Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 де третьою особою без самостійних вимог є: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд із вищенаведеним позовом, який мотивував тим, що 31.03.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № MKH0GA00000095. Згідно якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у виді поновлюваної лінії в розмірі 50225,00 доларів США під 1,33% місячних на строк до 30.03.2010 року. Узяті за даним договором зобов'язання не виконував, і станом на 20.03.2014 року утворилась заборгованість по кредитним платежам на загальну суму 154198,89 доларів США, що за курсом НБУ складає 1796417,07 гривень. У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було укладено 31.03.2006 року Договір іпотеки. За яким в іпотеку передано житловий будинок АДРЕСА_1. На підставі ч. 1 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" при невиконанні боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Так-як має місце заборгованість ОСОБА_2 по основному зобов'язанню, а тому, ПАТ КБ "Приватбанк" набув, право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року відмовлено ПАТ КБ "Приватбанк" в задоволенні позову в зв'язку із пропуском строку позовної давності.

ПАТ КБ "Приватбанк", подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник апелянта в особі Гриниха Т.Ю. підтримала доводи апеляційної скарги з підстав обґрунтованості такої та просила задовольнити таку.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в особі адвоката ОСОБА_5 у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, але заяв про відкладення розгляду справи не подали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторони та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є, рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є, рішення, ухвалене на основі повно й всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених, тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду не відповідає даним вимогам у цілому, та через це підлягає зміні.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звернувшись до суду за захистом порушеного права ПАТ КБ "Приватбанк" просило звернути стягнення на предмет іпотеки, який належав ОСОБА_3 і ОСОБА_1, а також виселити останніх із такого.

Відповідно до Актового запису про смерть за № 760 від 01.10.2007 року - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років, а.с. 66.

Як передбачає ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Виходячи із цього, ПАТ КБ "Приватбанк" заявило, вимоги до ОСОБА_3 як особи, цивільна правоздатність, якої припинилась в момент її смерті, а тому не може відповідати за цивільними обов'язками.

Зазначене залишив суд першої інстанції поза увагою, хоча й відмовив ПАТ КБ "Приватбанк" у задоволенні позову до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Але, не дивлячись на це, суд першої інстанції припустився, порушення норм матеріального та процесуального права, що підлягає усуненню.

Як зазначено в листі державного нотаріуса Мукачівської держнотконтори від 12.11.2014 року № 662/01-16 правонаступником померлої ОСОБА_3 є її чоловік ОСОБА_1, який одноособово прийняв спадщину, а.с. 73.

Таким чином, у порядку вимог ст. 37 ЦПК України, ОСОБА_1 є правонаступником покійної ОСОБА_3. Проте залучати його до участі в справі у якості відповідача не було потреби, так-як він і так уже являється відповідачем у даній справі. А звідси, ОСОБА_1 виступає у справі в якості відповідача в одній особі як від себе особисто, так і від померлої ОСОБА_3, як її правонаступник.

Заперечуючи висновки суду першої інстанції, в апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" посилається на те, що в кредитному договорі сторонами обумовлено той факт, що договірні правовідносини між сторонами договору діють до повного виконання зобов'язань. А звідси, строк позовної давності не пропущено ПАТ КБ "Приватбанк".

Проте такі доводи апеляційної скарги не узгоджуються з вимогами норм матеріального права, а тому не можуть заслуговувати на увагу як підставні.

Виходячи зі змісту п.1.1. Кредитного договору №MKH0GA00000095 від 31.05.2006 року кредитні кошти видані ЗАТ КБ "Приватбанк" позичальнику ОСОБА_2 на строк до 30 березня 2010 року, включно, а.с. 22. А п.5.1. цього Договору зазначено термін дії Договору, яким є вимога до повного виконання зобов'язань за цим Договором, а.с. 25.

За правилами абзацу 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено в ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

А ч. 1 ст. 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права, і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як уже вище було зазначено, кредитні кошти видано позичальнику ОСОБА_2 на строк по 30 березня 2010 року.

А звідси, аналізуючи наведені норми та дану обставину в їх сукупності, слід дійти до думки, що умови Кредитного договору №MKH0GA00000095 від 31.05.2006 року повинні були бути виконаними позичальником ОСОБА_2 щодо повернення кредитних коштів у строк до 30 березня 2010 року, включно. Невиконання позичальником ОСОБА_2 цього обов'язку до закінчення даного строку, явилось для ПАТ КБ "Приватбанк" підставою по скористанню своїм правом для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Таке право підлягає захисту в межах загальної позовної давності, тривалістю у три роки.

Довід апелянта, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України), а також, що така вимога міститься і в п.5.1. Кредитного договору, є слушним за умови, що таку відповідальність боржник може нести в межах лише строку позовної давності (ст., ст. 256, 257 ЦК України).

Оскільки, Кредитним договором №MKH0GA00000095 від 31.05.2006 року визначено строк виконання зобов'язання (по 30.03.2010 року) то після спливу цього строку по виконанню зобов'язання ОСОБА_2 для ПАТ КБ "Приватбанк" розпочався перебіг позовної давності з 31 жовтня 2010 року (абзац 1 ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Не дивлячись на вимогу даної норми, апелянт звернувся до суду з позовом лише 10 жовтня 2014 року. Тобто, після спливу строку загальної позовної давності у три роки, який закінчувався для ПАТ КБ "Приватбанк" - 30.10.2013 року. А вимогу про поновлення позовної давності не заявляв суду.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У порядку вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України представник ОСОБА_1 в особі адвоката ОСОБА_5 подав суду заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності, а.с. 68-69.

Як передбачено ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позаяк у забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було укладено 31.03.2006 року Договір іпотеки, який є похідним від основного зобов'язання. А звідси, слід вважати, що позовна давність спливла й щодо вимог по зверненню стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки, позовні вимоги не позбавлені обґрунтованості, проте такі не можуть бути задоволеними у зв'язку зі спливом строку позовної давності, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог саме за спливом позовної давності.

Інші же доводи апеляційної скарги не мають правового значення, і не впливають на правильність вирішеного спору по суті вимог.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим у цілому, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни в частині змісту резолютивної частини рішення, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 де третьою особою без самостійних вимог є: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : ____________________

____________________