Справа № 381/3524/14-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/2549/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 38 19.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Волицька сільська рада Фастівського району Київської області про визнання заповіту недійсним,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої також ввійшов житловий будинок АДРЕСА_1, земельні ділянки, грошові вклади. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу стало відомо, що за життя його сестра склала заповіт, яким все своє майно заповідала відповідачу - неповнолітньому ОСОБА_4 у позивача виникли сумніви відносно дійсності даного заповіту, а тому вона звернулася з даним позовом до суду.

Представники позивача в судовому засіданні уточнили позовні вимоги та просили визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_5 та посвідчений секретарем Волицької сільської ради в зв'язку з тим, що підпис на заповіті здійснено не ОСОБА_5, а іншою особою, а також визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину видані відповідачу.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано достатніх, належних доказів, які б підтвердили хворобливий стан ОСОБА_5 під час посвідчення заповіту 04.05.2012 року, при якому вона, внаслідок функціональних розладів психіки або іншого хворобливого стану не могла підписати його особисто та не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними і дані факти спростовуються показами свідків та письмовими матеріалами.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За змістом ст.202 ЦК України (поняття і види правочинів) заповіт належить до односторонніх правочинів, і на нього поширюються положення глави 16 ЦК України "Правочини", в тому числі щодо наслідків недодержання сторонами вимог закону при вчиненні правочинів.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 84 років померла ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.49). Померла була рідною сестрою позивача - ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на майно померлої, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, який належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 02.02.1998 року виданого на підставі рішення виконкому Волицької сільської ради 36 від 02.11.1997 року (а.с.17);

- на земельну ділянку площею 3,055 г, розташований на території Волицької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого 15.03.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_2 (а.с.109-116);

- на грошові вклади в ПАТ Державний ощадний Банк України відділення №10026/0657 філії Головного управління по м.Києву та Києвській області (а.с.117);

- на неотриману пенсію в Управлінні Пенсійного Фонду України в м.Фастові та Фастівському районі Київської області (а.с.118).

Спадкоємцями першої черги за законом у спадкодавиці не було, так, як вона була людиною одинокою. У померлої була сестра - позивач по справі.

Спадкодавиця за життя залишила заповіт складений 14 травня 2012 року, посвідчений Панченко В.О. секретарем Волицької сільської ради Фастівського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за №7 (а.с.74,76). Даним заповітом померла заповідала все своє майно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідачу по справі (а.с.74).

17.12.2013 року ОСОБА_4 за згодою матері ОСОБА_3 звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно спадкодавиці ОСОБА_5 (а.с.68-72,123-130).

03.06.2014 року ОСОБА_2 - позивач по справі звернулася до Фастівської районної державної нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини після смерті сестри ОСОБА_5 та дізналася про прийняття спадщини відповідачем відповідно до заповіту (а.с.83).

21.07.2014 року ОСОБА_7 за дорученням ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним заповіту. Підставою недійсності представниками позивача в судовому засіданні зазначено, що підпис на заповіті здійснено не ОСОБА_5

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частина перша статті 1235 ЦК України передбачає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивачем в своєму позові зазначено підставу визнання заповіту недійсним - підпис від імені ОСОБА_5 на заповіті від 14.05.2012 року, посвідченому секретарем Волицької сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №7, виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

За клопотанням представників позивача ухвалою суду від 21.08.2014 року було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої, за наполегливим клопотанням представників позивача, було доручено експертам КНДІСЕ.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №647/648/15-32 від 28.01.2015 року підпис від імені ОСОБА_5 на заповіті від 14.05.2012 року, посвідченому секретарем Волицької сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №7, виконаний рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис виконаний ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.190-196).

Не погоджуючись з висновком експерта представниками позивача було заявлено клопотання про проведення повторної експертизи в зв'язку з недовірою експертам, які провели дуже швидко експертизу та в категоричній формі визначили, що підпис виконаний померлою. Ухвалою суду у задоволені клопотання було відмовлено, як необґрунтованому, без надання належних доказів (а.с.209).

Враховуючи вище встановлені обставини у справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не надано достатніх, належних доказів, які б підтвердили хворобливий стан ОСОБА_5 під час посвідчення заповіту 04.05.2012 року, при якому вона, внаслідок функціональних розладів психіки або іншого хворобливого стану не могла підписати його особисто та не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними і дані факти спростовуються показами свідків та письмовими матеріалами та відмовив у задоволенні позову.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 була хворою людиною і не могла підписати вказаний заповіт не підтверджені відповідними доказами та спростовуються показами свідків, допитаних в судовому засіданні, письмовими матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: