Комінтернівський районний суд Одеської області
Справа № 504/446/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

судді Рідник І.Ю.

секретарів: Нікітюк М.В., Омелюх О.А., Твардовського О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Комінтернівське справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, про визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У лютому 2013 року позивач звернувся в суд з позовом, який неодноразово уточнював, до відповідачів, і остаточно просить визначити порядок користування земельною ділянкою площею 835.0 кв.м. між співвласниками житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1; виділити йому у користування частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 278.3 кв.м., що відповідає його ідеальної частки (1/3 частина площі усій ділянки) відповідно до другого варіанту висновку експерта; усунення порушень права на двір спільного користування шляхом заборони співвласникам будинку АДРЕСА_1 використовувати двір загального користування площею 136.5 кв.м. під автомайданчик для паркування особистого автотранспорту.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю, ОСОБА_2, позов підтримала і просила його задовольнити, з урахуванням уточнень, по підставам, викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, у зв'язку з чим просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі, зазначивши, що після смерті свого батька - ОСОБА_7, який помер у 2008 році, вона фактично прийняла спадщину, що залишилася після його смерті, та разом зі своїм чоловіком закінчили будівельні роботи, що почав робити батько за життя, по переобладнанню належної йому на праві власності частини будинку, розташованого по АДРЕСА_1 Одеської області. Оскільки перебудова зроблена була без одержання дозволу на виконання будівельних робіт у відповідних органах та без отримання і погодження проектної документації на будівництво, вона позбавлена можливості оформлення своїх спадкових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку. В судовому порядку узаконити свої спадкові права на зазначену частину будинку, вона також не може, оскільки цьому перешкоджає позивач ОСОБА_1 своїми скаргами в різні інстанції. Враховуючи, що ОСОБА_1 також має самочинне будівництво, яке проведено з порушенням прав інших співвласників будинку щодо користування прибудинковою земельною ділянкою та надвірними господарчими спорудами, йому неодноразово пропонувалося вирішити спір по користуванню земельною ділянкою мирним шляхом, на що він погоджується у разі прийняття його варіанту поділу земельної ділянки, який її та іншого співвласника будинку не влаштовує, оскільки по цьому варіанту ОСОБА_1 відходе більша частина ділянки. З варіантами поділу ділянки, запропонованими експертом, вона також не погоджується. Заперечує проти ствердження представника позивача, що ОСОБА_1, нею та другим співвласником будинку ОСОБА_4, створюються перешкоди у користуванні двором, зазначивши, що саме ОСОБА_1 та його дружиною створюються перешкоди для інших співвласників будинку у користуванні двором та тільки ОСОБА_1 використовує двір для паркування власного автомобіля.

Представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, позов не визнала в повному обсязі та просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що саме позивачем ОСОБА_1 та його дружиною створюються іншим співвласникам будинку перешкоди у користуванні прибудинковою земельною ділянкою та надвірними будівлями. Кожний із співвласників будинку має самочинне будівництво та бажає його узаконити, але із-за спору, що стосується права кожного співвласника на користування двором спільного користування, яким бажає користуватися тільки особисто ОСОБА_1, та не зрозумілої поведінки селищної ради, яка не вирішує конфлікт між ними, а провокує його своїми не послідовими рішеннями, вже тривалий час жодний з них не може одержати на свою власність правовстановлюючі документи.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, але направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник третьої особи - Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмові пояснення та клопотання про розгляд справи за їх відсутність.

Вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58 Конституції України) до правовідносин у справі підлягають застосуванню норми Земельного кодексу, в редакціях 1990 та 2001 років, зі змінами та доповненнями.

Судом установлено, що згідно договорів купівлі-продажу від 23.10.1993 року, посвідчених державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстри за №№5983, 5980, 5986, що укладені між Районним дорожнім ремонтне-будівельним управлінням (продавцем) та ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_4 (покупцями), ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_4 придбали у власність

- 2 -

кожний 1/3 частку у житловому будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 Комінтернівського району Одеської області /а.с.7-8, 194-195, 196-197/.

Відповідно до ст.30 ЗК 1991 року, що діяв на час виниклих правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі і споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарським будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі не можливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог ст.23 цього Кодексу.

Згідно ст.23 ЗК право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Як було визначено ст.22 ЗК право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Як убачається з матеріалів справи і підтверджено сторонами та представниками сторін, присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1 Одеської області, у зв'язку з викупом мешканцями будинку у підприємства квартир, де вони проживають, рішенням виконкому Комінтернівської селищної ради від 24.09.1992 року №123 вилучена у власника домоволодіння РайДУ та передана у користування його мешканцям, кожному площею 260 кв.м., тобто в ідеальних частках від розміру часток у спільній власності на будинок, що підтверджується архівним витягом з рішення виконкому Комінтернівської селищної Ради народних депутатів від 24.09.1992 року №123 /а.с.6, 231/.

Проте, оформивши в установленому законом порядку своє право власності на частки у житловому будинку, право користування присадибною земельною ділянкою співвласники будинку належним чином не оформили, в натурі ділянку не поділили та без встановлення меж своїх ділянок кожний почав самочинну забудову земельної ділянки прибудовами до будинку та надвірними господарськими будівлями, що підтверджується технічною документацією на домоволодіння /а.с.176,19-23,24,25,26-43,248-253/.

Отже, у зв'язку з самочинним будівництвом розмір часток жилого будинку, що знаходиться у спільній часткової власності сторін, визначити не можливо до узаконення такого будівництва, оскільки особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

Суд не приймає до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 21.05.2014 року із запропонованими варіантами виділу позивачу 1/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, оскільки площа 1/3 частини земельної ділянки розрахована експертом з зарахуванням в його частку у домоволодінні самочинно збудовані об'єкти, які не є об'єктами права власності, та без врахування інтересів та прав співвласників будинку щодо користування належними їм частинами будинку та надвірними будівлями /а.с.96-150/.

Як пояснила суду представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, самочинним будівництвом прибудови до своєї частини будинку, визначеною на схематичному плані під літ. «а3», ОСОБА_1 лишив її довірителя та інших співвласників будинку права користування їх сараями, позначеними на схематичному плані літерами «В,Г», оскільки перекрив вхід до них, замурувавши прибудовою вхідні двері. Крім цього експертом в обох варіантах пропонується встановлення сервітуту на земельній ділянці, що прилягає до частини будинку її довірителя, для проходу ОСОБА_1 по обслуговуванню стени самочинної прибудови під літ. «а3», проти чого вона заперечує.

Згідно ст.152 ЗК 2001 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а)визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом, способів, а саме, визначених ст.16 ЦК України.

Органи, що вирішують земельні спори, визначені ст.158 ЗК України. Частинами 3 та 5 цієї статті визначено, що земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користування громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, вирішують органи місцевого самоврядування, відповідно до їх повноважень, визначених у п.п.5 п.б ч.1 ст.33 Закону України «Про органи місцевого самоврядування в Україні».

Судом спір вирішується у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування.

Судом установлено, що селищною радою та її виконавчим органом будь-яких рішень по вирішенню спірних питань щодо визначення порядку користування земельною ділянкою співвласниками будинку АДРЕСА_1 не приймалося, а приймалися тільки непослідовні рішення щодо передачі частки прибудинкової ділянки одному із співвласників будинку у власність, що ще більш провокувало між ними конфліктну ситуацію /а.с.15,16,18,233,234,235,236,237/.

Проте, незважаючи на те, що орган місцевого самоврядування самоусунувся від виконання своїх передбачених законом обов'язків, суд при розгляді даної справи керується нормами ст.ст.8,124 Конституції України, якими передбачено, що норми Конституції являються нормами прямої дії, і що юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, що виникають в державі, та також роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, де п.8 поста-

- 3 -

нови №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначено, що суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Отже, при вирішенні спору, що існує між сторонами, співвласниками жилого будинку, відносно порядку користування прибудинковою земельною ділянкою, суд враховує, що право користування земельною ділянкою сторонами в установленому законом порядку оформлено не було, угоди про порядок користування ділянкою між співвласниками будинку не існує, частина ділянки забудована самочинно збудованими будівлями, збудовані позивачем самочинні будівлі ущемляють права інших співвласників будинку на користування прибудинковою територією та позбавляють їх можливості користуватися своїми надвірними господарськими будівлями.

Згідно роз'яснень, викладених у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7, виходячи з того, що порядок користування земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно - будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, відповідно до ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено суду, що відповідачами йому створюються перешкоди у користуванні прибудин-ковою територією та двором загального користування, а навпаки, його самочинно збудованими будівлями на прибудинкової території завдані незручності іншим співвласникам будинку по користуванню прибудинковою територією, підсобними надвірними будівлями та загальним двором.

Враховуючи, що на день вирішення спору судом із-за самочинного будівництва сторонами не можливо встановити розмір їх часток у домоволодінні, забудова земельної ділянки проведена без належних проектів та дозволів на забудову, між сторонами не досягнута угода про порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться у їх спільному користуванні, та самочинним будівництвом позивача порушені права інших співвласників будинку, суд відмовляє у задоволенні позову.

На підставі ст.ст.8,58,124 Конституції України, ст.ст.22,23,30 ЗК 1990 року, ст.ст.88,152,158 ЗК 2001 року, ст.33 Закону України «Про органи місцевого самоврядування в Україні», ст.376 ЦК України і керуючись ст.ст.10,11,60,88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні уточненого позову до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, про визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, виділення у користування ОСОБА_1 частини земельної ділянки площею 278.3 кв.м. по АДРЕСА_1 Комінтернівського району Одеської області та усунення порушення права на двір спільного користування - в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя