У Х В А Л А

19 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О.,

Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідно до умов укладеного між банком та ОСОБА_4 кредитного договору від 08 лютого 2008 року № 013-2008-198 та додаткових договорів до нього останній зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту, сплачувати усі інші передбачені договором платежі та повернути кредит у строк до 01 лютого 2024 року. В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань 08 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 013-208-198-Р та додаткові умови до нього. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань утворилася заборгованість у розмірі 151 903,80 швейцарських франків, що еквівалентно 1 370 977 грн 37 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 151 903,80 швейцарських франків, що еквівалентно 1 370 977 грн 37 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 127 852,50 швейцарських франків, що еквівалентно 1 153 907 грн 17 коп. та заборгованість за процентами у розмірі 24 051,13 швейцарських франків, що еквівалентно 217 070 грн 20 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено на підставі ст. 337 ЦПК України. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд зазначеної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на постанову судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року в справі № 6-155цс13.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» зазначено, що судовими рішенням на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України, Вищого господарського суду України; судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені, як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо касаційного розгляду справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V. Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

Оскільки вищевказана постанова Верховного Суду України постановлена в порядку ст. ст. 355, 360-3, 360-5 ЦПК України, та не є судовим рішенням, ухваленим як судом касаційної інстанції, тому на вказану постанову не може здійснюватися посилання як на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Також, як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник додав ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2014 року за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України» неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Із змісту заяви та долученої до заяви копії судового рішення, на яке здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права судом касаційної інстанції, не вбачається неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права судом касаційної інстанції, зокрема, судові рішення ухвалені у справах, в яких підстави позову не є тотожним, та за різних встановлених судами фактичних обставин.

Оскільки неоднакове застування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах відсутнє, у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: А.О. Леванчук

А.О. Лесько

В.М. Коротун

І.К. Парінова