Справа № 2-175/4560/14-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.,

при секретарі - Міронові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про скасування реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 731732 від 06 березня 2013 року, про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (номер запису НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2), а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову у повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, тому просила суд відмовити у задоволенні пред'явленні позовних вимог ОСОБА_1.

Представник третьої особи - реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, за таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі третьої особи на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Встановлено, що ОСОБА_2, на підставі договору дарування житлового будинку від 02 лютого 1994 року, посвідченого секретарем виконкому Любимівської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1. Також, на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, виданого виконкомом Любиміської сільської ради 25 липня 2001 року, їй належала земельна ділянка площею 888 кв.м, розташована на території Любиміської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області в АДРЕСА_1, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку.

07 серпня 2001 року між ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_1 було укладеного договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий цегляний будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і даний Договір було посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстровано у реєстрі за номером №4318.

У той же день, між сторонами було укладеного договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала а ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку площею 888 кв.м., розташовану на території Любиміської сільської Ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області в АДРЕСА_1, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку (договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за номером 4320).

На підставі вищевказаного, 31 серпня 2001 року ОСОБА_1 отримала Державний акт серії НОМЕР_4 на право приватної власності на землю, виданий Любимівською сільською Радою народних депутатів та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 1484.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом про визнання недійсним договору дарування житлового цегляного будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та після оскарження судових рішень, 16 вересня 2014 року апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поновлення строку позовної давності та визнання договорів дарування недійсними.

За таких обставин, право власності ОСОБА_1 на вищевказане майно, зокрема будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований Новомосковським міжрайонним БТІ за реєстровим №135 від 17.08.2001 року, жодним рішенням суду не скасоване та на даний час не оскаржується, у зв'язку з чим вона є законною власницею даного будинку.

Проте, не зважаючи на вищевказані обставини, в березні 2013 року ОСОБА_2 маючи намір на реєстрацію права власності, звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області та на підставі договору дарування житлового будинку від 02 лютого 1994 року, зареєструвала за собою право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною четвертою ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухома майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно до п.1 наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набрало законної сили.

Отже, відповідно договір дарування не є тим належним документом, на підставі якого повинна проводитися державна реєстрація права власності на нерухоме майно, таким чином дії ОСОБА_2 щодо реєстрації права власності на будинок на підставі саме договору дарування від 02 лютого 1994 року, є необґрунтованими безпідставними та такими що суперечать нормам чинного законодавства і порушують права ОСОБА_1 як законного власника спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Крім того, 01 січня 2013 року набрав законної сили ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з чим змінився законодавчий підхід до порядку скасування державної реєстрації прав. Так згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (в редакції Закону України від 04.07.2012 року №5037-/Т) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3502/5 встановлено, що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили та копії документів.

У зв'язку з чим, скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1, без рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - є неможливим, тому ОСОБА_1 змушена звернутися до суду за захистом свої порушених прав.

Зокрема, стаття 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, у разі скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, скасовується державна реєстрація права власності на будинок.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. сплачені нею при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 319, 328, 391 ЦК України ст.ст. 10,11,60,79,88,212,215,214,224 ЦПК України, ст.ст.14, 41 Конституції України, ст.ст. 9, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про скасування реєстрації права власності - задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №731732 від 06 березня 2013 року, про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (номер запису НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2).

Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов