УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/1788/14-ц Головуючий у 1-й інст. Потапова Т. М.
Категорія 44 Доповідач Забродський М. І.

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: Забродського М.І.
суддів: Павицької Т.М., Гансецької І.А.
з участю секретаря
судового засідання Кучерявого О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення
за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року,-
в с т а н о в и л а:
У квітні 2014 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира (далі КЕВ м.Житомира) звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів з кімнати казарми поліпшеного планування під АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та стягнення з них судових витрат.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 Бердичівського гарнізону в грудні 2009 року капітан ОСОБА_1 отримав на підставі ордеру спірну житлову кімнату на сім`ю з трьох осіб. Крім того, з ним укладений договір найму житлового приміщення за №50.
У зв`язку із закінченням строку контракту ОСОБА_1 був звільнений в запас, і згідно протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 за №160 від 31 липня 2013 року він знятий з квартирного обліку на підставі п.2.17 та п.2.19 наказу Міністра оборони України №737 від 30 листопада 2011 року.
Відповідачу направлено попередження про звільнення ним та членами його сім`ї займаного житлового приміщення, проте в добровільному порядку він його не звільняє.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира відмовлено за безпідставністю.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання належної правової оцінки доводам позивача.
Зокрема в суді першої інстанції під час розгляду справи було з`ясовано та визнано ОСОБА_1 , що договір найму з ним укладено при вселенні його в кімнату казарми в грудні 2009 року.
Спірне житлове приміщення відноситься до відомства Міністерства оборони України, є державним житловим фондом і розподіляється між особами, які мають безпосередній зв`язок зі Збройними силами України (військовослужбовці та працівники Збройних сил України).
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спеціальним нормативно-правовим актом, який детально регулює порядок обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов (військовослужбовцв), та отримання ними житла є «Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яка затверджена наказом Міністерства оборони України 30 листопада 2011 року №737 та безпідставно не застосував положення її до спірних правовідносин.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 при вселенні в казарму отримав службовий ордер, проживає в ній з сім`єю та сплачує комунальні послуги, в даний час змінився статус квартири і договір найму з відповідачами не переукладався.
Проте з такими висновками суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними забезпечуються службовим жилим приміщенням, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках.
Казарми-будівлі це розташовані на територіях військових містечок, які переобладнані для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в органах місцевого самоврядування як об`єкти житлового фонду.
За відсутності потреби в наданні житлових приміщень у казармах у розташуванні військової частини для військовослужбовців рядового сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, зазначені приміщення за рішенням командира військової частини надаються особам офіцерського складу за їх письмовою згодою.
У разі якщо особа звільнена з військової служби, не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у ЗС України, вона підлягає виселенню з казарми з усіма членами сім`ї, які проживають з нею, крім випадків передбачених чинним законодавством, незалежно від вислуги років у календарному обчисленні.
З матеріалів справи вбачається, що 16 лютого 2009 року рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , затвердженої командиром цієї частини капітану ОСОБА_1 на сім`ю у складі трьох чоловік виділено однокімнатну квартиру в казармі поліпшеного планування №3/416(а.с.84).
Зазначена казарма як будівля, згідно з бухгалтерською довідкою позивача, перебуває на балансі КЕВ м. Житомира(а.с. 68).
Вона є об`єктом державної власності і не відноситься до числа службових приміщень або гуртожитків, що стверджується витягом з Єдиного реєстру об`єктів держаної власності від 21 жовтня 2014 року.
В грудні 2009 року ОСОБА_1 був виданий службовий ордер №50 на зайняття цієї квартири площею 12.7 кв.м.(а.с.70). Проте дана квартира, виходячи з вищенаведеного, не відноситься до числа службових.
При вселенні у квартиру, в грудні 2009 року, про що обидві сторони визнали в суді, з ОСОБА_1 був укладений договір.
За його умовами відповідач мав право проживати в казармі поліпшеного планування тільки протягом проходження дійсної військової служби у лавах Збройних Сил України в Бердичівському гарнізоні, сплачувати вартість проживання та комунальні послуги. При закінченні проживання або при достроковому припиненні дії договору він повинен здати майно, що знаходиться в користуванні, блок в придатному для проживання стані та виселитися з казарми. Укладений між сторони договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом проходження дійсної військової служби у лавах Збройних Сил України в Бердичівському гарнізоні. Крім того договір достроково припиняється у випадку звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України в запас або відставку(а.с.7-8).
Згідно довідки від 13 квітня 2012 року за підписом командира військової частини у спірній квартирі проживає та зареєстровані ОСОБА_1 , його дружина та двоє дітей неповнолітніх дітей(а.с.9).
06 червня 2013 року ОСОБА_1 був звільнений наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з військової служби у запас за п.«а`ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»( у зв`язку із закінченням строку контракту)(а.с.11).
31 липня 2013 року ОСОБА_1 , рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , був знятий з квартирного обліку(а.с.12).
Оскільки ні договір найму, ні наказ про звільнення з військової служби не скасовані, колегія суддів вважає, що позов слід задовольнити та виселити відповідачів з казарми поліпшеного планування без надання іншого житлового приміщення.
Колегія суддів не приймає до уваги те, що рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради №302 від 18 липня 2013 року приміщенню казарми надано статус житлового будинку коридорного типу, оскільки таке рішення прийнято після звільнення відповідача з військової служби.
За таких обставин та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового.
Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів,-
в и р і ш и л а:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира задовольнити.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира задовольнити.
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з житлового приміщення казарми поліпшеного планування за адресою АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира по 182 грн.70 коп. судового збору з кожного.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.
Головуючий: Судді: