Справа № 299/108/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Кеміня М.П., Джуги С.Д.

при секретарі - Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 26 лютого 2015 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом до свого батька ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області, в якому, посилаючись на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по її вихованню, просила позбавити його батьківських прав відносно неї.

Рішенням Виноградівського районного суду від 26 лютого 2015 року (а.с. 76-79) у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 83-85) ОСОБА_1 просить поновити їй строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Рішення Виноградівського районного суду від 26 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Зазначає, що суд першої інстанції дослідив наявні у справі докази однобічно, на користь відповідача, не з'ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В порушення вимог ч.3 ст.58 ЦПК України суд прийняв до уваги докази, які не стосуються предмета доказування, а саме: копії свідоцтв про народження дітей відповідача від другого шлюбу, довідку про те, що відповідач з 2009 року не працює.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був застосувати ч.2 ст.141, ч.2 ст.152, ст.155 СК України, а натомість судом було неправильно застосовано ст.150 СК України та роз'яснення п.15 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Апеляційний суд відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України розглядає справу за відсутності сторін, повідомлених належним чином про час і місце розгляду справи (а.с. 104-107).

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане Краснолиманським відділом РАГС Донецької області 10 лютого 2000 року; а.с. 5), в той час коли її батьки перебували у шлюбі, який був розірваний 26 грудня 2000 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2; а.с. 7).

Після розірвання шлюбу між батьками позивачки остання залишилася проживати із матір'ю у м.Красний Лиман Донецької області, де проживає і дотепер.

Батько позивачки з 2002 року постійно проживає АДРЕСА_1, де у 2005 році одружився та на даний час виховує двох дітей від другого шлюбу. За місцем проживання характеризується позитивно. Завідувач ДНЗ, в якому навчаються діти відповідача, надаючи йому характеристику зазначила, що останній є цілеспрямованим, врівноваженим та відповідальним батьком (а.с. 70-71).

З 10 листопада 2000 року відповідно до постанови Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 листопада 2000 року відповідач сплачує на користь ОСОБА_3, матері позивачки, аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач при сплаті аліментів допускав виникнення заборгованості. Проте, станом на 04 червня 2013 року та на 31 грудня 2014 року заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня (а.с. 24-25, 58-61)

Рішенням Краснолиманського районного суду від 23 вересня 2014 року було задоволено позов ОСОБА_2 та зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню до 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, а саме:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, заслухавши пояснення відповідача та його представника, врахувавши роз'яснення, надані у п.п.15, 16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно своєї дочки.

Також суд першої інстанції, правильно взяв до уваги те, що відповідач регулярно сплачує аліменти на утримання дочки, виявляє бажання приймати участь у її вихованні, однак внаслідок проживання від неї на відстані майже 2 000 км та неприязного ставлення до нього з боку колишньої дружини та її батьків з якими проживає донька, позбавлений такої можливості. Крім того, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Доводи апелянтки про те, що суд першої інстанції однобічно дослідив наявні у справі докази та взяв до уваги докази, які не стосуються предмета доказування, є безпідставними, оскільки, як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, судом була дана оцінка доказам, наданим як позивачем, так і відповідачем. Крім того, у матеріалах справи (а.с. 46) міститься заява позивачки, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності за наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Надані відповідачем копії свідоцтв про народження дітей від другого шлюбу та довідка про те, що він з 2009 року не працює, які на думку позивачки не мають значення для справи, дозволяють більш повно характеризувати сімейний та матеріальний стан відповідача, а також підтверджують його бажання надавати матеріальну допомогу свої дочці, навіть перебуваючи у другому шлюбі, від якого народилося двоє дітей, та будучи непрацевлаштованим.

Інших доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310 цього Кодексу підстав для його скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, ст.ст. 164, 165 СК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В. Джуга С.Д.