . Однак, ОСОБА_2 сумнівалась, що саме її син являється батьком дитини, тому сказала ОСОБА_1 про те, що після народження дитини буде проведено експертизу для визначення батьківства. На третій день після подачі до РАЦСу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 заяви про укладення шлюбу, ОСОБА_6 було подано заяву про анулювання вище зазначеної заяви. Після похорону сина телефонувала мати ОСОБА_1 і погрожувала. При житті її син ОСОБА_13 заперечував, що ОСОБА_1 вагітна саме від нього, також шокований був звісткою про вагітність,яку ОСОБА_1 приховувала майже шість місяців. Після народження дитини категорично не визнавав себе батьком.

ОСОБА_3 пояснив, що з серпня 2013 року його син ОСОБА_6 зустрічався із ОСОБА_1 , однак, зі сілів сина, він не мав серйозних намірів відносно неї, оскільки, ОСОБА_1 зустрічається з іншими хлопцями. Не може підтвердити, спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зазначив, що в кімнтаі гуртожитка, в якому проживав його син ОСОБА_6 жодних жіночих речей не було. Йому невідомо, чи були інтимні стосунки у ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що з 17.02.2014 року почала зустрічатися із ОСОБА_6 , який розповів їй, що з серпня 2013 року зустрічався із дівчиною ОСОБА_15 , з якою вони не зійшлися характерами. ОСОБА_6 казав, що вони подають до РАЦСу заяву про укладення шлюбу, оскільки, Юля вагітна. Однак, коли народиться дитина, ОСОБА_6 хотів провести експертизу для визначення батьківства, так як сумнівався, що являється батьком. ОСОБА_6 визнавав та не заперечував, що з ОСОБА_15 були статеві стосунки.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що навчалась разом із рідною сестрою ОСОБА_10 . Зазначила, що ОСОБА_6 познайомився і з ОСОБА_1 на день міста Могилів Подільський 24 серпня 2013 року. ОСОБА_1 розповідала, що на вихідні їздила гостювати в гуртожиток, де жив ОСОБА_6 . Зі слів ОСОБА_11 вона разом із ОСОБА_1 господарювали в ОСОБА_10 . ОСОБА_16 дізналася від ОСОБА_11 про вагітність ОСОБА_1 , однак, батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і сам ОСОБА_13 сумнівалися, що він являвся батьком дитини, і останній мав намір провести експертизу для визначення батьківства.

Свідок ОСОБА_17 товариш ОСОБА_6 по службі суду показав, що в травні 2014 року ОСОБА_6 розповів, що ОСОБА_1 вагітна. ОСОБА_17 розповів про ісм*ю Юлі, оскільк, його бабка живе по сусідству з Юліними батьками. ОСОБА_18 розповів, що його батьки були проти ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_19 мати заявниці, суду показала, що її донька ОСОБА_1 познайомилася із ОСОБА_6 на день міста Могилів Подільський 24 серпня 2013 року. ОСОБА_6 восени та перед новим роком гостював у Сауляків вдома. У лютому 2014 року дізналася від доньки, що вона вагітна від ОСОБА_6 ,Є якому повідомила про вагітність по телефону. ОСОБА_6 зрадів цій звістці, мав намір одружитися із ОСОБА_1 , ніколи не відмовлявся, що саме він являється батьком дитини. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подали заяву до РАЦСу про реєстрацію шлюбу, однак, у зв*язку із несплатою державного мита шлюб не було зареєстровано.

Свідок ОСОБА_20 батько заявниці, суду показав, що зі слів доньки йому стало відомо про її вагітність від ОСОБА_6 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подали заяву до РАЦСу про реєстрацію шлюбу, однак, у зв*язку із несплатою державного мита шлюб не було зареєстровано у визначений день. Вдруге ОСОБА_6 приходити до РАЦСу не захотів, оскільки, йому заборонили батьки. Зазначив, що ОСОБА_6 хотів народження дитини, не відмовлявся від батьківства.

