АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання недійсним пункту договору,

В С Т А Н О В И Л А :

12.06.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання недійсними пунктів 3.2.7 та 12.1 договору №01658 фінансового лізину, укладеного між ними 12.05.2015 року, посилаючись на те, що їй не була надана інформація про послугу, яка повинна була надаватися, а саме: щодо перевірки, розгляду та підготовки документів для укладення договору, будь-якого розрахункового документа за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору відповідачем не було створено та надано, а після підписання договору та детального ознайомлення з його умовами було встановлено, що нею було сплачено частину авансового платежу та адміністративний платіж, вважає, що сплачені нею кошти і є авансовим платежем; крім того договір містить несправедливі та дискримінаційні умови, зокрема, в договорі відсутні будь-які положення щодо відповідальності відповідача та продавця предмета лізингу за невиконання умов договору, в тому числі, поставки самого предмету лізингу; договором встановлено жорсткі обов'язки позивача, тоді як відповідач має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмету лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі необрання нею нового предмета лізингу (п.3.2.7 договору), й у такому випадку відповідач повертає їй кошти на умовах п.12.1 договору, не повертаючи адміністративний платіж у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно визначено, що пункти 3.2.7. та 12.1 договору фінансового лізингу № 01658 від 12.05.2015 є справедливими, адже вони встановлюють істотний дисбаланс прав та обов'язків лізингодавця та лізингоодержувача, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, вважає, що сплачені нею кошти у розмірі 50000 грн. є авансовим платежем.

Апелянт в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. В апеляційній скарзі просила розглядати скаргу за її відсутності .

Відповідач просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.05.2015 року між відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (лізингодавець) та позивачем ОСОБА_2 (лізингоодержувач) було укладено договір №01658 фінансового лізингу, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати його у користування позивача на строк та на умовах, передбачених договором. Згідно п.1.1 договору предметом лізингу по договору є: транспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ моделі VIDA, комплектації 1,5 comfort, тип двигуна бензин, тип КПП мех., привід перед., вартістю 8 659,15 доларів США.

Встановлено, що ОСОБА_2 на виконання умов договору 12.05.2015 року було сплачено грошові кошти у сумі 29 651,00 грн. - частину авансового платежу згідно договору фінансового лізингу, та грошові кошти у сумі 20 349,00 грн. - адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу.

Надані суду документи свідчать про те, що при укладенні договору позивача ОСОБА_2 було проінформовано про всі його істотні умови, спосіб та терміни оплати платежів тощо, що підтверджується підписом позивача на кожній із сторінок договору, кожному із додатків до договору.

Пунктом 1.7 розділу 1 договору «Предмет договору фінансового лізингу» визначено, що предмет лізингу передається в користування позивача протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати позивачем на рахунок відповідача: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6 ст.9 даного договору.

Відповідно до ст.. 627 ЦК України відповідно до ст.. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання оплати адміністративного платежу несправедливою умовою договору , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що адміністративний платіж згідно Закону України «Про фінансовий лізинг» віднесено до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як вбачається із договору він укладений в письмовій формі, позивач ознайомлена з умовами договору, про що свідчать її власноручні підписи на кожній сторінці договору, а тому підстав вважати, що відповідач не ознайомив позивачку з усіма істотними умовами договору немає .

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що вона, сплачуючи кошти, вважала, що вона сплачує аванс і не знала, що частина коштів буде зарахована як адміністративний платіж, оскільки із самого договору вбачається ( а.с.13), що при оплаті в першу чергу кошти зараховуються на адміністративний платіж, а решта : аванс, комісія і т.д. Позивач підписала зазначений аркуш договору, що свідчить про її обізнаність із цими умовами.

Підстав для визнання цієї умови договору недійсною колегія суддів не вбачає, так як ст.. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено інші витрати, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст.. 509 ч.3 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів не приймає також посилання позивача на те, що при укладанні договору було допущено істотний дисбаланс договірних прав та обв'язків сторін, так як між сторонами визначено як обов'язок позивача оплатити послуги лізингодавця так і обов'язок відповідача надати в лізин позивачу предмет лізингу визначений сторонами.

Як умовами договору так і цивільним законодавством передбачені умови розірвання договору.

Посилання апелянта на ту обставину, що в договорі не визначено наслідки невиконання договору лізингодавцем, що призводить до дисбалансу прав та обов'язків сторін договору, не відповідає обставинам справи, оскільки в самому Законі України «Про фінансовий лізинг» визначені наслідки невиконання умов договору , а тому колегія суддів вважає, що за таких умов права та інтереси позивача за зазначеним договором є захищеними.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :