Справа № 2/381/1416/14 Головуючий у І інстанції Бутенко В.О.
Провадження № 22-ц/780/702/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 29 20.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних витрат та моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення матеріальних витрат та моральної шкоди, посилаючись на те, що рішенням Фастівського міськрайонного суду від 14 січня 2008 року було розділено між ним та відповідачем житловий будинок АДРЕСА_1, визначено між ними порядок користування присадибною земельною ділянкою, при цьому суд зобов'язав відповідача сплатити йому компенсацію за надлишкову частку у володінні майном в сумі 2848 грн. та здійснити переобладнання та перепланування приміщень, також спільно із відповідачем за рішенням суду вони повинні були влаштувати окремі виходи на територію земельних ділянок, що їм належать. Відповідач свої зобов'язання по переплануванням, покладені на неї рішенням суду, не виконала, і він змушений був проводити їх власними силами, внаслідок чого витратив 29004 грн. Крім того, встановлену за рішенням суду компенсацію в розмірі 2848 грн. від відповідача він також не отримав. Бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 7000 грн. Просив стягнути із відповідача на свою користь 31852 грн., судові витрати та суму компенсації в розмірі 2848 грн. згідно рішення суду.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2008 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ будинку в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою, та поділено житловий будинок в АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 2848 грн. компенсації за надлишкову частку в володінні майном. Зобов'язано сторони після закінчення опалювального періоду провести переобладнання у виділених квартирах: окреме електро- та газопостачання, а також теплопостачання кожної квартири. Зобов'язано сторони здійснити наступні переобладнання та перепланування житлових приміщень: ОСОБА_2 - демонтувати існуючу перегородку між приміщеннями жилої кімнати № 1-3 та приміщенням жилої кімнати № 1-4; встановити нову перегородку між цими кімнатами на відстані 1,03 м. від попередньо демонтованої перегородки в приміщенні житлової кімнати № 1-4; закласти дверний проріз між приміщенням коридору № 1-1 та приміщенням житлової кімнати № 1-5; ОСОБА_1 - утворити дверний проріз між кімнатами № 1-5 та № 1-4, утворити вхід зовні до квартири № 2 через віконний проріз житлової кімнати № 1-5 з демонтуванням підвіконного простінку; обладнати кухню з приміщення житлової кімнати № 1-5. Вхід на територію земельної ділянки квартири АДРЕСА_1, а на територію земельної ділянки квартири № 1 здійснюється через існуючий.

05 березня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали мирову угоду, засвідчену заступником голови виконавчого комітету Борівської селищної ради, за якою ОСОБА_1 уступає ОСОБА_2 частину житлової площі та земельної ділянки, компенсацію за надлишкову частку у володінні майном в рахунок погашення заборгованості по аліментах по рішенню Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2007 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно встановив, що невиконання відповідачем рішення суду не є підставою для відшкодування позивачу майнової шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України, оскільки із змісту позову вбачається, що всі будівельні роботи в спірному будинку виконані позивачем добровільно, та дійшов висновку, що підстави для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди відсутні.

Крім того, позивачем не доведено обсягу і вартості виконаних будівельних робіт, оскільки наявні в матеріалах справи копії видаткової накладної, акту виконаних робіт, проведених за невідомою адресою, як не спростовують, так і не підтверджують обставин, на які посилається позивач. З акту обстеження домоволодіння від 03 листопада 2014 року також неможливо беззаперечно встановити, чи роботи, проведені ОСОБА_1, стосуються виконання рішення від 14 січня 2008 року, оскільки акт не містить посилань на номери приміщень будинку за технічним паспортом.

Відповідно ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час ухвалення рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2008 року), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, на час постановлення рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2008 року про поділ будинку в натурі існував законодавчо визначений порядок виконання рішення, і позивач мав спонукати відповідача виконувати рішення суду в установленому законом порядку.

Оцінюючи висновки суду в частині розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Зі змісту п. 5. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки позивачем не наведено доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру чи інших обставин, наявність яких є необхідною умовою для покладання відповідальності за спричинення моральної шкоди, суд першої інстанції правомірно відмовив також в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права судом першої інстанції, оскільки, посилаючись на неправомірні, на думку апелянта, дії судді щодо недопущення до судового розгляду особи, яка не має оригіналу документа, що посвідчує його особу, щодо мінімального терміну надання сторонами пояснень та судових дебатів, ним не зазначено, які конкретно норми процесуального права порушено судом.

Спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема журналом судового засідання, доводи апелянта, що судом не вивчалися матеріали справи. Колегія суддів враховує, що зауважень на журнал судового засідання позивачем не подавалось.

Крім того, журналом судового засідання спростовуються доводи апелянта, що судом проігноровано клопотання відповідача про допит свідків, не було розглянуто клопотання осіб, що беруть участь у справі, оскільки, згідно журналу судового засідання, всі клопотання позивача та відповідача були поставлені на обговорення і щодо них судом ухвалено відповідні рішення.

Таким чином, доводи апелянта, що судом не було повністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та що висновки суду не відповідають обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги та відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів звертає увагу, що доводів по суті позову і застосуванню норм матеріального права апелянтом не заявлено.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_3