Свідок ОСОБА_21 головний спеціаліст відділу ДРАЦС по місту Могилів Подільський, суду показала, що відділу від ОСОБА_6 та ОСОБА_1 надійшла заява про державну реєстрацію шлюбу, яку було призначено на 26.04.2015 року. Однак, на підставі спільної заяви наречених від 25.03.2015 року про скорочення місячного терміну реєстрації шлюбу відповідно до ч.2 ст.32 Сімейного кодексу України було надано дозвіл на державну реєстрацію шлюбу на наступний день після подання заяви, тобто 26.03.2014 року, оскільки, ОСОБА_1 була вагітна строком двадцять сім тижнів. Однак, ні у призначений день, ні згодом на державну реєстрацію шлюбу наречені не з*явилися, тому їхню заяву про реєстрацію шлюбу було анульовано.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що працював у прикордонному загоні військової частини № НОМЕР_1 м. Могилів Подільський, проживав у гуртожитку, де проживав і ОСОБА_6 , однак, в різних кімнатах. Одного разу в кімнаті ОСОБА_6 познайомився із ОСОБА_1 , однак, ОСОБА_6 не представляв останню своєю дівчиною. Потім ще тричі бачив ОСОБА_1 із ОСОБА_6 та його сестрою. Останній раз бачив ОСОБА_1 25.03.2014 року, коли вони разом від`їжджали від гуртожитку. По телефону ОСОБА_6 повідомив йому, що їде до РАЦСу. Увечері того ж дня на запитання ОСОБА_22 у зв*язку із чим ОСОБА_6 вирішив одружитися, останній відповів, що ОСОБА_1 вагітна. Однак, ОСОБА_6 не був радісним, не впевнений, що являється батьком дитини, тому мав намір провести експертизу з метою визначення батьківства. Крім того, ОСОБА_6 казав, що у нього є дівчина ОСОБА_23 , з якою він хоче зустрічатися.

Свідок ОСОБА_24 суду показав, що проживав в одній кімнаті в гуртожитку разом із ОСОБА_6 . Двічі бачив у кімнаті ОСОБА_1 , і ОСОБА_6 казав, що можливо, вона буде його дівчиною. Зазначив, що ОСОБА_1 чи 8 чи 10 січня 2014 року з великою компанією друзів ночували у кімнаті гуртожитку, однак, на той час вона із ОСОБА_6 розірвали свої стосунки, оскільки, ОСОБА_1 була незадоволеною роботою ОСОБА_6 як військового. ОСОБА_6 дізнався по телефону від ОСОБА_1 про її вагітність за день до подачі до РАЦСУ заяви про реєстрацію шлюбу. Зі слів ОСОБА_6 йому відомо, що ОСОБА_1 приїхала зі своїми батьками, які чинили тиск, щоб той одружився з їхньою донькою, тому ОСОБА_6 поїхав до РАЦСу. ОСОБА_6 був шокований, мав намір провести генетичну експертизу з метою визначення батьківства. ОСОБА_24 відомо, що шлюб між ОСОБА_1 ОСОБА_6 не зареєстровано, оскільки, останній не був впевнений, що являється батьком дитини та хотів провести експертизу. ОСОБА_24 не може підтвердити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зазначив, що ніяких жіночих речей в кімнаті гуртожитку, де проживав ОСОБА_6 не було. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розійшлись всередині вересня 2013 року, після того він її жодного разу не бачив.

Свідок ОСОБА_6 сестра ОСОБА_6 , суду показала, що 24 серпня 2013 року вони познайомилися із ОСОБА_1 , яку потім декілька разів бачила. Брат розповідав, що ОСОБА_1 незадоволена його роботою як військового і в кінці вересня 2013 року вони розійшлись. 23.03.2014 року ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_1 вагітна, однак, він сумнівався в тому, що являється батьком цієї дитини, тому хотів провести експертизу. Казав, що в разі якщо підтвердиться його батьківство, буде сплачувати аліменти для утримання дитини, однак, одружуватися та жити із ОСОБА_1 не хотів. Зі слів ОСОБА_6 приїхала ОСОБА_1 разом зі своїми батьками та змусили його поїхати до РАЦСУ для подачі заяви про реєстрацію шлюбу, однак, наступного дня ОСОБА_6 забрав заяву. В лютому 2014 року ОСОБА_6 почав зустрічатися з іншою дівчиною, з якою мав намір одружитися.

Заслухавши пояснення заявника, її представника, третіх осіб без самостійних вимог та їх представника, свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, грунтуючись на наступних підставах.

Заявником зазначається, що у 2013 році вона познайомилася із ОСОБА_6 , який проходив службу в АДРЕСА_1 . З вересня 2013 року вони почали проживати однією сім*єю без реєстрації шлюбу. За час їхнього спільного проживання була зачата дитина. 25.03.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися із заявою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати шлюб за скороченою процедурою /а.с. 8/, оскільки, заявник була вагітна, що підтверджується рішенням ЛКК №501 комунальної установи «Могилів Подільска окружна лікарня інтенсивного лікування» (протокол №54 від 25.03.2014 року) /а.с. 7/. Однак, у визначений день та час ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до відділу ДРАЦС не з*явилися, тому шлюб не було зареєстровано.

Як свідчить лист відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів Подільському від 23.04.2015 року, №192/3.2-04-37 25.03.2014 року до відділу від ОСОБА_6 та ОСОБА_1 надійшла заява (за №43-3.2-32) про державну реєстрацію шлюбу, яку було призначено на 26.04.2015 року. Однак, на підставі спільної заяви наречених від 25.03.2015 року про скорочення місячного терміну реєстрації шлюбу відповідно до ч.2 ст.32 Сімейного кодексу України було надано дозвіл на державну реєстрацію шлюбу на наступний день після подання заяви, тобто 26.03.2014 року (підстава рішення ЛКК №501 (протокол №54 від 25.03.2014 року), видане комунальною установою «Могилів Подільська ОЛІЛ» про вагітність ОСОБА_1 строком двадцять сім тижнів. Однак, ні у призначений день, ні згодом на державну реєстрацію шлюбу наречені не з*явилися.

Вище зазначено підтверджено і оглянутою в судовому засіданні папкою «Заяви про державну реєстрацію шлюбу осіб, які не з*явилися на призначений день» №32-3.2, наданою відділом ДРАЦС по місту Могилів Подільський, в якій містяться оригінали відповідних заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Лист відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів Подільському від 23.04.2015 року, №192/3.2-04-37, як і інші документи, долучені до матеріалів цивільної справи, є допустимими, оскільки, порівняно із їх оригіналами, оглянутими в судовому засіданні, тому суд вважає, що докази по справі одержано без порушень порядку, встановленого законом.

Суд критично відноситься до пояснень свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 батьків заявниці, та показів заявниці ОСОБА_1 про те, що шлюб не зареєстрований по причині несвоєчасної сплати державного мита та по причині того, що ОСОБА_6 забрали в АТО, оскільки, з дня подачі заяви до ДРАЦСу 25.03.2014 року і до дня втрати заявою чинності після спливу трьох місяців, згідно статті 28 Сімейного кодексу України, був достатній період.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у заявниці народився син. У зв*язку із тим, що шлюб не було зареєстровано, до актового запису про народження дитини було внесено відомості в порядку статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері. Заявниця при реєстрації народження дитини прізвище вказала своє « ОСОБА_25 », ім*я та по батькові ОСОБА_26 , як батька дитини, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 01.07.2014 року виконавчим комітетом Ленковецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області /а.с. 6/.

Згідно оглянутої в судовому засіданні індивідуальної карти вагітної і породіллі №42 ОСОБА_1 в графі «Прізвище і місце роботи чоловіка, телефон» зазначено ОСОБА_6 , як пояснила в судовому засіданні заявниця з її слів, що не може розцінюватися як належний доказ визнання ОСОБА_6 батьківства.

27.07.2014 року ОСОБА_6 загинув в Луганській області на прикордонному пункті пропуску Довжанський під час бойових дій. Факт смерті ОСОБА_6 підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 02.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоушицького районного управління юстиції у Хмельницькій області /а.с. 27/.

Як свідчить довідка, видана військовою частиною НОМЕР_1 м. Могилів Подільський від 17.04.2015 року, №569 старший лейтенант ОСОБА_6 24.06.2014 року вибув до прикордонних підрозділів, розташованих на Сході України з метою забезпечення правопорядку на державному кордоні. Відповідно до наказів начальника тактичного угруповання «Кордон» ОСОБА_6 перебував у складі тактичного угруповання «Кордон» з 26.04.2014 року. 27.07.2014 року загинув під час мінометно- гаубичного обстрілу /а.с. 34/.

Встановлення факту батьківства необхідно ОСОБА_1 для подальшого отримання пенсії по втраті годувальника.

Частиною 1 статті 130 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, №3 роз*яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Наявність спільного проживання та ведення спільного господарства дає право суду вважати, що відповідач є батьком дитини. Однак, це не є безперечним доказом батьківства, так як відповідач може подати суду докази, які виключають його батьківство, наприклад, надати суду документи, з яких виявляється, що він довгий час страждає імпотенцією або з інших обставин не може бути батьком дитини.

Так, заявник ОСОБА_1 стверджує, що з вересня 2013 року по червень 2014 року із ОСОБА_6 проживали однією сім*єю в гуртожитку в окремій кімнаті по АДРЕСА_1 . Однак, такого роду твердження заявника позбавлені доказової сили і неможуть бути взяті до уваги судом, оскільки, крім показів заявниці іншими доказами не доведено та не підтверджено, свідки, які б підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_6 , ведення ними спільного господарства до народження дитини, відсутні.

З показів свідка ОСОБА_22 вбачається, що ОСОБА_6 не представляв ОСОБА_1 своєю дівчиною, декілька разів він бачив ОСОБА_1 разом із ОСОБА_6 . Як свідчать покази свідка ОСОБА_24 , який проживав разом із ОСОБА_6 в одній квартирі, ОСОБА_1 двічі бачив у даній квартирі, ОСОБА_6 при цьому говорив, що вона, можливо, буде його дівчиною.

Інших документальних підтверджень спільного проживання, ведення домашнього господарства ОСОБА_1 разом із ОСОБА_6 до народження дитини, заявником не надано.

Зібрані по справі докази не підтверджують і визнання за життя ОСОБА_6 свого батьківства у період вагітності матері (відсутні висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо). Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, в повній мірі не підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, носять суперечливий характер.

Покази свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 батьків заявниці, які свідчать про те, що ОСОБА_6 хотів народження дитини, радів цьому та не відмовлявся від неї, достовірно не підтверджують визнання ним батьківства, оскільки, зазначені покази спростовуються показами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог по справі). Так, згідно показів ОСОБА_27 матері ОСОБА_6 , її син був шокований звісткою. ОСОБА_1 про свою вагітність та його батьківство. Крім того, після народження дитини ОСОБА_6 мав намір провести генетичну експертизу з метою встановлення батьківства дитини. Зазначене підтверджено і показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_22 . Свідок ОСОБА_22 зазначив, що ОСОБА_6 вирішив одружитися, у зв*язку із вагітністю ОСОБА_1 , однак, не був впевнений, що він є батьком дитини, на яку очікує ОСОБА_1 , тому мав намір провести експертизу.

Для встановлення батьківства або материнства однією із ознак сучасного судочинства є призначення судом судово медичної експертизи. Саме експертиза з цього питання є ключовою і відіграє провідну роль серед всіх форм застосування спеціальних знань, є одним з унікальних способів отримання цінної доказової інформації, яка сприяє встановленню правдивих обставин у судовій справі і правильному її вирішенню по суті, а необхідність в її застосуванні виникає тоді, коли є необхідність визначити споріднене походження дитини від чоловіка або жінки.

Заявником в судовому засіданні заявлялось клопотання про призначення у справі судової імуно генетичної експертизи з метою визначення ймовірності батьківства ОСОБА_6 відносно малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно п.2.5.6 Правил проведення судово медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово медичної імунології бюро судово медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров*я України від 17.01.1995 року, №6, експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей може бути проведена у випадку, коли одного з батьків чи дитини немає в живих, але є який небудь біологічний матеріал від них (пляма крові, виділення, волосся, тощо) чи медична документація із зазначенням групи крові.

Як стверджували батьки померлого ОСОБА_6 (треті особи без самостійних вимог по справі) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 який небудь біологічний матеріал від їхнього сина: пляма крові, виділення, волосся, тощо, відсутній.

Судом при вирішенні клопотання заявника про призначення у справі судової імуно генетичної експертизи взято до уваги, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились надати біологічні зразки і отримання біологічного зразка для експертного дослідження у вигляді медичного втручання, медичних маніпуляцій, може завдати батькам померлого ОСОБА_6 незручності, яка акумулюється в моральну шкоду, пов*яз ану з поширеним уявленням про неповагу до людської честі й гідності. Право на фізичну (тілесну) недоторканість є варіантом права на свободу і особисту недоторканість. Це випливає із прав на повагу до гідності людини, яка є невід*ємною ознакою цивілізованого суспільства. Воно є загальновизнаним на міжнародному рівні.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров*я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 28 Конституції України неприпустимо піддавати особу без її згоди медичним науковим чи іншим дослідам.

Вище вказана норма Основного Закону відповідає і статті 7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Статтею 29 Конституції України, Загальною декларацією прав людини (1948 року), Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) додатково закріплено право кожного громадянина на свободу і особисту недоторканість.

Відсутність якого небудь біологічного матеріалу від померлого ОСОБА_6 : пляма крові, виділення, волосся, тощо, унеможливило проведення судової імуно генетичної експертизи, як того вимагають Правила проведення судово медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово медичної імунології бюро судово медичної експертизи, затверджені наказом Міністерства охорони здоров*я України від 17.01.1995 року, №6.

Крім того, суд з метою дотримання передбачених як чинним законодавством, так і міжнародними актами прав людини на повагу до її гідності, недоторканість і безпеку, недопущення спричинення моральної шкоди шляхом медичного втручання, медичних маніпуляцій, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової імуно - генетичної експертизи, про що свідчить ухвала Чернівецького районного суду від 18.08.2015 року.

Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, №3 орієнтує суди на те, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Зібрані та досліджені у встановленому законом порядку докази по справі, які суд оцінює відповідно до статті 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та розумності, керуючись законом та правосвідомістю, не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно являється батьком малолітнього ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всебічно перевірені судом дані лише спростовують заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо встановлення факту батьківства. Доводи заявника про те, що ОСОБА_6 являється біологічним батьком малолітнього ОСОБА_7 , носять суперечливий характер, та не можуть трактуватися на її користь, використовуватися як належний та достовірний доказ батьківства. Крім того, дані твердження неможливо підтвердити шляхом проведення судової імуно генетичної експертизи.

Заявником не надано суду жодного належного підтвердження батьківства ОСОБА_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в Луганській області на прикордонному пункті пропуску Довжанський під час бойових дій, відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому за відсутності достовірних доказів її вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Заявником відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо встановлення факту батьківства.

На підставі вище викладеного, суд в силу статті 212 ЦПК України приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог, заявлених ОСОБА_1 .

При вирішенні клопотання, заявленого представником третіх осіб без права самостійних вимог ОСОБА_4 , щодо стягнення із заявника ОСОБА_1 судових витрат, пов*язаних з прибуттям в судове засідання, судом враховується наступне.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов*язаних із розглядом справи, зокрема, витрат сторін та їх представників, що пов*язані з явкою до суду.
Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до частини 2 статті 85 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту).
Представник третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов*язані із прибуттям в судове засідання з розрахунку одна поїздка Нова Ушиця Чернівці в два кінці 153,20 грн. за одну особу, дві особи 306,40х11 (кількість засідань)=3370,40 грн. ОСОБА_4 при цьому надано роздруківку із зазначенням початку та кінця подорожі, відстані, маршруту автобуса, його марки, годин вибуття та прибуття до пункту призначення та вартості проїзду у гривневому еквіваленті. Зазначену роздруківку суд категорично не може взяти до уваги, оскільки, вона позбавлена доказової сили, є невідомого походження, не являється офіційним документом (квитком), що б підтверджував вказані обставини. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_4 зазначила, що розрахунок проведено нею по мінімуму витрат, понесених третіми особами без самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на проїзд, оскільки, розрахунок проведено як проїзд автобусом, яким останні фактично не їхали, а їздили власним автомобілем, однак, провівши розрахунок з врахуванням проїзду автомобілем, розмір витрат був би ще більшим. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть надати чеки на придбання пального, оскільки, вони не збереглись.

Такого роду твердження представника третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 мають суперечливий характер, а наданий нею розрахунок витрат не є належним та достовірним доказом, джерело його походження невідоме, ОСОБА_4 не обгрунтовано та не доведено належність роздруківки із значенням розміру витрат, пов*язаних з явкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судові засідання, як доказу для підтвердження своїх вимог щодо стягнення витрат, пов*язаних із явкою до суду.

Доказування ОСОБА_4 розміру витрат, пов*язаних із явкою (проїздом) третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ґрунтується на при припущеннях, що є неприпустимим відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України.

З огляду на вище зазначене, суд, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення витрат, пов*язаних із явкою до суду, приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог представника третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 про стягнення витрат, пов*язаних із явкою (проїздом) до суду.

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог, заявлених ОСОБА_1 , відмовити в повному обсязі.

В задоволенні вимог, заявлених третіми особами без самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо стягнення із заявника ОСОБА_1 витрат, пов*язаних із явкою (проїздом) до суду, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Повний текст рішення відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України складено 21.08.2015 року.

Суддя: Цимбалюк Л.П.