Справа № 2-2178/11 Провадження № 22-ц/772/9/2015Головуючий в суді першої інстанції Бондаренко О. І.
Категорія 27 Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Кучевського П.В.

Суддів: Зайцева А.Ю., Рибчинського В.П.

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 березня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з вище вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 7 травня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № VIVPGA00000034, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 342320,09 дол. США зі сплатою 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 7 травня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язання 7 травня 2007 року сторони уклали договір іпотеки № VIVPGA00000034, за яким ОСОБА_2 передала у іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» належний їй житловий будинок з прибудовами, розташований на земельній ділянці розміром 0,2012га в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області по вул. Інженерній, 11.

Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим допустив заборгованість в розмірі 444746,15 дол. США, з яких: 267967,45 дол. США борг по тілу кредиту, 83479,44 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом, 15807,98 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 56282,94 дол. США грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, 31,29 дол. США штраф (фіксована частина), 21176,90 дол. США штраф (процентна складова), просило в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» будинку та земельної ділянки, загальною площею 0,2012 га, розташованих в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області по вул. Інженерній, 11, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням повноважень, необхідних для здійснення продажу з початковою вартістю реалізації 2759335,15 грн., відповідно до п. 35.5 договору іпотеки № VIVPGA00000034 від 7 травня 2007 року.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 березня 2012 року позов задоволено повністю. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 травня 2007 року у розмірі 444746 дол. 15 центів США за курсом 7 грн. 99коп., що еквівалентно 3553521 грн. 74 коп., звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 0,2012га, що розташовані за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Зарванці, вул.Інженерна,11 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № VIVPGA00000034 від 07.05.2007року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з початковою вартістю реалізації 2759335грн.15коп., що визначено сторонами в п.35.5 договору іпотеки № VIVPGA00000034 від 07.05.2007року.

В подальшому справа неодноразово переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року скасовано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 березня 2014 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 двічі повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи, однак, повістки не були вручені за закінченням терміну зберігання. З 01 квітня 2015 року слухання справи переносилось на 15 квітня 2015 року, через неявку відповідача та третьої особи.

Представник відповідача пояснив суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінили адресу проживання та на даний час проживають у Київській області, повна адреса їх проживання йому не відома, оскільки, він з довірителем спілкується лише по телефону, а також у своєму офісі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у касаційній та апеляційні скаргах вказували адресу для листування: 23223, АДРЕСА_2 та 03186, АДРЕСА_1, куди суд і направляв судові повістки.

Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не повідомили суду про зміну місця проживання, а відтак за правилами ст. 77 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені належним чином та не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором № VIVPGA00000034, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» будинку та земельної ділянки, загальною площею 0,2012га, розташованих в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області по вул. Інженерній, 11. При цьому, суд першої інстанції взяв за основу розрахунок заборгованості наданий позивачем.

Такий висновок суду першої інстанції не вповній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 травня 2014 року направляючи справу на новий апеляційний розгляд прийшов до висновку, що апеляційний суд, виходячи з розрахунку банку, не звернув увагу на те, що пеня згідно цього розрахунку нараховувалася більше року та передчасно звернув стягнення на предмет іпотеки, не перевіривши розрахунків банку на відповідність вимогам закону та умовам договору. При цьому, суд касаційної інстанції, вказав, що суди дійшли правильного висновку про порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору та договору іпотеки, в установлений договором строк сума кредиту, процентів, комісій та штрафних санкцій сплачені не були.

Відповідно до частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Під час нового апеляційного розгляду справи колегія суддів враховує висновки і мотиви викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року.

Зокрема, з метою врахування висновків суду касаційної інстанції та перевірки розрахунків банку ухвалами Апеляційного суду Вінницької області від 27 серпня 2014 року задоволено клопотання ОСОБА_2, у справі призначено судову економічну експертизу та витребувано копії банківських документів у позивача (Т.2 а.с.112-115).

29 серпня 2014 року матеріали цивільної справи були направлені до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

25 вересня 2014 року до Апеляційного суду Вінницької області надійшов лист КНДІСЕ про необхідність оплати вартості експертних послуг.

Відповідач ОСОБА_2 05 листопада 2014 року оплатила вартість судово-економічної експертизи.

05 листопада 2014 року листом Апеляційного суду Вінницької області звернуто увагу директора КНДІСЕ на дотримання строків проведення експертизи.

19 листопада 2014 року на адресу Вінницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» та апеляційного суду надійшло клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

23 січня 2014 року вкотре звернуто увагу експерта на до тримання експертом строків проведення експертизи.

У відповідь на запит апеляційного суду директор КНДІСЕ листом від 16.01.2015 року №12395/14-45 повідомив, що експертиза буде проведена найближчим часом за наявними у цивільній справі №2-2178/11 документами (а.с. 137).

Однак, експертне дослідження не проведене з незалежних від суду обставин. Зокрема, 17.03.2015 року на адресу Апеляційного суду Вінницької області надійшло повідомлення судового експерта ОСОБА_4 про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи.

За таких обставин, колегією суддів прийнято рішення про розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи та доказів і пояснень наданих сторонами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно кредитного договору від 7 травня 2007 року № VIVPGA00000034 третя особа - ОСОБА_3 отримав у позивача 342320,09доларів США зі сплатою 11,04 % річних від залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 7 травня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали 7 травня 2007 року договір іпотеки №VIVPGA00000034, за яким відповідачка передала у іпотеку банку належний їй житловий будинок з прибудовами, розташований на земельній ділянці розміром 0,2012га у АДРЕСА_2. ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим за розрахунком Банку допустив заборгованість в розмірі 444746,15 доларів США, що згідно з офіційним кусом НБУ становило 3553521,74грн, з яких: 267967,45 доларів США (2141059,93 грн.) - борг по тілу кредиту; 83479,44 доларів США (667064,57 грн.) - заборгованість по процентах за користування кредитом; 15807,98 доларів США (126305,76 грн.) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 56282,94 доларів США (449700,69грн) - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором; 31,29 доларів США (250 грн.) - штраф (фіксована частина); 21176,90 доларів США (169203,43 грн.) - штраф (процентна складова).

Представник КБ «ПриватБанк» під час нового апеляційного розгляду справи просив суд врахувати розрахунок боргу поданий до суду 31 березня 2015 року з урахуванням висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, щодо обрахунку пені в межах останніх 12-ти місяців перед зверненням кредитора до суду (Т.2 а.с. 149-155).

Згідно із розрахунком банку заборгованість за кредитним договором № VIVPGA00000034 від 07.05.2007р. у загальній сумі становить 422878,95 доларів США, що еквівалентно 3378802,81 грн. (з яких: 267 976,54 доларів США, що еквівалентно 2 141 132,55 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 83 826,23 доларів США, що еквівалентно 669 771,58 грн. - заборгованість по сплаті процентів; 15 807,98 доларів США, що еквівалентно 126 305,76 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 34 059,95 долари США, що еквівалентно 272 139 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що в цілому розрахунок банку, за винятком нарахування пені, можливо є правильним, однак, для повної перевірки необхідно провести судово-економічну експертизу.

При цьому, представник відповідача, не вказав у якій частині та якому пункту договору не відповідає розрахунок банку, а також не зазначив, якому нормативно-правовому документу суперечить вище вказаний розрахунок.

За таких обставин, доводи апелянта, щодо неточності розрахунку боргу є власним судженням відповідача та його представника, що ґрунтується на припущеннях, а в силу ч. 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.29 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;

- продажу предмета іпотеки будь-якій особі, будь-яким способом, в тому числі на біржі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ч. 1 ст. 38 цього Закону у разі задоволення судом рішення про звернення стягнення предмет іпотеки може бути реалізований іпотекодержателем будь-якій особі - покупцеві шляхом застосування процедури продажу, встановленої цією статтею.

Оскільки боржник ОСОБА_3 неналежним чином виконував забезпечене іпотекою зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого допустив заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури його продажу іпотекодержателем, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів наявності заборгованості за кредитом, оскільки вказані доводи спростовуються наданим позивачем письмовими розрахунками, які не спростовані відповідачем.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює його прав (п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин»), оскільки, несплата тіла кредиту та відсотків і є збитками в розумінні ч. 1 ст. 22 ЦК України, за якою збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у даному випадку нібито не несе збитків в контексті ч.1 ст.22 ЦК України ґрунтуються на невірному тлумаченні апелянтом даної норми Закону.

Крім цього, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказано, що суд першої інстанції не врахував п.5 ч. 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» зокрема вимог щодо несправедливості умов договору про встановлення вимог щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (більше 50% вартості послуги) у разі не виконання ним зобов'язання за договором.

Як вбачається з умов договору, ОСОБА_3 отримав послугу (сума кредиту) 342320,1 дол. США, в той час, як загальна заборгованість становить 422878,95 дол. із розміром компенсації меншою ніж 50% вартості послуги.

Посилання апеляційної скарги на відсутність у справі передбаченої ч.1ст.35 Закону України «Про іпотеку» письмової вимоги іпотекодержателя боржнику та іпотекодавцю про усунення порушення колегія суддів також до уваги не приймає. Адже вказана норма стосується позасудового вирішення даного питання. За змістом ч.2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» відсутність такої письмової вимоги ніяким чином не перешкоджає іпотекодержателю реалізувати своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

При цьому, про порушення позичальником умов кредитного договору відповідачці (як і боржнику ОСОБА_3.) стало відомо не пізніше ніж з часу отримання копії позовної заяви 12 січня 2012 року (про що на а.с. 48, 49 містяться розписки про вручення їм рекомендованого поштового відправлення), однак зобов'язання за кредитним договором до цього часу так і не виконане, будь-яких дій щодо її погашення позичальник не вчиняв та не вчиняє. Тобто зазначені доводи також не дають підстав для задоволення апеляційної скарги.

Також колегія суддів враховує, що 7 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Проте за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.

Норми Закону № 1304-VII, який набрав чинності 7 червня 2014 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції, з огляду на вищезазначене, самі по собі не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VІІ.

Вказаний правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування Закону № 1304-VII, викладений в постанові від 25 березня 2015 року № 6-44цс15, та в силу ч. 2 статті 2607 має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд першої інстанції з врахуванням обставин справи поданих сторонами доказів та дійшов правильного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права, які не призвели до неправильного вирішення спору по суті, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя.

Проте, суд першої інстанції у своєму рішенні не виконав вимоги ч. 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», та не вказав у резолютивній частині рішення загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя.

Поряд з цим, суд першої інстанції, визначаючи суму заборгованості в межах якої звертається стягнення на предмет іпотеки, не врахував строків спеціальної позовної давності що застосовується до пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом 16.12.2011 року, тому пеня обраховується за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, тобто з 16 грудня 2010 року, що становить 34059,95 долари США. При цьому, слід врахувати офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлений Національним банком станом на час звернення до суду, відповідно до якого 100 дол. США - 798,99 грн. (Т.1 а.с. 9)

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та зміну резолютивної частини рішення суду першої інстанції, вказавши складові боргу ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», що підлягають сплаті з вартості предмета іпотеки, з врахуванням строку позовної давності, а також опис нерухомого за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 березня 2012 року змінити, виклавши резолютивну частину наступним чином:

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIVPGA00000034 від 07.05.2007р. у загальній сумі 422878,95 доларів США, що еквівалентно 3378802,81 грн. (з яких: 267 976,54 доларів США, що еквівалентно 2 141 132,55 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 83 826,23 доларів США, що еквівалентно 669 771,58 грн. - заборгованість по сплаті процентів; 15 807,98 доларів США, що еквівалентно 126 305,76 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 34 059,95 долари США, що еквівалентно 272 139 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 31,35 доларів США, що еквівалентно 250,50 грн. - штраф (фіксована частина); 21 176,90 доларів США, що еквівалентно 169 203,43 грн. - штраф (процентна складова)) звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 0,2012га, що розташовані за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Зарванці, вул.Інженерна,11 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № VIVPGA00000034 від 07.05.2007року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з початковою вартістю реалізації 2759335грн.15коп., що визначено сторонами в п.35.5 договору іпотеки № VIVPGA00000034 від 07.05.2007року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ П.В. Кучевський

Судді: /підпис/ А.Ю. Зайцев

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський