Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер №320/226/14-ц
№ 22-ц/778/1623/15 Головуючий у 1-й інстанції Купавська Н.М.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Воробйової І.А.,

Онищенко Е.А.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою пономаренко ірини Олександрівни на рішення мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів, -

ВСТАНОВИЛА:

У січнннннні 2014 року ОСОБА_3звернулась з позовом до суду до ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування чужими грошима.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно отриманих коштів в розмірі 279534 грн.50 коп.

Посилаючись на ст.ст.536,1048,1212,1213 ЦК України, позивач просила стягнута з відповідача на свою користь проценти за користуванням безпідставно набутою грошовою сумою у розмірі 66439,10 гривень.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 проценти за безпідставно отримані кошти за період з 29 квітня 2011 року по 15 грудня 2013 року у розмірі 54570,39 грн. та витрати по справі у розмірі 545,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. Зокрема, позивач ОСОБА_3 повідомлялась за адресою зазначеною нею у позовній заяві, згідно поштового повідомлення за даними поштового відділення судові повістки не вручені, спочатку судова повістка була повернута за закінченням терміну зберігання, а потім в зв"язку з відсутністю адресата за адресою. Слід зазначити, що, судом апеляційної інстанції двічі відкладався розгляд справи в зв'язку з поверненням поштовим відділенням судових повісток на ім'я ОСОБА_3 за закінченням терміну зберігання. Враховуючи, що вказана адреса позивачем зазначена в позові, що в матеріалах справи відсутні її заяви про зміну місця проживання та перебування, то наявні підстави для застосування положень ст.77 ЦПК України та вважати судову повістку на ім'я ОСОБА_3 доставленою, а причини її неявки не поважними.

Згідно відповіді Запорізької дирекції УДППЗ "Укрпошта" з 27.03.2014 року пошта з материкової частини України кримською стороною не приймається та повертається в зворотному напрямку.Засоби мобільного зв"язку, зазначені представником позивача не обслуговуються. За таких обставин, колегія суддів позбавлена можливості повідомити представника позивача ОСОБА_5 про дату та час судового засідання, який мешкає в м.Севастополь АР Крим.

Тому, в порядку ст. 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за доцільне розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилаючись на ст..ст.536,1048,1212,1214 ЦК України, виходив з наявності підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 процентів за користування безпідставно набутою грошовою сумою.

Судами встановлено, що 3 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4 за довіреністю, був укладений в письмовій формі попередній договір за умовами якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_6, що діяв від імені ОСОБА_4 аванс у розмірі 10000 доларів США у рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

10 березня 2011 року ОСОБА_7, що діяла від імені ОСОБА_3 за довіреністю, та ОСОБА_6, що діяв від імені ОСОБА_4 за довіреністю знову уклали попередній договір, за умовами якого її представник передав ОСОБА_4 в якості завдатку 25000 доларів США у рахунок подальшого укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Однак угода не була укладена, оскільки ОСОБА_4 ухилилася від умов договору.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно отриманих коштів в розмірі 279534 грн.50 коп.

Відповідно до частини 2 статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Частиною 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За обставин, на які посилається позивач, договором, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування грошима не передбачено.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК України, оскільки підставами для застосування до правовідносин ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами; по-друге - установлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (ст. ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України).

При цьому стягнення процентів судом апеляційної інстанції на підставі ст. 1048 ЦК України є помилковим, оскільки вказана норма права регулює правовідносини, які виникають між сторонами договору позики. Такий договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4не укладався.

Враховуючи наведене у суду першої інстанції не було правових підстав задовольняти позов щодо стягнення процентів за користування збереженими без достатньої правової підстави коштами з посиланням на ст. 1048 ЦК України.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2014 року у цій справі скасувати й ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: