Ухвала

іменем україни

14 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Смордвівської сільської ради Млинівського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6 Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за життя батько склав заповіт, який 21 серпня 1997 року було посвідчено секретарем Смордвівської сільської ради Млинівського району Рівненської області та зареєстровано в реєстрі за № 45, згідно з яким все своє майно заповів на її ім'я. Після смерті батька залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. Вона прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на такий будинок. В інший спосіб оформити своє право на спадщину позивач не може, тому за захистом свого права звернулася до суду з указаним позовом.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі позивач, не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій, просить позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив з того, що згідно з записами погосподарської книги Смордвівської сільської ради Млинівського району Рівненської області за 1980-1982 роки після розподілу у 1979 році будівель колгоспного двору у власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рахувалося по Ѕ частині спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, технічний паспорт на який не містить розміру частки ОСОБА_6, а щодо площі будинку, що перебувала у власності ОСОБА_6 після розподілу будівель у 1979 році, то останній на час смерті був власником Ѕ частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Таким чином, суд дійшов правильного висновку про визнання за позивачем права власності саме на Ѕ частини спірного нерухомого майна як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька.

На спростування доводів позивача про врахування заповіту, посвідченого 21 серпня 1997 року секретарем Смордвівської сільської ради Млинівського району Рівненської області та зареєстрованого у реєстрі за № 45, суд обґрунтовано зазначив, що цей заповіт складено ОСОБА_6, а позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги позивача, зокрема про те, що проживання відповідача ОСОБА_5 в іншому будинку відповідно до вимог ст.103 ЦК УРСР 1963 року виключало можливість збереження за ним права власності на частину жилого будинку, адже судом достовірно встановлено, що ні добровільного відчуження, ні примусового припинення права власності на частину спірного жилого будинку не відбулось, будь-яких доказів на підтвердження даного факту позивач не надав.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

І.К. Парінова