У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів:Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,Маляренка А.В., Савченко В.О,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі − ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у якому просило солідарно стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 991 грн 95 коп.

На обґрунтування позову зазначило, що 07 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_8 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

Згідно з повідомленням Великолепетиської державної нотаріальної контори від 13 березня 2014 року спадкоємцями померлої є: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які подали заяви про прийняття спадщини.

28 жовтня 2014 року банк направив спадкоємцям позичальника лист-претензію щодо сплати заборгованості за кредитним договором, проте заборгованість за договором не погашена.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 26 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04 червня 2015 року рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 26 березня 2015 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частинах з кожної на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 991 грн 95 коп. та судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичнідані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносини.

Судове рішення суду апеляційної інстанцій зазначеним нормам процесуального права не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що порушення грошового зобов'язання за кредитним договором у ОСОБА_8 виникло 10 квітня 2011 року, тому відповідно до ст. 257 ЦК України з цього часу починається дія трирічного строку позовної давності та права на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів, отже строк позовної давності сплинув 10 квітня 2014 року, а з урахуванням п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав до Великолепеетиської державної нотаріальної контори Херсонської області письмову претензію кредитора в межах шестимісячного строку передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 07 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 8).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 17 вересня 2013 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 34).

Згідно із розрахунком заборгованості станом на 30 листопада 2014 року заборгованість позичальника перед банком становила 7 991 грн 95 коп. (а. с. 4−7).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 1281 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1281> спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Результат аналізу указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Крім того, частиною другою зазначеної норми передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги саме до спадкоємців, а не до нотаріальної контори.

Проте, судом апеляційної інстанції не враховано, що згідно із повідомленням нотаріальної контори від 13 березня 2014 року № 254/02-14, яке надійшло на адресу банку 26 березня 2014 року, про прийняття спадщини після померлої її доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а 28 жовтня 2014 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, позивачем направлено спадкоємцям померлого боржника, листи-претензії щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин <nau://ukr12>» з урахуванням положення статті 1282 ЦК <nau://ukr/435-15|st1282> спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Отже, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, не звернув уваги на те, що з наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_8 за кредитним договором, убачається (а. с. 4−7), що сума боргу позивачем нараховувалась і після смерті боржника.

Викладене вище свідчить, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального права, що згідно зі ст. ст. 336, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для скасування судового рішення та передачі справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 04 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева А.В. Маляренко В.О. Савченко