Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. 336/7223/14-ц

пр. 2/336/85/2015

м. Запоріжжя 26 січня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить суд стягнути з відповідача ПАТ Страхова компанія «Оранта-Січ» спричинену в наслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 13251 гривень та моральну шкоду в сумі 14615 гривень, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 спричинену в наслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду в сумі 5 384 гривні.

В судовому засіданні представник позивача наполіг на заявлених вимогах в повному обсязі.

Представник відповідача публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» позов визнав частково, не заперечуючи на відшкодування позивачеві 6000 гривень, витрачених на виготовлення пам'ятника, в іншій же частині просив суд відмовити позивачу через і недоведеність заявлених вимог, і їх незаконність та необґрунтованість.

Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29.03.2014 року приблизно о 18 годині 45 хвилин водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Шевроле-Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1, під час руху по вул. Куйбишева, в м. Запоріжжі, в районі будинку № 23 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 В наслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 був смертельно травмований.

Постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 23 травня 2014 року було закрито кримінальне провадження за даним фактом ДТП у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказана постанова ніким не оскаржена і не скасована.

В постанові зазначено, що за висновком судової автотехнічної експертизи від 15.04.2014 року в діях пішохода ОСОБА_4 вбачаються порушення пп. 4.7, 4.14 (а,б) Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв'язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 лютого 2014 року, власник автомобіля «Шевроле-Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1, уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПАТ Страхова компанія «Оранта-Січ». Строк дії договору з 12 лютого 2014 року по 12 лютого 2015 року.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 27.1 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" N 1961-IV від 01.07.2004 року право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання.

У відповідності до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страхового виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Статтею 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; ритуальні послуги - послуги, пов'язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 6000 грн. за спорудження надгробного пам'ятника на могилі.

За роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості (п.24), та Постанову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 03.10.2008 р. № 45 "Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", яка є на цей час єдиним нормативно-правовим актом, регулюючим порядок відшкодування таких витрат, та за якою граничний розмір витрат на виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше встановлений для Запорізької області в розмірі 2 700 грн., з чого і слід виходити при вирішенні такого спору.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов в частині стягнення з ПАТ Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь позивача витрат на спорудження надгробного пам'ятника на могилі необхідно задовольнити частково, зменшивши розмір цих витрат до 2 700 грн. із врахуванням граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Із наданих суду письмових доказів щодо витрат на поховання вбачається, що матеріальна шкода ОСОБА_1 в розмірі 13251 гривень, окрім витрачених позивачем 6000 грн. на спорудження надгробного пам'ятника, складається із:

- 5 400 гривень - витрати на ритуальні послуги (рахунок та квитанція від 30.03.2014 року);

- 550 гривень - витрати на комплексну підготовку тіла до поховання (квитанція від 30.03.2014 року);

- 1281 гривня - витрати на виготовлення та оформлення могили (квитанція від 01.04.2014 року).

За змістом ст. 1201 ЦПК України перелічене відноситься до витрат на поховання, відшкодовувати які зобов'язане ПАТ Страхова компанія «Оранта-Січ» в силу положень ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а відтак ці витрати підлягають стягненню.

Із матеріалів справи вбачається, що загиблий на день смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем.

У п. 27.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За наявності вказаних шлюбних відносин, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку зі смертю чоловіка, яка настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, завдано моральної шкоди позивачу, оскільки остання пережила душевні страждання через втрату близької людини.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів ( п.2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Як роз'яснено у п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" N 4 від 01.03.2013року якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Правила частини четвертої статті 1193 ЦК про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Крім того, зменшення розміру відповідальності особи, на яку покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, можливе за її письмовою вимогою, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди (стаття 1204 ЦК). При цьому порядок доведення таких обставин є аналогічним порядку, передбаченому для визначення втрати працездатності.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК).

Із вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження за даним фактом ДТП вбачається, що в діях водія ОСОБА_2 невідповідностей вимогам пунктів Правил дорожнього руху України не вбачається. В той же час причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стали необачні дії пішохода ОСОБА_4, який порушив вимоги Правил дорожнього руху України та знаходився в стані алкогольного сп'яніння сильного ступеня.

Отже, суд має надати належної оцінки цим обставинам справи та, зокрема, врахувати, що ДТП, у якій смертельно був травмований потерпілий, сталася з вини самого потерпілого, в той час, як вина іншого учасника ДТП взагалі відсутня.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір моральної шкоди до 15000 гривень, та стягнути на користь позивача з ПАТ Страхова компанія «Оранта-Січ» 14615 гривень, а з ОСОБА_2 - 385 гривень.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2014 року позивач видала ОСОБА_5 довіреність на представництво її інтересів.

Згідно квитанції від 12 вересня 2014 року позивачкою сплачено ОСОБА_5 3000 грн.

ОСОБА_5 не був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні.

Із журналу судових засідань вбачається, що він брала участь у справі як представник позивача, а не особа, яка надає правову допомогу.

За таких обставин у суду немає підстав стягувати на користь позивачки 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів підлягає частковому стягненню сплачений позивачем судовий збір з урахуванням задоволених позовних вимог щодо кожного.

Доводи представника ПАТ Страхова компанія «Оранта-Січ» про те, що названа страхова компанія не повинна відшкодовувати моральну шкоду, оскільки у ДТП, що сталася, є вина лише пішохіда ОСОБА_4, а вини водія ОСОБА_2 в скоєнні ДТП не встановлено, не обґрунтовані та спростовуються наведеними вимогами закону, які суд врахував та зменшив розмір моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» 9931 гривню на відшкодування матеріальної шкоди та 14615 гривень на відшкодування моральної шкоди та 487,20 грн. судових витрат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 385 гривень на відшкодування моральної шкоди та 243,60 грн. судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В Зарютін