22-ц/775/892/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Дзюба М.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 50
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Баркової Л.Л.,

при секретарі - Меркулової Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Приморського районного суду від 15.05.2013 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 800грн. на ? частину з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також просив відкликати з виконання виконавчий лист №266/1402/13-ц, виданий по рішенню Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15.05.2013року.

В обґрунтування позовних вимог посилався на погіршення матеріального стану, він працевлаштувався та отримує заробітну плату у розмірі 1500грн. щомісяця і розмір стягуваних аліментів перевищує 50% його заробітку.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та відкликати з виконання виконавчий лист № 266/1402/13-ц від 15.05.2013року. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Антонюк О.О., яка доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, заперечення відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_6, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.05.2013 року з ОСОБА_2 стягнено аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800грн. зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Згідно довідки Приморського ВДВС ММУЮ № 7/269 від 26.05.2015року про розмір аліментів сплачених у твердій грошовій сумі, ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 26.05.2015 рік у розмірі 10216,14грн. (а.с.31).

Відповідно трудового договору №13/1 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 06.04.2015 року та розпорядження №2 від 06.04.2015 року ОСОБА_2 прийнято на роботу фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 на посаду охоронця з окладом 1500грн. з 06.04.2015 року (а.с.7,87-88)

Згідно довідки про доходи від 17.07.2015 року №2 загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 06.04.2015року по 30.06.2015року за винятком аліментів становить 4303,59грн. (а.с.91).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження значного погіршення його матеріального стану, а та обставина, що він працює та отримує заробітну плату у розмірі 1500грн. не може бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки у позивача не існує будь-яких інших зобов'язань з утримання, що доказів на погіршення стану здоров'я позивачем не надано, він є працездатною особою, а тому не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню дитини у повному обсязі та сплаті аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку, визначеному рішенням суду, що на момент стягнення аліментів він не мав постійних доходів та місця роботи, але визнав свою спроможність сплачувати аліменти у розмірі 800грн. та в подальшому сплачував аліменти в досить великих сумах.

Проте з такими висновками суду колегія суддів не може погодитися.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

У випадках, передбачених ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року N143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні правові висновки наведені Вижим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 07.05.2014 року (справа № 6-4455св14) по аналогічній справі про зміну розміру аліментів.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів.

Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів із твердої грошової суми на встановлену законом частку від отриманого доходу, позивач вказував на те, що на момент звернення до суду із позовом має регулярний дохід, що є підставою для визначення розміру аліментів у частині від доходу, оскільки визначений рішенням суду розмір аліментів у твердій грошовій сумі перевищує 50% його заробітку.

Зі справи вбачається, що у сторін є малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю, відповідачкою по справі. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 15.05.2013 року було задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На час розгляду справи позивач має регулярний дохід, з 06.04.2015 року працевлаштувався за трудовим договором безстроково з окладом 1500грн. та отримує постійний дохід.

Однак, вірно встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті неправильно застосував норму матеріального права. Так, пославшись на обставини встановлені попереднім судовим рішенням про те, що ОСОБА_2 не працював та не мав постійного доходу, але визнав позов та спроможність сплачувати аліменти у розмірі 800грн., суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки у зв'язку з працевлаштуванням на постійну роботу за трудовим договором матеріальний стан позивача змінився та у нього виникло право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів. Крім того, розмір стягуваних за рішенням суду аліментів в сумі 800грн. перевищує 50% заробітної плати позивача, що свідчить про погіршення його матеріального стану. Визначення розміру аліментів в частці до заробітку при наявності постійного регулярного доходу платника аліментів не порушує права та інтереси дитини.

З огляду на наведене рішення суду не може бути визнане законним та підлягає скасуванню як таке, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, з ухваленням нового рішення про задоволення позову та зміну розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду від 15.05.2013 року на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини з твердої грошової суми у розмірі 800грн. щомісячно на ? частку з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Відповідно підлягає відкликанню від виконання виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів за рішенням суду від 15.05.2013 року у твердій грошовій сумі.

Заперечення відповідачки про те, що у позивача утворилась заборгованість по аліментам та що вона несе додаткові витрати на освітні послуги з англійської мови, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не мають значення для вирішення спору про зміну розміру аліментів, а участь батьків у додаткових витратах на дитину регулюється статтею 185 СК України, але такі вимоги не були предметом даного судового розгляду.

Також безпідставними є посилання відповідачки і суду на те, що позивач має додатковий дохід, оскільки такі посилання ніякими доказами не підтверджені. Намір позивача в подальшому відшукувати можливість додаткового заробітку або більш високооплачуваної роботи не може бути підставою для відмови в позові про зміну розміру аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, оскільки в разі виникнення у позивача додаткового доходу на цей дохід також повинні нараховуватись аліменти у відповідній частці від всіх отримуваних ним доходів.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів задовольнити.

Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 травня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з твердої грошової суми у розмірі 800 гривень щомісячно на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати від виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 800 гривень щомісячно зі всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, виданий на виконання рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 15 травня 2013 року по справі №266/1402/13-ц.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

Баркова Л.Л.