Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/107/15 Головуючий у 1 інстанції: Пономаренко Л.Е.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

При секретарі : Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості.

В позові зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.10.2006 року ОСОБА_3 (далі - Відповідач) 19.10.2006 року отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом Відповідача в заяві.

У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.08.2013 року має заборгованість - 23080,53 грн., яка складається з наступного:7614,72 грн. - заборгованість за кредитом;13890,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг:500.00 грн. - штраф (фіксована частина),1075,26 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 23080,53 грн. за кредитним договором № б/н від 19.10.2006 року т а судові витрати у розмірі 230,81 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 жовтня 2014 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 19.10.2006 в розмірі 23080 гривень 53 копійки, яка складається:7614,72 грн. - заборгованість за кредитом;13890,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;а також штрафи: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина).1075,26 грн. - штраф (процентна складова).

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати. ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Скаржник ОСОБА_3, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явився. Від нього надійла заява про розгляд скарги у його відсутність, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідонего про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних ллтше формальних міркувань.

Задовольняючи позов ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач порушив взяті за кредитним договором зобов'язання, не сплачував належним чином обумовлені договором платежі, що призвело до утворення заборгованості.

Відхиляючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності до зазначених позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що позивачем такий строк не пропущено. При цьому суд виходив з того, що остання сплата грошових коштів на погашення заборгованості здійснена відповідачем 10.11.2010 року, отже, про порушення свого права позивач дізнався саме у 2010 році.

У справі встановлено, що між сторонами складалися правовідносини з укладення та виконання кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

З матеріалів справи видно, що 19.10.2006 року відповідач одержав в Банку 10000.00 грн. з виплатою відсотків 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник не виконував належно. У зв'язку з цим, на 31.08.2013 року, виникла заборгованість на загальну суму - 23080,53 грн., із яких: 7614 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом, 13890 грн. 55 коп. - заборгованість у зв'язку з несплатою процентів, 500 грн. штраф фіксована частина та 1075 грн. 26 коп. штраф процентна складова (а.с.4-8).

Як вбачається із змісту заяви, позичальник ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.9).

Своїм підписом відповідач ствердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку.

Відповідно до вимог ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Підписавши 01.09.2007 року заяву про отримання банківської послуги у формі кредиту в сумі 10000.00 грн. із визначенням терміну дії, порядку погашення, базової процентної ставки та розміру комісії, відповідач уклав договір про надання банківських послуг у письмовій формі.

Як убачається з копії заяви позичальника про отримання кредиту, сторони встановили строк дії карти - 3 роки, а строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти.

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК).

Відповідно до статті 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Умовами договору визначено, що погашення кредиту має проводитись щомісячними платежами. Строк погашення кредиту в повному обсяг, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці в полі MONTH. (п.5.4 Умов а.с.10).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Суд нагадує, що останній платіж боржник вніс 10.11.2010 року, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 19.10.2006 року ( а.с. 7) Саме з цього часу відбулося переривання перебігу позовної давності.

В такому разі, за загальними правилами строк позовної давності у цих правовідносинах сплив 10.11.2013 року.

Заявник звернувся до суду 14.10.2013 року, а отже, в межах строку встановленого законом для звернення до суду.

Заперечуючи проти позову, відповідач не надав переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем не вносилися грошові кошти на виконання договору після закінчення строку його дії. Натомість, з розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що відповідачем вносились кошти на виконання вищеазначеного договору в 2010 році, а саме, 11.08.2010 року в розмірі -179.97 грн., 21.08.2010 року в розмірі -20, 58 грн., 31.08.2010 року в розмірі -23.18 грн., 09.09.2010 року в розмірі- 679.97 грн, 22.09.2010 року в розмірі -20.59 грн, 30.09.2010 року в розмірі -27.24 грн., 06.10.2010 року в розмірі -179.97 грн, 22.10.2010 року в розмірі -20.59 грн., а останній платі був внесений 10.11.2010 року в розмірі -250 грн. (а.с. 7).

Таким чином, судова колегія вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду за захистом права, порушеного невиконанням умов кредитного договору, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Видається, що аргументи скарги з цього питання не є виправданими.

Беручи до уваги наведене, районний суд правильно вирішив справу і ухвалив законне рішення, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: