Справа № 524/1482/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого -судді - Предоляк О.С.

при секретарі - Коваль Т.М.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення витрат,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на утримання квартири. Зазначає, що йому, на підставі свідоцтва про право особистої власності НОМЕР_1 від 07 лютого 1996 року, належить квартира АДРЕСА_1. За даною адресою, окрім нього, зареєстровані та проживають син, відповідач по справі ОСОБА_4, та донька, ОСОБА_5. Колишня дружина позивача, ОСОБА_6, також зареєстрована в даній квартирі, але проживає за іншою адресою. Протягом тривалого часу, а саме в період 2011 - 2014 роки, відповідач ОСОБА_4 участі в оплаті витрат на утримання квартири не приймає, а тому вимушений самотужки сплачувати комунальні платежі.

В ході судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги і зазначає, що станом на 21 квітня 2015 року ним особисто сплачено 16 836 грн. 82 коп. за спожиті комунальні послуги. Наголошує, що особові рахунки не розділені між мешканцями квартири, а тому витрати на утримання квартири повинні нести всі мешканці. Саме тому, частка за оплату житлово-комунальних послуг, яку необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача, становить 5 612 грн. 27 коп. за період 2011- 2014 роки та за січень 2015 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги до ОСОБА_4, а саме, стягнути з ОСОБА_4 на його користь частину коштів на утримання квартири АДРЕСА_1 в сумі 5612 грн. 27 коп. Визнав ту обставину, що син за період квітень 2013 року - березень 2014 року у квартирі не мешкав, комунальними послугами не користувався. Не заперечував про існування усних домовленостей щодо утримання майна з колишньою дружиною, але пояснив, що вона жодної сплати не здійснила. Наголошує, що комунальні послуги сплачує особисто.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримує в повному об"ємі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 підтримує письмові заперечення проти позову, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім іншого, подана заява про застосування строків позовної давності.

Представники третіх осіб без самостійних вимог Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гарпун" та Приватного підприємства "Кременчуквисотбуд" в судове засідання не з"явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством, звернуться до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності НОМЕР_1 від 07 лютого 1996 року, належить квартира АДРЕСА_1.

За даною адресою, крім позивача ОСОБА_1, зареєстровані та проживають син - відповідач по справі ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5. Колишня дружина позивача - ОСОБА_6, також зареєстрована в даній квартирі, але проживає за іншою адресою.

Відповідно до норм ст.ст. 27, 31 ЦПК Українипозивач самостійно визначає предмет і підставу позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем ОСОБА_1 позов пред"явлений лише до ОСОБА_4 про стягнення витрат на утримання квартири в період 2011 - 2014 роки, січень 2015 року.

Матеріалами справи підтверджується наступне. Так, за період з 2011 року по січень 2015 року позивачем ОСОБА_1 згідно квитанцій, оглянутих у судовому засіданні в оригіналі, сплачено 16836, 82 грн. за надані житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оплата комунальних послуг сплачувалась позивачем платіжною карткою ПАТ КБ"Приватбанк".

У підтвердження здійснення оплати витрат на комунальні послуги позивачем надані копії квитанцій та розрахунки комунальних установ, оригінали яких також були оглянуті в судовому засіданні .

Зі ч. 3 ст. 156 ЖК України постає, що, члени сім"ї власника будинку зобов"язані дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири). Повнолітні члени сім"ї власника зобов"язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами сім"ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно норм ст. 162 ЖК України плата за користування житловим приміщенням в квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну пату і плату за комунальні послуги. Таким чином, зважаючи на те, що споживачі житлово-комунальних послуг зобов"язані сплачувати за них кошти та нести усі необхідні витрати, а тому частка відповідача ОСОБА_4, яку він має сплатити, визначається шляхом ділення загальної суми сплаченої позивачем за спірний період на три (кількість мешканців квартири) - 16836, 82 грн.:3 = 5 612, 27 грн.

У судовому засіданні, з пояснень представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3, а позивачем ОСОБА_1 визнана обставина, що відповідач ОСОБА_4 не проживав у АДРЕСА_1 в період з квітня 2013 року по березень 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Внаслідок цього, з врахуванням приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 оплати за житлово-комунальні послуги в період з квітня 2013 року по березень 2014 року в сумі 879, 30 ( 2637, 89/3 )грн. не підлягають задоволенню.

Суду надана письмова заява відповідача щодо застосування строку позовної давності, щодо цього, необхідно зазначити наступне.

Згідно ст.267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна вимога про стягнення коштів за оплату житлово-комунальних послуг не належить до категорії вимог із спеціальною позовною давністю, за положеннями ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.. 264 ЦПК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Так як позивач звернувся до суду з позовом лише 25 лютого 2015 року, трирічний термін позовної давності починається 25 лютого 2012 року, а тому, стягненню підлягає лише сума платежів за даний період часу.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

У судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_4 - ОСОБА_3 пояснила, що, ніби-то, між позивачем ОСОБА_1, відповідачем ОСОБА_4, донькою позивача, ОСОБА_7, та матір"ю відповідача, колишньою дружиною позивача, ОСОБА_6 існує усна домовленість щодо сплати вартості комунальних послуг та квартирної плати почергово, а саме: один місяць - позивач, другий місяць - відповідач ОСОБА_4, донька позивача ОСОБА_7 та їх матір, ОСОБА_6 Про цей факт також повідомила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 та додала, що саме вона сплачувала кошти на особовий рахунок зі сплати комунальних платежів, відкритий на ім."я позивача, в установах ПАТ "ПолтаваБанк".

Суд, сприймає покази свідка критично, оскільки свідок не змогла чітко пояснити в які місяці вона проводила оплату комунальних платежів, а в які - це робив позивач ОСОБА_1, назвати сплачені суми не змогла.

Позивачем на спростування показів свідка ОСОБА_6 надано квитанції про оплату комунальних послуг платіжною картою "Приватбанк" остання не надала відповідь, саме чому в місяці, які ніби-то проводила оплату свідок, остання здійснювалась з платіжною карткою позивача ОСОБА_1

Жодних доказів, які б підтверджували дані факти представником відповідача не було надано в судовому засіданні, а тому пояснення представника відповідача, покази свідка ОСОБА_6 щодо сплати відповідачем та/або третіми особами коштів за комунальні послуги не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки за відсутності належних і допустимих доказів є припущеннями.

Пояснення також спростовуються показами позивача ОСОБА_1, який повідомив, що усна домовленість щодо сплати житло-комунальних послуг існувала між ним та колишньою дружиною ОСОБА_6 деякий час назад, але на даний момент таких домовленостей немає і будь-які вимоги щодо сплати житло-комунальних послуг ОСОБА_6 у позивача відсутні, так як вона вже не проживає у АДРЕСА_1 а оплачувати житлово-комунальні послуги повинен відповідач.

Твердження представника відповідача ОСОБА_3 про те, що рішення Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2013 року, відповідно до якого, ОСОБА_1, згідно правовстановлюючого документа на квартиру АДРЕСА_1, є єдиним її власником, який повинен одноособово нести витрати по утриманню квартири, має преюдиційний характер, не заслуговують на увагу. Так, за правилами ст. 61 ЦПК України таке рішення повинно прийматись у справі у якій беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлені обставини , які не підлягають доказуванню, а в даному випадку ці обставини стосуються ОСОБА_4, який не приймав участь в розгляді справи.

Преюдиційний характер можуть мати лише ті висновки суду, які викладені в резолютивній частині рішення.

При цьому, суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними.

З врахуванням наведеного, викладені представником відповідача доводи у запереченнях не спростовує визначеного нормами 156 ЖК України обов'язку у участі по оплаті комунальних послуг за користування житлом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновків, що стягненню підлягає сума в розмірі 4249, 49 грн., за виключенням суми 483, 48грн.(1450, 44( за вересень 2011 року - 519,32 грн., за листопад 2011 року - 531, 12 грн., за грудень 2011 року - 400 грн.)/3 кількість мешканців) за період з 25 лютого 2012 року по січень 2015 року (в межах позовних вимог та з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності ) та 879, 30грн. (2637, 89 (за квітень 2013 року - 550,88 грн., за серпень 2013 року - 474, 69 грн., за вересень 2013 року - 443, 11 грн., за листопад 2013 року - 495, 80 грн., за січень 2014 року - 473, 11., за лютий 2014 року - 200, 30 грн.)/3 кількість мешканців) за виключенням періоду квітень 2013 - березень 2014 року з врахуванням ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_3 про розподіл судових витрат, а саме, відшкодування витрат на правову допомогу відповідачу ОСОБА_4 в сумі 1700,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 84,88 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу.

На підтвердження понесених судових витрат за правову допомогу, відповідачем надано договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_4 та ПП "Юридична агенція Яблонської" та квитанції про сплату таких витрат в загальній сумі 1700 грн.

ОСОБА_3 приймала участь в розгляді справи в якості представника відповідача за цивільно-правовим дорученням, оплата послуг якого нормами ЦПК України не передбачена. ОСОБА_3 не була допущена до участі в розгляді справи ухвалою суду згідно ч. 2 ст. 56 ЦПК України, як особа, яка надає правову допомогу .

За таких обставин відсутні правові підстави для розподілу витрат згідно ст. 88 ЦПК стягненням на користь відповідача з позивача витрат за надання правової допомоги. пропорційно вимогам в задоволенні яких позивачу відмовлено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати стягуються пропорційно задоволеним позовним вимогам, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути у повернення сплаченого судового збору пропорційно до задоволеним позовним вимогам, які складають 75, 72% кошти у розмірі 185, 45 грн.

Керуючись ст. 156 ЖК України, ст.ст. 14, 57 - 59, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4249,49( чотири тисячі двісті сорок дев"ять, 49) грн. та у повернення сплаченого судового збору 184,45 ( сто вісімдесят чотири, 45 ) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя