У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів:

Василевича В.С., Малько О.С., Шимківа С.С.

при секретарі Пиляй І.С.

з участю представника Дубровицької районної державної

адміністрації Годунко С.М., прокурора Маринич В.В.,

відповідачки ОСОБА_5 та її представника

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дубровицької районної державної адміністрації на рішення Дубровицького районного суду від 11 червня 2015 року у справі за позовом Дубровицької районної державної адміністрації до ОСОБА_5, ОСОБА_7 в інтересах їхніх малолітніх дітей про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубровицького районного суду від 11 червня 2015 року позов в даній справі задоволено частково.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_7 відносно його дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач доводить про незаконність та необґрунтованість рішення через порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відповідачка, являючись матір'ю чотирьох малолітніх дітей не піклується про них, веде аморальний спосіб життя, притягалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, залишала неодноразово дітей без догляду, отримувану соціальну допомогу на них використовувала не за призначенням, на проведені з нею заходи впливу жодним чином не реагувала.

Після відібрання дітей і поміщення їх у державні заклади не цікавилась їхнім життям, їх не відвідувала.

Вважає неправильним висновок суду про те, що за рішенням органу опіки та піклування уже відбулось відібрання їх від матері і тому позбавлення їх батьківських прав в такому випадку втрачає будь-який сенс, оскільки у такому випадку діти не мають статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, а відтак не можуть бути забезпечені державними соціальними пільгами.

Зазначає також, що суд не врахував вимог ст.157, ст.164 СК України та постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про при розгляді справ про усиновлення і про поновлення та позбавлення батьківських прав».

По наведених обставинах просить рішення в частині відмови в позбавленні батьківських прав матері ОСОБА_5 скасувати і позов в цій частині задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія судді дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідачка являється матір'ю чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В матеріалах справи містяться численні акти обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей, зміст яких свідчить про незадовільні умови їх проживання та утримання, при оцінці яких є підстави для позбавлення батьків їхніх батьківських прав.

Батьки дітей не піклуються про їхній духовний та фізичний розвиток.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, яким підлягає застосуванню у виняткових випадках.

Суд першої інстанції правильно констатував, що у даній ситуації захист прав та інтересів дітей може відбутись без позбавлення прав відповідачки як матері, попередивши її про недопустимість такої поведінки в подальшому.

Такий висновок узгоджується з роз»ясненням, що міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Так, п.18 цієї постанови роз»яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ( дітей ) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Окрім того, суд врахував, що відбулось реальне відібрання у батьків трьох дітей у відповідності із розпорядженням органу опіки та піклування.

В засіданні апеляційного суду відповідачка запевнила про зміну своєї поведінки в цілому та у ставленні до дітей. Судами першої та апеляційної інстанцій вона попереджена про необхідність зміни ставлення до дітей та про можливість позбавлення батьківських прав у разі продовження негідної поведінки.

За таких обставин апеляційний суд не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.303, ст.307, ст.ст.313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Дубровицької районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Василевич В.С.

судді Малько О.С.

Шимків С.С.