АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2170/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування розповсюдженої недостовірної інформації,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації.

У мотивування вимог посилався на те, що з 21 листопада 2011 року по 15 січня 2014 року він працював на посаді головного спеціаліста Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України.

Відповідач працював на посаді начальника управління до 30.09.2013 року та протягом даного періоду систематично поширював щодо нього завідомо недостовірні відомості, що за своїм змістом та формою порочать його честь, гідність та ділову репутацію.

Враховуючи наведене та з усіма уточненнями просив суд визнати факт поширення відповідачем відносно нього недостовірної інформації, що за своїм змістом і формою порочить честь, гідність та ділову репутацію, порушує особисті немайнові права та спростувати, а саме:

- у доповідній записці від 04.02.2013 № 18-48/25, що « Про ведення Бази даних об'єктів внутрішнього аудиту ОСОБА_2 власноручно зазначив при заповненні бланку щорічної оцінки виконання державним службовцем посадових обов 'язків та завдань»;

- у службовій записці від 26.03.2013 № 18-48/83 - «ОСОБА_2 систематично неналежно виконує службові обов'язки. Не виконавши Ваше (заступника Міністра юстиції-керівника апарату Сєдова А.Ю.,) доручення від 18.03.2013 щодо ознайомлення з посадовою інструкцією, головний спеціаліст ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 139 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про державну службу»;.

- у поданні від 05.02.2013 № 18-48/58 - «За результатами роботи ОСОБА_2 протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості виконання покладених на нього функціональних обов'язків, якості проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області»;

- у формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік - «При аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській області займався вивченням питань, не передбачених програмою. Рівень виконання посадових обов»язків недостатній»;

- у табелі обліку використання робочого часу Управління внутрішнього аудиту за січень 2013 року - «відсутність на роботі 22 січня 2013 року протягом всього робочого часу» (а.с.51-53).

Також просив стягнути із відповідача на свою користь компенсацію за відрив від звичайних занять (пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати), пов»язану із явкою до суду згідно ст.85 ЦПК України, а також судові витрати, пов»язані із відправкою поштової кореспонденції до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що судом зроблений неправильний висновок, що при поширенні недостовірної інформації відповідач діяв від імені юридичної особи, оскільки при виконанні службових обов'язків за посадою відповідач поширював недостовірну інформацію, яка є предметом даного позову, на ґрунті неприязних відносин за своїм підписом, як керівником підрозділу без уповноваження юридичної особи.

Крім того, оскільки суд дійшов висновку щодо неналежного відповідача по даній справі, всупереч вимог ст. 33 ЦПК України, не припиняючи розгляду справи, не замінив первісного відповідача належним відповідачем та без розгляду по суті позовних вимог ухвалив рішення про відмову в їх задоволенні, незаконно позбавивши його права на спростування неправдивої інформації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 21.11.2011 року по 15.01.2014 року працював на посаді головного спеціаліста Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України.

На посаді начальника даного управління працював до 30.09.2013 року ОСОБА_3

Звертаючись в суд з даним позовом позивач посилався на те, що відповідач систематично поширював щодо нього завідомо недостовірні відомості, що за своїм змістом та формою порочать його честь, гідність та ділову репутацію.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Якщо недостовірна інформація міститься в документі, який прийняла (видала) юридична особа, це документ має бути відкликаний (ч.5 ст. 277 ЦК України).

Так, у доповідній записці від 04.02.2013 №18-48/25, складеної ОСОБА_3 міститься наступна інформація: що «Про ведення Бази даних об'єктів внутрішнього аудиту ОСОБА_2 власноручно зазначив при заповненні бланку щорічної оцінки виконання державним службовцем посадових обов 'язків та завдань»(а.с.7).

У поданні від 05.02.2013 року № 18-48/58, складеного відповідачем міститься інформація: «За результатами роботи ОСОБА_2 протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості виконання покладених на нього функціональних обов'язків, якості проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області»(а.с.12).

У формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік в розділі 3, міститься напис: «При аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській області займався вивченням питань, не передбачених програмою. Рівень виконання посадових обов»язків недостатній». Даний бланк підписано безпосереднім керівником позивача - Гуменюк Н.Ю., а затверджено керівником вищого рівня - ОСОБА_3 (а.с.11).

У службовій записці від 26.03.2013 року № 18-48/83, яка була складена і підписана відповідачем, міститься, зокрема, наступна інформація: «ОСОБА_2 систематично неналежно виконує службові обов'язки. Не виконавши Ваше (заступника Міністра юстиції-керівника апарату Сєдова А.Ю.,) доручення від 18.03.2013 щодо ознайомлення з посадовою інструкцією, головний спеціаліст ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 139 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про державну службу» (а.с.19-20).

У табелі обліку використання робочого часу Управління внутрішнього аудиту за січень 2013 року зазначено як відсутність на роботі 22 січня 2013 року протягом всього робочого часу позивача. Зазначений табель був підписаний не тільки відповідачем, а й іншими службовими особами (а.с.22).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції підставно виходив з того, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем з огляду на таке.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27.02.2009 року, у випадку поширення недостовірної інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, відповідачем є юридична особа, в якій вона працює. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона.

Врахувавши зазначене, суд дійшов висновку про те, що під час складання та підписування зазначених документів, ОСОБА_3 перебував на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України, був керівником позивача та при складанні вищевказаних документів за своїм підписом, як начальника Управління, діяв від імені юридичної особи та був наділений всіма повноваженнями начальника Управління внутрішнього аудиту згідно визначених посадових обов»язів.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що всупереч вимог ст. 33 ЦПК України, суд не замінив первісного відповідача належним відповідачем, чим незаконно позбавив його права на спростування неправдивої інформації, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Таким чином, за загальним правилом, на заміну відповідача повинно бути клопотання позивача. Пред»явлення позову до неналежного відповідача та відсутність клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про заміну відповідача від позивача не надходило, тобто позивач не скористався наданим йому правом, передбаченим ст.33 ЦПК України, на заміну неналежного відповідача.

Враховуючи наведене, судом вірно відмовлено в задоволенні позову, оскільки позов пред»явлено до неналежного відповідача ОСОБА_3, так як документи були складені ним як посадовою особою при здійсненні своїх службових обов'язків.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: