Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Одеської міської ради, у якому просили визнати їх власниками в рівних частках земельної ділянки площею 544,74 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовані тим, що згідно з нотаріально посвідченим договором дарування від 25 березня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (згідно зі свідоцтвом про шлюб - ОСОБА_5) є власниками в рівних частках домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 є власником 11/50 частки зазначеного домоволодіння відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 05 липня 1978 року. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 794,13 кв. м, наданій в користування Одеською міською радою за договором на право забудови від 04 травня 1940 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси віл 09 грудня 2005 року у справі № 2-100039/05 встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 794,13 кв. м по АДРЕСА_1, відповідно до якого у користування позивачам виділено земельну ділянку НОМЕР_1 площею 544,74 кв. м. Посилаючись на те, що їх неодноразові заяви до Одеської міської ради про передачу їм у приватну власність спірної земельної ділянки залишені без відповіді, просили суд позов задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках власниками земельної ділянки, площею 544,74 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1 в м. Одесі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2013 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами зазначено рішення апеляційного суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до даних, наданих управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та Управлінням Держземагентства у м. Одесі Головного управління Держземагентства в Одеській області, станом на 11 жовтня 2013 року спірна земельна ділянка не знаходилася в користуванні управління капітального будівництва Одеської міської ради, оскільки відповідно до договору від 18 травня 2009 року, укладеного між Одеською міською радою та управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, договір оренди земельної ділянки під будівництво від 23 травня 2008 року розірвано. Вказана обставина є суттєвою для вирішення даного спору, на момент розгляду справи відома не була.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Одеської міської ради про визнання їх власниками в рівних частках земельної ділянки площею 544,74 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 за наслідками розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2013 року, суд апеляційної інстанції вважав, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, у тому числі про передачу земельної ділянки у власність, належить до виключної компетенції відповідної ради, та при розгляді таких справ суд вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про передачу земельної ділянки у власність.

З такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У п. п. 3, 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК України). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 361 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст. ст. 362, 364 ЦПК України. Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені ч. 2 ст. 361 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені ч. 2 ст. 361 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Як на нововиявлену обставину, ОСОБА_3 посилався на те, що у вересні 2014 року під час розгляду адміністративної справи за позовом прокуратури м. Одеси до Одеської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення Одеської міської від 20 січня 2008 року № 2271-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання управлінню капітального будівництва Одеської міської ради в оренду земельних ділянок, загальною площею 2,3420 га за адресою: АДРЕСА_2 для подальшого проектування та будівництва громадського житлового комплексу» їм стало відомо, що договір оренди про надання спірної земельної ділянки під забудову управлінню капітального будівництва Одеської міської ради було розірвано на підставі договору від 18 березня 2009 року про розірвання договору оренди від 23 травня 2008 року. Отже, ні на момент звернення до суду з позовом у жовтні 2011 року, ні на момент ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області управління капітального будівництва Одеської міської ради не було користувачем спірної земельної ділянки.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 та скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2013 року, апеляційний суд наведених вимог законодавства не врахував, не звернув уваги на те, що наведена заявниками обставина не може бути визнана нововиявленою у розумінні ст. 361 ЦПК України, а відтак дійшов передчасного висновку про задоволення заяви.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду за наслідками задоволення заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами постановлено з порушенням норм процесуального права й підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2013 року направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак