Справа №469/1566/14-ц 20.08.2015 20.08.2015 20.08.2015
Провадження № 22ц/784/2089/15 Суддя першої інстанції Гапоненко Н.О.
Категорія 39 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

20 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Прокопчук Л.М., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Гордійчук С.С.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина, до спадкового майна якої входить житловий будинок АДРЕСА_1.

16 лютого 2012 року позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри і дізналась про наявність складеного ОСОБА_5, 27 жовтня 2011 року, заповіту на користь ОСОБА_3, який було підписано замість ОСОБА_5 іншою особою та засвідчено секретарем Коблівською сільської ради Березанського району.

Як на її думку ОСОБА_3 змусила ОСОБА_5 укласти заповіт і позбавила можливості терміново звернутись до родичів, які б змогли надати допомогу, а відтак уклала правочин шляхом зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою його стороною на свою користь. Саме відповідачка організувала прибуття до ОСОБА_5 осіб, що підписали та посвідчили заповіт.

Посилаючись на викладене, та норми ст. 232 ЦК України ОСОБА_4 просила визнати заповіт ОСОБА_5 від 27 жовтня 2011 року недійсним.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

За положеннями ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт повинен бути укладеним у письмовій формі, підписаний власноручно заповідачем і нотаріально посвідчений.

Отже, заповіт - це односторонній правочин, який може бути реалізований за умови, що особи, визначені як спадкоємці, також виявлять свою волю на прийняття спадщини.

Виявлення згоди після смерті заповідача є самостійним, незалежним від заповіту волевиявленням, що відрізняє ці відносини від договірних. При складанні заповіту немає двостороннього одночасного волевиявлення, яке вимагається при укладенні договорів, а тому заповіт не можна визнати договором

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Згідно з роз'яснення п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року для визначення правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Частина 1 ст. 237 ЦК України визначає представництво, як правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Отже, аналіз наведених правових норм свідчить, що заповіт не може бути вчинений представником та є одностороннім правочином.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 жовтня 2011 року о 14.00 год. ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та зареєстрований в реєстрі за № 151, яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 Зазначений заповіт у зв'язку з хворобою, пов'язаною із захворюванням кінцівок пальців рук, на прохання заповідача підписано ОСОБА_6 за місцем проживання ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с.144).

Позивачка є рідною сестрою померлої ОСОБА_5 та своєчасно подала заяву про прийняття спадщини (а.с. 149).

З заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 звернулась також і відповідачка ОСОБА_3(а.с.135)

ОСОБА_5 перебувала на надомному обслуговуванні Територіальним центром соціального обслуговування Березанського району, як дитина війни, яка мала вади опорно-рухового апарату, проживала одиноко та потребувала постійної сторонньої допомоги (а.с. 17-18).

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2014 року у справі № 1403/1410/12 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України. За результатами судової психолого-психіатричної експертизи від 7 листопада 2013 року, проведеної у рамках цієї справи, ОСОБА_5 на момент складання заповіту усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с. 44).

Ухвалою апеляційної інстанції від 8 квітня 2014 року це рішення залишено без змін.

Рішенням Березанського районного суду від 7 листопада 2014 року у справі № 469/466/14-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 з підстав, передбачених ст.233 ЦК України(а.с.48-49).

З огляду на наведені правові норми та встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що спадкодавець вчиняла заповіт не через представника, а особисто розпорядилася щодо належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок своєї смерті, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заповіт не може бути визнаний недійсним з підстав, зазначених у ст. 232 ЦК України.

Доводи ОСОБА_4 про те, що спадкодавець не могла підписувати заповіт, а за її дорученням на час укладення заповіту незаконно підписала інша особа, не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними в правовому розумінні.

За ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Частина 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою не може підписуватися власноручно, за її дорученням текст у її присутності підписує інша особа.

Як встановлено судом у присутності ОСОБА_5 у зв'язку з захворюванням кінцівок пальців рук останньої заповіт за її дорученням підписала ОСОБА_6, проте прохання про підпис заповіту у зв'язку з хворобою за присутності спадкодавця не є представництвом у розумінні ч. 1 ст. 237 ЦК України.

Наявність захворювання опорно-рухового апарату у ОСОБА_5 підтверджується відповідними медичними документами та не заперечується самою позивачкою.

Як встановлено попередніми судовими рішеннями на момент укладення заповіту ОСОБА_5 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Наявність у неї соматичних захворювань не могла вплинути на складання заповіту, що свідчить про те, що волевиявлення заповідачки було вільним.

Також рішенням районного суду від 7 листопада 2014 року встановлено відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним з підстав вчинення його під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України встановлені обставини в зазначених судових рішеннях є преюдиційними та додаткового дослідження не потребують.

Докази та обставини, на які посилається позивачка в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом, були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Встановивши зазначені факти та визнавши правовідносини, зумовлені цими фактами, місцевий суд вірно застосував правові норми та ухвалив правильне рішення, а тому підстави для скасування судового рішення, визначені ст. 309 ЦПК України, відсутні.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: