РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Куцина М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 14 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_1 про визнання права та обов'язки забудовника за кожним по 1/6 частині на незавершений будівництвом 90% готовності житловий будинок АДРЕСА_1 та визначити порядок подальшого користування та завершення будівництва житлового будинку з врахуванням належності позивачам 2/6 частин та відповідачу 4/6 частин.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вони є дітьми відповідача. Їх матір ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1. На день смерті матері позивачі проживали в спадковому будинку та були неповнолітні. Після смерті матері позивачів батько - відповідач по справі, повторно одружився. У зв'язку з повторним одруженням між сторонами склалися неприязні відносини. Відповідач забороняє позивачам користуватися житлом та продовжувати будівництво будинку в АДРЕСА_1. В акті обстеження житлово-побутових умов, від 15 листопада 2013 року за вказаною адресою зареєстровані відповідач, як власник, ОСОБА_5, дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_7, син ОСОБА_2, син ОСОБА_3. На момент обстеження два старші сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку фактично не проживають. Згідно довідки КІП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 31.07.2013 року за №236 житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Королівською селищною радою 20.05.1992 року за р.н.72. (при цьому інвентарна вартість складала 6 422 крб.). Цей житловий будинок було повністю перебудовано в зв'язку з паводком в 1998 році. Будинок незавершений будівництвом процент готовності будинку - 90 %, інвентарна вартість 198 451 грн. В будинку в наявності комунікації: водопостачання, електропостачання, опалення. Відповідно до експлікації площ до плану будинку цей житловий будинок має загальну площу 164,4 кв.м, в тому числі житлова площа 49 кв.м., які складаються з трьох житлових кімнат. Названий житловий будинок фактично заново збудовано в 1998 році на відновлення зруйнованого паводком житла в період перебування батька у зареєстрованому шлюбі з матір'ю позивачів ОСОБА_4.

Ухвалою Виноградівського районного суду до справи в якості третьої особи без самостійних вимог залучена Королівська селищна рада (а.с.175).

Рішенням Виноградівського районного суду від 14.10.2014 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_2, та ОСОБА_3 права та обов'язки забудовників по 1/6 частині на незавершений будівництвом 90 % готовності житловий будинок АДРЕСА_1, в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку, просив ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення Виноградівського районного суду від 14 жовтня 2014 року ухвалене з неповним з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосування норм матеріального права.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд невірно зробив висновок про те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю, так як літня кухня (старий будинок), що була зруйнована паводком 1998 року на місці якої побудовано будинок, була подарована апелянту в 1992 році. В свою чергу старий будинок, який було пошкоджено березневим паводком 2001 року не перебудовувався. Також, зазначає, що новий недобудований будинок - це будинок його батька, оскільки відбудовувався за кошти, які йому були виділено державою та

станом на березень 2000 року (на час смерті першої дружини) в новому будинку збудований був лише фундамент з підвальним приміщенням та вимурувані стіни (відсутні: внутрішні перестінки, перекриття між поверхами, дах, двері та вікна). Фактично новий будинок належить йому з 28 листопада 2010 року після смерті батька ОСОБА_10 на підставі заповіту від 01 квітня 1986 року. За таких обставин, будинок по АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому після смерті матері позивачів спадщина не відкривалась. Бувша дружина не вкладала ніякі кошти в будинок батька, між ними не було домовленості про створення спільної сумісної чи часткової власності, а також, вона не набула права на частку у майні і на старий будинок, який йому було подаровано батьком.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити з наведених в ній підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми відповідача ОСОБА_1. Їх матір ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1. На день смерті матері позивачі проживали в спадковому будинку та були неповнолітні. Після смерті матері позивачів батько - відповідач по справі, повторно одружився. У зв'язку з повторним одруженням між сторонами склалися неприязні відносини, а тому на теперішній час ОСОБА_1 забороняє позивачам користуватися житлом та продовжувати будівництво будинку в АДРЕСА_1, і вони вимушені проживати в с. Хижа в своєї бабусі.

В акті обстеження житлово-побутових умов, від 15 листопада 2013 року за вказаною адресою зареєстровані відповідач, як власник, ОСОБА_5, дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_7, син ОСОБА_2, син ОСОБА_3. На момент обстеження два старші сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку фактично не проживають.

Згідно довідки КІП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 31.07.2013 року за №236 житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Королівською селищною радою 20.05.1992 року за р.н.72. (при цьому інвентарна вартість складала 6 422 крб.). Цей житловий будинок було повністю перебудовано в зв'язку з паводком в 1998 році. Будинок незавершений будівництвом процент готовності будинку - 90 %, інвентарна вартість 198 451 грн. В будинку в наявності комунікації: водопостачання, електропостачання, опалення. Відповідно до експлікації площ до плану будинку цей житловий будинок має загальну площу 164,4 кв.м, в тому числі житлова площа 49 кв.м., які складаються з трьох житлових кімнат. Названий житловий будинок фактично заново збудовано в 1998 році на відновлення зруйнованого паводком житла в період перебування батька у зареєстрованому шлюбі з матір'ю позивачів ОСОБА_4.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки, як забудовника входять до складу спадщини.

В свою чергу, відповідно до тверджень позивачів, спірний недобудований будинок був перебудований після паводку 1998 року і є об'єктом незавершеного будівництва 90 % готовності, на частину прав забудовника якого претендують позивачі як спадкоємці за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Відповідно до п.п.1 та 4 Прикінцевий та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Чинне на час відкриття спадщини законодавство встановлювало, що індивідуальне житлове будівництво здійснюється з метою забезпечення житловою площею тих громадян та членів їх сімей, яким в установленому законом порядку надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва будинку. У зв'язку з цим участь сторонніх для забудовника осіб у будівництві будинку не може слугувати підставою для визнання за ними права власності на частину збудованого будинку. Також сам по собі факт сприяння забудовнику з боку членів його сім'ї чи родичів у будівництві будинку не може бути підставою для задоволення їх претензій до забудовника про визнання права власності на частину будинку. Такий позов може бути задоволений судом лише в тих випадках, коли між забудовником та зазначеними особами мала місце домовленість про створення спільної власності на житловий будинок та саме з цією метою вони вкладали свою працю й кошти в будівництво житлового будинку. В противному випадку ці особи вправі вимагати відшкодування власником будинку здійснених ними затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Таку правову позицію висловив суд касаційної інстанції при розгляді справ 12 вересня та 19 листопада 2007 року.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до наявної у матеріалах справи документації забудовником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, будь яких доказів наявності домовленості між позивачем та відповідачами, або померлою дружиною, відсутні.

Враховуючи, що ОСОБА_6 до смерті, не була забудовником, то судом не може бути задоволено позов тим паче що законодавство, яке діяло на час виникнення правовідносин не передбачало перехід прав забудовника.

Відповідно до ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Враховуючи всі обставини справи та наявні в матеріалах докази, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2014 року, - скасувати, по справі ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Королівська селищна рада Закарпатської області про визнання прав та обов'язків забудовника, встановлення порядку користування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді