АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Рудь В.В., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах", ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 13 426 грн. 77 коп., пеню у розмірі 488 грн. 74 коп., інфляційні витрати у сумі 889 грн. 87 коп.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2012 року за участю автомобілів НОМЕР_1, власницею якого є ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якої застрахована ПрАТ "СК "Інгосстрах" відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № DNDZAN02000008 від 15 грудня 2007 року, автомобіля НОМЕР_2, та автомобіля НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_7, під керуванням водія ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована - відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені зазначені автотранспортні засоби. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2012 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 24).

Згідно з висновком № 09-07-12-2 автотоварознавчого дослідження з визначення вартості шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу від 26 грудня 2012 року матеріальний збиток спричинений власнику автомобіля НОМЕР_1, становить 13 771,77 грн. (а. с. 29-43).

12 березня 2012 року ОСОБА_4 звернулась до ПрАТ "СК "Інгосстрах" з заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 44). Листом від 11 травня 2012 року ОСОБА_4 відмовлено у виплаті страхового відшкодування через ненадання страхувальником копії протоколу медичного огляду (а. с. 32).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 цього Закону визначено, що відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 зазначеного Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів.

Положеннями ст. 25 Закону передбачено, що у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності.

Згідно з положеннями ст.. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів" визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 15.1-4 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № DNDZAN02000008 від 15 грудня 2007 року, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, передбачено, що страхувальник повинен у разі ДТП (у томі числі і наїзд на припаркований застрахований засіб) згідно Наказу № 114/38/15-36-18 від 24.02.1995 Міністерства юстиції України, пройти медичний огляд для встановлення факту сп'яніння та вживання психотропної речовини і одержати у медичному закладі копію медичного огляду.

Проте, відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 81/261/712/5 від 21 квітня 2009 року наказ № 114/38/15-36-18 від 24.02.1995 Міністерства юстиції України втратив чинність.

Відповідно до нормативно-правових актів, що були дійсними на час скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а саме: п. 1.2 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №400/666 від 09 вересня 2009 року - огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наявні докази у їх сукупності, враховуючи висновок відповідного автотоварознавчого дослідження, яким вартість матеріальної шкоди власнику пошкодженого автомобіля визначена у сумі 13 771,77 грн., а також те, що сума франшизи, визначена відповідним договором страхування складає 345,00 грн., постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2012 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 24), яка має преюдиціальний характер, а також відсутність доказів винуватості позивача (у тому числі і через перебування її у стані алкогольного сп'яніння), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставну відмову у відшкодування та задовольнив позовні вимоги в цій частині і стягнув з відповідача ПрАТ "СК "Інгосстрах" - на користь позивача 13 426,77 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наказ Міністерства юстиції України № 114/38/15-36-18 від 24.02.1995, на який ПрАТ "СК "Інгосстрах" посилається в обґрунтування своїх заперечень, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди від 09 березня 2012 року - втратив чинність.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Через що є доведеними та обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_4 до ПрАТ "СК "Інгосстрах" в частині стягнення 3-х відсотків річних від суми простроченого зобов'язання, що становить 889,87 грн. (виходячи із кількості прострочених днів - 807, суми заборгованості - 13 426,77 грн.).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України передбачено, що у разі, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 13.1.3 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № DNDZAN02000008 від 15 грудня 2007 року страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені у розмірі 0,01 % від належної суми за кожен день прострочення. Виходячи з періоду прострочки - з 29 липня 2013 р. по 28 липня 2014 р. та ставки 0,01%, суд першої інстанції обгурнтовано стягнув 188,74 грн.

Доводи апелянта полягають у незгоді з висновком суду першої інстанції щодо ненадання позивачем протоколу про медичний огляд щодо встановлення факту алкогольного сп'яніння. Поте, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки з посиланням на норми діючого законодавства та зазначив, що положення, яке вимагало проходження медичного огляду, тратило чинність.

Таким чином, судом першої інстанції надана оцінка всім наявним в матеріалах справи доказам, відповідно до вимог ст.. 212 ЦПК, їх переоцінка є неприпустимою. Рішення відповідає вимогам ст.. 213, 241 ЦПК, його правильність не спростована, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: