Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/11/15 Головуючий у 1 інстанції: Калугіна І.О.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів Панкеєва О.В.,

Кухаря С.В.,

При секретарі: Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 березня 2014 року та на додаткове рішення від 14 жовтня 2014 року у справі за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя, про визнання права власності на ? частину квартири та нежитлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3, в якому зазначила, що за період шлюбу, в якому вона перебувала з відповідачем з 11.08.1990 року по 14.07.2011 року, вони за спільні кошти придбали наступне майно: квартиру АДРЕСА_2, нежитлову будівлю, яка розташована по АДРЕСА_3, житловий будинок АДРЕСА_4, автомобіль марки Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1, Mitsubishi Colt 1.3, державний номер НОМЕР_2.

ОСОБА_4 просила суд, визнати за кожним із них з відповідачем право власності на ? частину на: квартиру АДРЕСА_2, нежитлову будівлю, яка розташована по АДРЕСА_3, житловий будинок АДРЕСА_4.

Визнати за нею право власності на автомобіль Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1, за відповідачем визнати право власності на Mitsubishi Colt 1.3, державний номер НОМЕР_2, стягнути з відповідача судові витрати.

При розгляді справи ОСОБА_4 доповнила позов і просила додатково визнати за нею право власності на 1/2 частину сумісного майна, виділити їй у користування тренажер вартістю 1000 грн., кухонний гарнітур вартістю 1000 грн., визнати право власності за відповідачем на автомобіль Славута - 110307 держ. номер НОМЕР_3., стягнувши з нього компенсацію за належну 1/2 частину цього автомобіля у сумі 8512, 50 грн..

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначив, що вони придбали наступне майно: квартиру АДРЕСА_2, житловий будинок АДРЕСА_4, Автомобіль марки Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1, Mitsubishi Colt 1.3, державний номер НОМЕР_2.

Однак нежитлове приміщення, по АДРЕСА_3, а саме магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» вважає своєю особистою приватною власністю, оскільки вказане приміщення було набуте ним як приватним підприємцем, хоча і під час шлюбу з ОСОБА_4, але не за спільні кошти подружжя, а за кошти одержані особисто ним в борг від ОСОБА_5 для підприємницької діяльності. Право власності на вказане приміщення було зареєстровано за ним на підставі свідоцтва про право власності на магазин-фотосалон від 13 квітня 2000 року як приватному підприємцю. Крім того, він провів реконструкцію даного приміщення під магазин, яке було погоджено з відповідними органами державної влади та оформлено належним чином земельну ділянку під викупленою ним квартирою. Крім цього він як приватний підприємець уклав договори оренди вільної площі магазину з іншими приватними підприємцями. Окрім того, я, діючи як приватний підприємець ОСОБА_3 оплачував вартість усіх будівельних робіт, пов'язаних із реконструкцією нежитлової будівлі.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1, за відповідачкою за зустрічним позовом визнати право власності на Mitsubishi Colt 1.3, державний номер НОМЕР_2, визнати право власності на ? частину за кожним із них на: квартиру АДРЕСА_2, житловий будинок АДРЕСА_4, у власність відповідачки за зустрічним позовом виділити спальний гарнітур вартістю, диван, дві шафи-купе, кондиціонер Самсунг, телевізор марки Самсунг, обідній стіл, меблева стінка у кімнату італійської марки Filliірро, кухонний гарнітур, у його власності залишити диван-малютку, стягнути з відповідачки за зустрічним позовом різницю вартості поділеного майна у сумі 68 697 грн.., визнати за ним як особисту приватну власність нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: по АДРЕСА_3.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 березня 2014 року первісний позов та зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на: житловий будинок АДРЕСА_4; автомобіль Mitsubishi Colt державний номер НОМЕР_2; на ? частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_3.

У власність ОСОБА_4 виділено наступне майно:

спальний гарнітур, диван, дві шафи-купе, кондиціонер Самсунг, телевізор марки Самсунг, обідній стіл, меблева стінка італійської марки Filliірро, кухонний гарнітур.

Стягнуто з ОСОБА_3 компенсацію за різницю виділеного майна на користь ОСОБА_4 у сумі 15 074 грн.

В іншій частині первісного позову - відмовлено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на: квартиру АДРЕСА_2; автомобіль Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1, на автомобіль марки Славута-110307, державний номер НОМЕР_3; ? частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_3.У власність ОСОБА_3 виділено диван-малютку.

В іншій частині зустрічного позову - відмовлено.

Додатковим рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 жовтня 2014 року вказано вартість майна, яке підлягає поділу за рішенням суду:

Визнано за ОСОБА_4 право власності на: житловий будинок АДРЕСА_4 вартістю 46 072 грн.; автомобіль Mitsubishi Colt державний номер НОМЕР_2, вартістю 73 412 грн..

Визнано за ОСОБА_3 право власності на: квартиру АДРЕСА_2 вартістю 16 270 грн., без виплати різниці вартості даних житлових приміщень; автомобіль Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1, вартістю 109 560 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 компенсацію за різницю автомобілів на користь ОСОБА_4 у сумі у сумі 15 074 грн. ( з урахуванням того, що від суми різниці за автомобіль у 18 074 грн. віднімається сума вартості меблевої стінки Fillippo в сумі 2 000 грн. та кондиціонеру вартістю 1 000 грн.).

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль на автомобіль марки Славута-110307, державний номер НОМЕР_3., вартістю 9 500 грн., без виплати ? компенсації частини цього автомобіля ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_3, вартістю 50 000 грн..

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_3, вартістю 50 000 грн..

У власність ОСОБА_4 виділено наступне майно: спальний гарнітур 2 000 грн., диван 3 000 грн., дві шафи-купе 6 000 грн., кондиціонер Самсунг 1 000 грн., телевізор марки Самсунг 1 000 грн., обідній стіл 1 000 грн., меблева стінка італійської марки Filliірро 2 000 грн., кухонний гарнітур 2 000 грн..

ОСОБА_3 виділено диван-малютку вартістю 500 грн..

В іншій частині первісного позову та зустрічного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судових рішень, недоведеність обставин, що мають значення по справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить їх скасувати, ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно ч. 1 п. 4, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Частково задовольняючи позови про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом виділення кожному із них окремих об"єктів цивільних прав без додержання згоди другого із подружжя та попереднього внесення відповідної компенсації на депозитний рахунок суду, а також шляхом поділення об"єкту приватного підприємства, судом не було дотримано вимог норм ст., ст. 57, 71 СК, ст., ст. 52, 365 ЦК України.

За нормами ст., ст. 57, 60, 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй , йому особисто.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, дпускається лише за його згодою за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної компенсації на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи вбачається, що сторони за період шлюбу, в якому вони перебували з 11.08.1990 року по 14.07.2011 року за спільні кошти придбали наступне майно: квартиру АДРЕСА_2, житловий будинок АДРЕСА_4, автомобіль марки Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1 вартістю станом на 25.06.2012 року у розмірі- 109 560 грн., автомобіль марки Mitsubishi Colt 1.3, державний номер НОМЕР_2 вартістю станом на 25.06.2012 року у розмірі - 73 412 грн., автомобіль Славута - 110307 держ. номер НОМЕР_3., спальний гарнітур вартістю - 2 000 грн., диван вартістю - 3 000 грн., дві шафи-купе вартістю - 6 000 грн., кондиціонер Самсунг вартістю - 1 000 грн., телевізор марки Самсунг вартістю - 1 000 грн., обідній стіл вартістю - 1 000 грн., меблева стінка у кімнату італійської марки Filliірро - 2 000 грн., кухонний гарнітур вартістю 2 000 грн., диван-малютка вартістю - 500 грн. / т.1 а.с. 10 - 43, 105 - 129, 227 /.

За роз'ясненнями п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Матеріали справи не містять даних про попереднє внесення сторонами у справі на депозитний рахунок суду суми грошової компенсації та, що ними не заявлялися вимоги за нормами ст. 365 ЦК України про припинення прав кожного із колишнього подружжя на частку у спільному їх майні.

Оскільки сторонами заявлялися вимоги поділити спільно нажите майно, визнавши його об'єктом спільної сумісної власності подружжя, колегія судів вважає, що відповідно до роз"яснень п. 25 вищевказаного постанови Пленуму Верховного Суду України, слід визнати за сторонами ідеальні частки подружжя на автомобілі, житловий будинок та квартиру без його реального поділу і залишити це майно у їх спільній частковій власності.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ рухомого майна з виділенням у власність ОСОБА_4: спальний гарнітур 2 000 грн., диван 3 000 грн., дві шафи-купе 6 000 грн., кондиціонер Самсунг 1 000 грн., телевізор марки Самсунг 1 000 грн., обідній стіл 1 000 грн., меблева стінка італійської марки Filliірро 2 000 грн., кухонний гарнітур 2 000 грн. та з виділенням у його власність диван-малютку, вартістю 500 грн., внаслідок їх визнанння ОСОБА_4 підлягають задоволенню із стягненням при цьому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсації різниці вартості цього майна подружжя у розмірі - 8 500 грн..

З матеріалів справи слідує, що нежитлове приміщення, по АДРЕСА_3, а саме магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» є особистою приватною власністю ОСОБА_3, оскільки вказане приміщення було набуте ним як приватним підприємцем, хоча і під час шлюбу з ОСОБА_4, але не за спільні кошти подружжя, а за кошти одержані особисто ним в борг від ОСОБА_5. Тому воно виключається з розподілу як спільно нажите у шлюбі майно подружжя.

Наведене підтверджується розпискою ОСОБА_5 від 15.06.1999 року та нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_5 від 29.10.2013 року / т.1 а.с. 195, т.2 а.с. 19 /, у яких зазначено, що ОСОБА_3 отримав у ОСОБА_5 для покупки і реконструкції квартири № 11 по АДРЕСА_3 в борг 30 000 грн., який було повернуто ОСОБА_3 ОСОБА_5 - 21.08.2011 року, тобто у період часу коли шлюб сторін було розірвано і не існувало їх спільного бюджету.

Право власності на вказане приміщення зареєстровано за ОСОБА_3 як за приватним підприємцем на підставі свідоцтва про право власності на магазин-фотосалон від 13 квітня 2000 року з реєстрацієй в МБТІ 13.04.200 року за № 87 / т.1 а.с.62 / .

Крім того матеріали справи свідчать, що реконструкцію даного приміщення під магазин, оформлення земельної ділянки під викупленою квартирою, укладання договорів оренди вільної площі магазину з іншими приватними підприємцями, оплату вартості будівельних робіт, пов'язаних із реконструкцією нежитлової будівлі проводив ОСОБА_3 як приватний підприємець / а.с.59-85, т.2 а.с.43-54 /.

Вищевказане свідчить, що ОСОБА_3 купив під час шлюбу нерухоме майно як фізична особа-підприємець для здійснення підприємницької діяльності не за спільні кошти подружжя, тобто діяв виключно як власник цього майна й суб'єкт господарювання в процесі здійснення ним господарської діяльності. Тому це майно слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. 60 СК України.

Пунктом 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз"яснено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно фізичної особи-підприємця не є об"єктом сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності, про що позових вимог у цій справі заявлено не було.

Посилання на рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи - підприємця не спростовує зазначених висновків у цій справі, оскільки в рішенні Конституційного суду України мова йде виключно про майно приватного підприємства, сформованого за рахунок спільної сумісної власності подружжя, чого в цій справі встановлено не було.

З доводами ОСОБА_4 про віднесення нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 до об"єкту спільного майна з підстав отримання нею за розпискою від 15.10.2003 року грошових коштів у розмірі - 20 000 доларів США / т.2 а.с.29 / погодиться неможливо, бо придбання цього приміщення відбулося ще у 2000 році, доказів про вкладення нею вказаних грошових кошів в реконструкцію цього нежилового приміщення та про істотне зростання від цього вартості вказаного майна суду не надано.

За таких обставин справи оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про поділ спільного сумісного майна подружжя у відповідності до заявлених сторонами вимог та норм діючого законодавства.

У відповідності ст.88 ЦПК України судові витрати сторін понесені ними при розгляді справи у судах першої та другої інстанції підлягають розподілу пропорційно до задоволених вимог сторін, а тому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню різниця судових витрат за судовим збором у розмірі - 300 грн., а з з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню ? частина витрат, пов"язаних з розглядом справи, а саме витрат, пов"язаних з проведенням судових автотоварознавчих експертиз у розмірі - 2 000 грн./ т.1 а.с. 142, 143 /.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 березня 2014 року та додаткове рішення від 14 жовтня 2014 року у цій справі скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту:

„ Позов ОСОБА_4 та позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 визнати за кожним із них, а саме за: ОСОБА_4 та ОСОБА_3:

право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_4;

право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2;

право власності на ? частину автомобіля на автомобіль марки Славута-110307, державний номер НОМЕР_3..

право власності на ? частину автомобіля Mitsubishi Colt державний номер НОМЕР_2 вартістю станом на 25.06.2012 року - 73 412 грн..

право власності на ? частину автомобіля Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1 станом на 25.06.2012 року вартістю 109 560 грн..

У власність ОСОБА_4 виділити наступне рухоме майно: спальний гарнітур 2 000 грн., диван 3 000 грн., дві шафи-купе 6 000 грн., кондиціонер Самсунг 1 000 грн., телевізор марки Самсунг 1 000 грн., обідній стіл 1 000 грн., меблева стінка італійської марки Filliірро 2 000 грн., кухонний гарнітур 2 000 грн.; у власність ОСОБА_3 виділити наступне рухоме майно: диван-малютку, вартістю 500 грн.. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію у різниці вартості поділеного спільного рухомого майна у розмірі - 8 500 грн..

В іншій частині первісного позову та зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю судових витрат у розмірі - 300 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 частину витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі - 2000 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: