У Х В А Л А

13 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого Дроботі В.В.

суддів Ігнатюка Б.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засідання справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою задоволено подання старшого державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання, накладених виконавчим документом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити. Вказує на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розглянувши справу відповідно до вимог ч.2 ст. 177-1 ЦПК України, тобто без апелянта, суд допустив суттєву неповноту у з'ясуванні фактичних обставин справи, а обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про тимчасове обмеження прав боржника, дослідив поверхово.

З матеріалів даної справи вбачається, що на виконанні МВ ДВС Ужгородського МУЮ знаходиться вимога ДПІ у м. Ужгороді про стягнення з ТОВ «Вітчизняний виробник», керівником якого є ОСОБА_1, боргу (недоїмки) в сумі 750,60 грн. (а.с. 15).

Задовольнивши подання державного виконавця про обмеження конституційного права апелянта, передбаченого ст. 33 Конституції України, суд не перевірив чи доведено до нього, як керівника ТОВ «Вітчизняний виробник» зміст вимоги ДПІ від 3 грудня 2013 року, а також постанов МВ ДВС від 13 січня 2014 року про необхідність сплати у добровільному порядку до 20 січня 2014 року боргу, від 20 березня 2014 року про арешт майна боржника - ТОВ «Вітчизняний виробник», від 25 квітня 2014 року про арешт банківських рахунків цього товариства (а.с. 7, 8, 14, 15).

В матеріалах справи відомості про одержання ОСОБА_1 вказаних вимоги та постанов відсутні.

За змістом ст. 377-1 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» обмеження керівників боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні рішень державних органів можливе лише при доведеності умислу даної особи на невиконання такого рішення як в позасудовому порядку, так і в межах виконавчого провадження.

Оскаржувана ухвала не містить жодних аргументів та доводів прийнятого судового рішення з цього приводу (а.с. 17).

Викладене свідчить про те, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог ст. ст. 209, 210 ЦПК України.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПУ України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року скасувати, передавши питання на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Відповідно до положень п. 24-1 ч. 1 ст. 293 та п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис)

Судді : (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя В.В. Дроботя