Справа № 369/6279/14-ц Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/780/53/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб
Категорія 1 21.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Таргоній Д.О., Фінагєєва В.О.

при секретарі Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння і визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що 01 березня 2003 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договору комісії, згідно якого він уповноважив ОСОБА_3 придбати за кошти позивача ОСОБА_2 дві суміжні земельні ділянки, орієнтовною площею 0,150 гектарів кожна, із місцем розташування в селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Позивач стверджував, що ним було надано відповідачу грошові кошти у розмірі 35 000 грн., за які ОСОБА_3 були придбані земельні ділянки, обумовлені договором комісії від 01 березня 2003 року, які в подальшому були об'єднані в одну земельну ділянку.

Придбане нерухоме майно ОСОБА_3 відповідно до умов договору комісії зареєстрував за собою, однак в подальшому відмовляється вчиняти дії по передачі цього майна та його реєстрації за позивачем.

Крім того позивач стверджує, що 18 березня 2011 року ОСОБА_3 незаконно, всупереч умовам договору комісії, фіктивно та тимчасово переоформив вказану земельну ділянку згідно договору купівлі-продажу на ОСОБА_1, який заздалегідь знаючи про, те що земельна ділянка є власністю позивача, відмовляється вчинити необхідні дії по передачі вказаного майна та його реєстрації за позивачем.

Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,303 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :03:001:0060; витребувати від ОСОБА_1 на його користь вказану земельну ділянку, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову .

В доводах апеляційної скарги наголошує на тому, що не відповідають дійсності встановлені судом обставини справи щодо укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору комісії, оскільки такий договір на день укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу земельної ділянки не снував.

Крім того наголошує на тому, що суд прийняв до уваги лише показання свідка ОСОБА_4. Однак не прийняв до уваги показання свідків з боку ОСОБА_1., а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 березня 2003 року позивач - ОСОБА_2 уклав з відповідачем - ОСОБА_3 у письмовій формі договір комісії.

Відповідно до пункту 1.1. Договору комісії, комісіонер (відповідач ОСОБА_3.) зобов'язується за дорученням, за рахунок та в інтересах комітента (позивача ОСОБА_2.) придбати дві суміжні земельні ділянки, шляхом укладення відповідних договорів купівлі-продажу від свого імені.

Згідно пункту 1.2. Договору комісії встановлено, що земельні ділянки, про які вказано у пункті 1.1. договору, повинні відповідати наступним умовам: земельні ділянки, орієнтовною площею 0,150 га кожна, із місцем розташування в селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Пунктом 1.3. Договору комісії визначено, що орієнтовна ціна кожної земельної ділянки повинна становити 15 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1. Договору комісії, комітент зобов'язується передати комісіонеру необхідні для виконання його обов'язків грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн. протягом трьох днів з моменту підписання договору, про що комісіонер видає розписку в отриманні грошових коштів.

Пунктом 4.1. Договору комісії передбачено, що за виконання доручення комітент протягом трьох днів з моменту підписання договору оплачує комісіонерові винагороду в розмірі 5 000,00 грн.

Взяті на себе зобов'язання згідно Договору комісії в частині передачі ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_2 виконав належним чином, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 01 березня 2003 року та наданими в суді поясненнями відповідача ОСОБА_3 Зі змісту розписки слідує, що передані Позивачем грошові кошти ОСОБА_3 в сумі 35 000,00 грн. включали в собі: 30 000,00 грн. - кошти для придбання земельних ділянок (пункт 3.1. Договору комісії) та 5 000,00 грн. - винагорода за виконання доручення згідно Договору комісії, а також витрати пов'язані із виконанням договору (пункти 4.1., 4.2. Договору комісії).

На виконання умов Договору комісії листом від 09 березня 2003 року ОСОБА_3 поінформував Позивача про те, що ним знайдено дві суміжні земельні ділянки, які відповідають умовам договору, а саме: земельна ділянка площею 0,151 га за адресою АДРЕСА_2, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельна ділянка площею 0,152 га, за адресою АДРЕСА_3, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

У відповідь на повідомлення ОСОБА_3 листом від 12 березня 2003 року позивач повідомив йому про свою згоду на придбання для нього вказаних земельних ділянок та попросив укласти договори купівлі-продажу на якомога вигідніших для нього умовах, що передбачено пунктом 2.1. Договору комісії.

В подальшому, листом від 20 березня 2003 року ОСОБА_3 повідомив позивача, що ним були придбані за рахунок та в інтересах останнього земельні ділянки.

12 вересня 2012 року, керуючись п.п. 2.6., 8.1., 8.5. Договору комісії, позивач пред'явив ОСОБА_3 письмову вимогу, відповідно до якої просив ОСОБА_3 передати йому згідно акту прийому-передачі вказані земельні ділянки, які належать Позивачу на праві власності (земельну ділянку площею 0,151 га, за адресою АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку площею 0,152 га, за адресою АДРЕСА_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель), а також усі права та оригінали відповідних документів за договорами купівлі-продажу земельних ділянок. Позивач також повідомив ОСОБА_3 про намір розпочати будівництво житлового будинку на земельній ділянці.

ОСОБА_3 повідомив позивача листом від 23 листопада 2012 року про те, що в нього існують складнощі в передачі позивачу земельних ділянок, які придбавалися за договором комісії, та запропонував позивачу отримати грошові кошти, які ним раніше передавалися ОСОБА_3 згідно договору комісії для придбання земельних ділянок.

Листом від 02 грудня 2012 року позивач застеріг відповідача ОСОБА_3 від подальшого порушення умов договору та повторно запропонував останньому передати йому згідно акту прийому-передачі земельні ділянки, які належать позивачу на праві власності, а також усі права та оригінали відповідних документів за договорами купівлі-продажу земельних ділянок.

11 червня 2013 року позивач надіслав ОСОБА_3 претензію, відповідно до якої просив останнього передати йому згідно акту прийому-передачі спірні земельні ділянки, а також усі права та оригінали відповідних документів за договорами купівлі-продажу земельних ділянок.

15 вересня 2013 року позивач пред'явив повторну претензію ОСОБА_3 з аналогічними вимогами, що ґрунтуються на умовах договору комісії.

Листом від 04 листопада 2013 року ОСОБА_3 повідомив позивачу про неможливість задоволення його вимог по переоформленню земельної ділянки, оскільки згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВРЇ № 466831 від 18 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 562, ОСОБА_3 продав спірну земельну ділянку відповідачу ОСОБА_1

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 398 ЦК УРСР, ст. 1018 ЦК України, земельна ділянка площею 0,303 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, придбана за рахунок позивача на виконання ОСОБА_3 доручення за Договором комісії від 01 березня 2003 року, а тому є власністю позивача (комітента).

Враховуючи, що право власності позивача на спірну земельну ділянку не визнається відповідачем ОСОБА_1, то суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про захист його права власності на земельну ділянку, шляхом його визнання, підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВРІ № 466831 від 18 березня 2011 року відповідно до якого право власності на спірну земельну ділянку набув відповідач ОСОБА_1, в сукупності із іншими наявними матеріалах справи доказами, суд першої інстанції виходив з того, що він укладений із порушенням вимог цивільного законодавства України, є фіктивним, оскільки був укладений відповідачами без наміру створення обумовлених ним правових наслідків. В момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідачі фактично знали про його фіктивність та про відсутність будь-яких правових наслідків укладення такого договору для кожного з них.

Судова колегія не може погодитись із такими висновками суду, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Пред»являючи позов на захист свого порушеного права власності, позивач мав довести суду, що у нього таке право виникло, але воно не визнається відповідачами.

На доведення своїх вимог позивач надав суду договір комісії, укладений між ним та ОСОБА_3 в 2003 році.

Відповідно до ст. 395-397 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (нормативний акт, що діяв на дату укладення договору комісії від 01 березня 2003 року) за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за винагороду вчинити одну або кілька угод від свого імені за рахунок комітента.

Договір комісії повинен бути укладений у письмовій формі.

За угодою, укладеною комісіонером з третьою особою, набуває права і стає зобов'язаним комісіонер, хоча б комітент був названий в угоді або вступив з третьою особою в безпосередні відносини по виконанню цієї угоди.

Майно, що надійшло до комісіонера від комітента або набуте комісіонером за рахунок комітента, є власністю останнього.

Суд першої інстанції погодився із позивачем в тому, що на підставі вказаного договору комісії у нього виникло право власності на придбане за цим договором майно. При цьому поза увагою суду залишилась відсутність доказів набуття ОСОБА_3 на виконання договору комісії земельних ділянок для ОСОБА_2

В матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу земельних ділянок, в якому було би зазначено, що такий укладений на виконання договору комісії від 01.03.2003р. чи в інтересах комітента ОСОБА_2 та за кошти передані останнім для таких цілей, а є лише державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,303 га на ім.»я ОСОБА_3 , який не може бути визнаним належним і допустимим доказом виникнення між сторонами правовідносин щодо укладання та виконання договору комісії.

Надана ОСОБА_2 переписка з ОСОБА_3 також не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_3 виконав умови договору комісії, набув земельні ділянки для ОСОБА_2

Відповідно до ст. 404 ЦК УРСР по виконанні доручення комісіонер зобов'язаний представити комітентові звіт і передати йому все одержане по виконаному дорученню, а також передати комітентові за його вимогою всі права щодо третьої особи, які випливають з угоди, укладеної комісіонером з цією третьою особою.

Лист ОСОБА_9 від 20 березня 2003 року про укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок не може вважатись звітом про виконання договору комісії, оскільки в ньому навіть не зазначено з якою особою були укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок.

Судова колегія вважає, що наданих суду першої інстанції доказів укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору комісії та його виконання недостатньо для того, щоб встановити, що між ними дійсно виникли відповідні правовідносини і у позивача виникло право витребовувати земельну ділянку від ОСОБА_1, який є її власником на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки у позивача не виникло права власності на земельну ділянку, у нього також не виникло права на оскарження договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.307 ч.1п.2,309 ч.1п.4,314ч.2,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування майна із чужого незаконного володіння і визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: