Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності.

Позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. 14 жовтня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір будівельного підряду № 15, згідно з п. 1.1 якого відповідач зобов'язувався виконати роботи з будівництва нежитлової будівлі площею 500 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, та жилого будинку площею 117,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_3, а позивач сплатити 1 000 000 грн у термін до 31 грудня 2013 року.

Відповідач виконав роботи за будівельним договором, що підтверджується актом виконаних робіт від 14 жовтня 2011 року, у лютому 2012 року направив позивачу претензію, в якій посилався на п. 2.4 вищевказаного договору та заявив про перехід права власності на вищевказані об'єкти нерухомості до відповідача внаслідок несплати позивачем грошей за будівельні роботи.

Посилаючись на порушення відповідачем його прав як власника вищевказаних об'єктів нерухомості та на положення ст. ст. 15, 16, 316, 317, 320, 321, 328, 375, 386, 392, 876 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю площею 500 кв. м за адресою: АДРЕСА_2, та жилий будинок площею 117,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 117,6 кв. м (житловою площею 37,6 кв. м) по АДРЕСА_3.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3, визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 117,6 кв. м (житловою площею 37,6 кв. м) по АДРЕСА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 квітня 2001 року ОСОБА_3 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1, в подальшому він 1/2 частини цього житлового будинку за договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 10 липня 2003 року продав ОСОБА_6, а 01 грудня 2004 року ОСОБА_6 подарував йому 1/2 частини цього будинку і з цього часу позивач ОСОБА_3 є власником всього будинку по АДРЕСА_1.

14 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір будівельного підряду № 15, згідно з яким сторони дійшли згоди, що відповідач як підрядник виконує будівельні роботи з будівництва нежитлової будівлі по АДРЕСА_2, загальною площею 500 кв. м, і будинку по АДРЕСА_3, відповідно до проектно-кошторисної документації, а позивач як замовник передає підрядникові затверджену проектно-кошторисну документацію та приймає об'єкти і оплачує роботу підрядника.

Згідно з додатком № 1 до цього договору будівельного підряду вони затвердили склад та зміст проектно-кошторисної документації будівельних робіт по нежитловій будівлі по АДРЕСА_2, загальною площею 500 кв. м, в сумі 700 тис. грн, а по житловому будинку літ. «А», загальною площею 117,6 кв. м, по АДРЕСА_3, - 300 тис. грн.

На підставі акта виконаних робіт від 14 жовтня 2006 року сторони погодили, що хоча підрядник і не в повному обсязі виконав умови договору будівельного підряду від 14 жовтня 2005 року № 15, оскільки вартість будівельних матеріалів значно зросла, у зв'язку з чим вони визначили, що подальше проведення будівельних робіт з будівництва нежитлової будівлі по АДРЕСА_2 загальною площею 500 кв. м, є економічно недоцільним, а тому сторони не вважають більше себе зв'язаними умовами відповідного договору і вважають, що підрядник належним чином виконав будівельні роботи з будівництва житлового будинку літ. «А», загальною площею 117,6 кв. м, по АДРЕСА_3, при цьому позивач, як замовник стверджує, що прийняв виконані роботи і претензій щодо їх кількості не має, а відповідач як підрядник отримав оплату за виконані ним роботи, що підтверджується також технічним паспортом на житловий будинок по АДРЕСА_3.

Згідно з листом-вимогою від 14 лютого 2006 року ОСОБА_4 вказував про те, що ОСОБА_3 не оплатив його роботу за договором будівельного підряду від 14 жовтня 2005 року № 15 у сумі 1 млн грн у термін до 13 лютого 2006 року та, посилаючись на п. 2.4 вищевказаного договору, заявив, що внаслідок несплати позивачем за будівельні роботи до нього перейшли права власності на вищевказані об'єкти нерухомості.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право власності ОСОБА_3 на об'єкт будівництва - житловий будинок по АДРЕСА_3, оспорюється і не визнається відповідачем, а тому дійшов висновку про визнання за позивачем права власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 117,6 кв. м (житловою площею 37,6 кв. м) по АДРЕСА_3.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині частково задоволених позовних вимог та відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням суду першої інстанції порушуються права ОСОБА_7 на належну їй земельну ділянку. ОСОБА_3 не надано до суду доказів набуття права власності (користування) земельною ділянкою по АДРЕСА_3, як і доказів того, що самочинно здійснене ним будівництво відповідає будівельним нормам і правилам, не порушує охоронюваних законом прав і інтересів інших осіб.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки вони суперечать нормам процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення вищезазначених норм суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Так, із матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_7, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року та ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 29 квітня 2010 року № 701/4139 про відведення ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

ОСОБА_7 посилалась на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_4, на якій розташований спірний житловий будинок АДРЕСА_3.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на порушення ст. ст. 33, 35, 36 ЦПК України не вирішив питання про склад осіб, що беруть участь у справі, та про притягнення до участі у справі ОСОБА_7, оскільки судовими рішеннями зачіпаються її права.

Оскільки місцевим та апеляційним судами рішення ухвалені з порушенням процесуальних норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року скасувати справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

В.А. Нагорняк