АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2272/13-ц Головуючий в 1-й інстанції Провадження № 22-ц/774/1496/К/15 Лиходєдова А.В.
Категорія № 53 (1) Доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Міський тролейбус» м. Кривого Рогу про зобов'язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус» м. Кривого Рогу (надалі - КП «Міський тролейбус») про зобов'язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який уточнила та просила зобов'язати відповідача укласти з нею трудовий договір про роботу кондуктором депо № 1 з 12 лютого 2013 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 лютого 2013 року по день винесення рішення судом в сумі 3400 грн. В обґрунтування позову зазначила, що протягом 4-х років працювала кондуктором громадського транспорту на підприємстві відповідача, свої трудові обов'язки виконувала чесно і сумлінно. В 2011 році вона звільнилась з КП «Міський тролейбус», а через деякий час 12 лютого 2013 року звернулась до директора підприємства з заявою про прийняття на роботу. Однак 18 березня 2013 року отримала відповідь про відмову в прийнятті на роботу, посилаючись на те, що вона, начебто, несумлінний працівник. Однак, це не відповідає дійсності та на її думку причиною відмови є її членство в вільній профспілці, яка є непідконтрольною директору. Крім того, перевіркою Територіальною державною інспекцією з питань праці встановлено, що потреба у кондукторах громадського транспорту в КП «Міський тролейбус» постійна. Вказану відмову вважає незаконною та просить позов задовольнити.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Міський тролейбус» м. Кривого Рогу про зобов'язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції не врахував те, що позивачем під час роботи на підприємстві відповідача не були порушені вимоги «Робочої інструкції кондуктора», що підтверджується наданими суду документами, яким суд не надав належної оцінки. Також вважає, що суд надав перевагу доказам відповідача і не дав оцінки беззаперечним доказам переслідування позивача і порушення її прав.

Справа в апеляційному суді розглядалась без участі сторін, які належним чином повідомлені про час слухання справи, відповідач доказів поважності причин відсутності не надав, а прохання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв'язку з відпусткою її представника, колегія не задовольнила, як не забезпечене доказами, та, враховуючи те, що за аналогічним клопотанням слухання справи вже відкладалось. Сторонами в суді першої інстанції надавались пояснення по справі і фактичні обставини справи були встановлені.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 працювала на підприємстві відповідача з 23.03.2007 року на посаді кондуктора та 18.02.2011 року була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 3-4).

12 лютого 2013 року ОСОБА_2 звернулась до директора КП «Міський тролейбус» з заявою про прийняття її на роботу на посаду кондуктора тролейбуса в депо № 1 (а.с. 5).

Відповідно до листа директора КП «Міський тролейбус» від 20 лютого 2013 року, позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в прийомі на роботу (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень прав позивача зі сторони відповідача при відмові у прийнятті на роботу на посаду кондуктора громадського транспорту, в тому числі при наявності у відповідача вакантних посад кондуктора, у зв'язку з чим не підлягає задоволенню і вимога про оплату часу вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 22 КЗпП України, забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. При цьому не допускається пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Як вбачається з листа від 20 лютого 2013 року, відмовляючи ОСОБА_2 в прийомі на роботу, директор КП «Міський тролейбус» обґрунтував відмову тим, що за час роботи на підприємстві та взятих на себе зобов'язань, позивач зарекомендувала себе не як сумлінний працівник, неодноразово допускала фінансові порушення, пов'язані з безпосереднім обслуговуванням грошових цінностей, ухилялась від виконання обов'язків, покладених трудовою угодою.

Колегія суддів погоджується з посиланням суду в своєму рішенні на те, що позивачем під час роботи на підприємстві відповідача не виконувались положення ст. 139 КЗпП України, відповідно до якої працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір, що стало підставою письмового обґрунтування відмови директора КП «Міський тролейбус» у прийнятті ОСОБА_2 на роботу.

Так, відповідно до наказу директора КП «Міський тролейбус» від 15.02.2008 року № 50-К, ОСОБА_2, кондуктору тролейбусного депо № 1 за порушення фінансової дисципліни 18.01.2008 року (недостача 1,75 грн.) оголошена догана та вона позбавлена 100% доплати за січень, на підставі протоколу фінкомісії № 25 від 01.02.2008 року та пояснювальної ОСОБА_2 (а.с. 53).

Згідно наказу директора КП «Міський тролейбус» від 06.01.2011 року № 3-к, ОСОБА_2, кондуктору депо № 1 за порушення п. 2.6 РІК (під час контролю не надала кондукторську сумку для підрахунку каси) 10.12.2010 року, оголошена догана та вона позбавлена усіх одноразових заохочувальних виплат терміном на один рік, на підставі протоколу фінкомісії № 2 від 04.01.2011 року та актів (а.с. 53).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наказ від 15.02.2008 року № 50-К не може братись до уваги, як недійсний, оскільки з 16.02.2009 року позивач вважалась такою, що не мала дисциплінарного стягнення, а наказ від 06.01.2011 року № 3-к також не може братись до уваги, як недійсний, оскільки позивач не ознайомлена з даним наказом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані накази ОСОБА_2 не оскаржені та є дійсними.

Крім того, колегія вважає, що факт невиконання позивачем положень ст. 139 КЗпП України також підтверджений поданням директора КП «Міський тролейбус» від 09 лютого 2011 року на адресу голови Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «Міський тролейбус» щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 2 ст. 41 КЗпП України, в якому також відображені факти ухилення позивачем своїх трудових обов'язків також 15.01.2011 року, 16.01.2011 року та 05.02.2011 року (а.с. 62).

Виходячи із вищезазначеного, колегія вважає, що адміністрація підприємства КП «Міський тролейбус», відмовляючи у прийомі на роботу ОСОБА_2, достатньо повно обґрунтувала відмову, приймаючи до уваги ділові якості ОСОБА_2, як працівника.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що, хоча в задоволенні подання директора КП «Міський тролейбус» від 09 лютого 2011 року Первинною профспілковою організацією Вільної профспілки залізничників України КП «Міський тролейбус» було відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 2 ст. 41 КЗпП України, це не спростовує фактів вказаних порушень зі сторони позивача, а тому не погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Посилання позивача на те, що відмова директора КП «Міський тролейбус» в прийнятті на роботу обумовлена її членством у Первинній профспілковій організації Вільної профспілки залізничників України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішеннясуду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий:

Судді: