Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №2-564/06 Головуючий у 1 інстанції: Нещеретна Л.М.
Провадження № 22-ц/778/3469/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня 2006 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2006 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки.

В позові зазначала, що постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04.01.1994 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. До 1999 року ОСОБА_4 аліменти виплачував регулярно. Починаючи з 1999 року виплату аліментів припинив і станом на 01.01.2006 року загальна заборгованість по аліментам згідно підписаного, затвердженого та скріпленого печаткою розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем ДВС у Хортицькому районі м.Запоріжжя за №2/381 від 24.01.2006 року складає 7 546 грн. з розрахунком заборгованості по місяцям за 2005 рік. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, ОСОБА_4 зобовязаний сплати їй пеню у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка розрахована за методикою розрахунку неустойки (пені) за №12-09/60 від 04.03.05р. і виконаного відповідно поданої заяви та офіційної оплати послуг Головним управлінням статистики у Запорізькій області. Відповідно методики розрахунку неустойки (пені) Головним управлінням статистики у Запорізькій області за №12-09/60 від 04.03.05р. виконаний відповідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам ОСОБА_4, виданого державним виконавцем ДВС у Хортицькому районі м.Запоріжжя за №2/381 від 24.01.2006 року, неустойка (пеня) з 01.01.05р. по 31.12.05р. становить 15 442,16 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у розмірі 15 442,16 грн. за період з 01.01.2005р. по 31.12.2005р.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня 2006 року позов задоволено частково. За основу підрахунку заборгованості судом першої інстанції взятий розрахунок заборгованості державного виконавця Хортицького ДВС м.Запоріжжя від 01.04.2006р. (а.с.30). Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) в розмірі 141,58 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави у розмірі 51 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Апелянт вказує на незаконність розрахунку заборгованості відповідача, складеного 01.04.2006р. та безпідставність взяття його до уваги судом першої інстанції, що призвело до неправильного визначення розміру неустойки (пені). Просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 травня 2006 року рішення року рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня 2006 року у цій справі залишено без змін.

Не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 травня 2006 року, ОСОБА_3 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду України від 21 листопада 2006 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 липня 2014 року у справі «Мала проти України» встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, що виразилось у неналежному відправленні правосуддя, оскільки провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів не відповідало принципу справедливості, закріпленому у статті 6 Конвенції.

Постановою Верховного Суду України від 06 квітня 2015 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 травня 2006 року та ухвалу Верховного Суду України від 21 листопада 2006 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися.

Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач належним чином та в передбачений строк повідомлений про час і місце судового засідання, що підтверджується його розпискою на судовій повістці про виклик (а.с.176).

В засідання апеляційного суду 19.08.2015р. відповідач не зявився, поважних причин неявки не повідомив.

19.08.2015р. об 11год. відповідачем ОСОБА_4 подано заяву з проханням відкласти судове засідання, призначене на 19.08.2015р. у звязку із тим, що його адвокат зайнятий і іншій справі. Причин власної неявки не повідомив.

Судова колегія відхилила клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. При цьому апеляційний суд виходив з того, що у відповідності до ст. 27 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом особи, яка бере участь у справі. Суд не вбачив підстав для відкладення розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК України, оскільки згідно даної норми процесуального права судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Проте, з наданого клопотання вбачається відсутність поважності причини неявки відповідача, який не повідомив про наявність будь-яких перешкод, а згаданий ним адвокат ОСОБА_6, уклавши з відповідачем договір від 18.08.2015р. реалізував надане йому ст. 27 ЦПК України право брати участь в судовому засіданні на власний розсуд, обравши для себе участь в іншому судовому засіданні і в іншій справі.

Крім того, доказів фактичних даних про наявність обставин, які перешкоджають адвокату брати участь у судовому засіданні, до клопотання не надано.

Вказане дає підстави для висновку про відсутність передбачених ч. 1 ст. 305 ЦПК України обставин для відкладення розгляду справи.

При розгляді даного клопотання було враховано, що передбачений ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України двохмісячний строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Відповідач, заявивши клопотання про відкладення розгляду справи, не звернувся з клопотанням про подовження розгляду справи в порядку ч. 2 ст. 303-1 ЦПК України. Відкласти розгляд справи в межах встановленого ЦПК України строку розгляду справи апеляційний суд змоги не має у звязку із спливом вказаного строку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені та не оспорюються сторонами наступні обставини.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04.01.1994 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виконавчий лист про стягнення аліментів на час розгляду справи судом першої інстанції знаходився на виконанні в відділі державної виконавчої служби Хортицького району м.Запоріжжя.

Відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не додержав вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України, оскільки в ньому не вирішене питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, при цьому в мотивувальній частині рішення не відображено які докази беруться до уваги, а які відхиляються та з яких мотивів.

Зокрема, судом першої інстанції без належного обґрунтування не взятий до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача, складений державним виконавцем 24.01.2006р.

Судом безпідставно надано перевагу розрахунку заборгованості відповідача, складеному державним виконавцем 01.04.2006р.

Та обставина, що розрахунок заборгованості від 01.04.2006р. не відповідає вимогам закону підтверджена постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2006р. у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця ДВС у Хортицькому районі м.Запоріжжя.

Виходячи з обсягу доказів, наданих до суду першої інстанції, та розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем 24.01.2006р., який залишається єдиним доказом позовних вимог, оскільки другий розрахунок від 01.04.2006р. судовим рішенням визнаний недійсним, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Ураховуючи, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Вказана правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015р. у справі №6-94цс15, в якій зазначено, що Судова палата у цивільних справах даною ухвалою відступає від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 11.09.2013р. (справа №6-81цс13) та 01.10.2014р. (справа №6-149цс14), в яких застосовувався інший принцип нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

На підставі викладеного неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів відповідачем розраховується на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості від 24.01.2006р.

Брати до уваги наданий позивачем до апеляційного суду разом із заявою про розгляд справи за її відсутності розрахунок заборгованості від 19.10.2006р. неможливо з наступних обставин. Позивач не просить долучити даний розрахунок до справи, як доказ, дослідити та оцінити його у засіданні апеляційного суду. Брати даний розрахунок за основу визначення суми неустойки позивач також не просить.

Колегія суддів має виходити з наданого позивачем розрахунку заборгованості від 26.01.2006р., яким позивач обґрунтовує фактичні підстави заявлених нею вимог. При цьому колегія суддів керується ст.ст.11, 303 ЦПК України, якими визначено, що справи розглядаються в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За розрахунком заборгованості відповідача, складеним державним виконавцем ДВС у Хортицькому районі м.Запоріжжя 24.01.2006р. неустойка у відповідності до ст.196 СК України та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у цивільній справі №6-94цс15, яка береться до уваги у відповідності до ст.360-7 ЦПК України, обчислюється наступним чином.

Заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за кожен місяць.

144грн. х 1% х 31 день з 01.01.2005 по 01.02.2005р. = 44,64грн.

144грн. х 1% х 28 днів з 01.02.2005 по 01.03.2005р. = 40,32грн.

144грн. х 1% х 31 день з 01.03.2005 по 01.04.2005р. = 44,64грн.

144грн. х 1% х 30 днів з 01.04.2005 по 01.05.2005р. = 43,20грн.

144грн. х 1% х 31 день з 01.05.2005 по 01.06.2005р. = 44,64грн.

186грн. х 1% х 30 днів з 01.06.2005 по 01.07.2005р. = 55,80грн.

186грн. х 1% х 31 день з 01.07.2005 по 01.08.2005р. = 57,66грн.

191грн. х 1% х 31 день з 01.08.2005 по 01.09.2005р. = 59,21грн.

191грн. х 1% х 30 днів з 01.09.2005 по 01.10.2005р. = 57,30грн.

191грн. х 1% х 31 день з 01.10.2005 по 01.11.2005р. = 59,21грн.

191грн. х 1% х 30 днів з 01.11.2005 по 01.12.2005р. = 57,30грн.

191грн. х 1% х 31 день з 01.12.2005 по 31.12.2005р. = 59,21грн.

Загальна суми неустойки (пені) за період з 01.01.2005р. по 31.12.2005р. визначається додаванням сум неустойки за кожний з вказаних місяців та становить 623,13грн. (44,64 + 40,32 + 44,64 + 43,20 + 44,64 + 55,80 + 57,66 + 59,21 + 57,30 + 59,21 + 57,30 + 59,21), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі.

Відрахувати з вказаної суми неустойку (пеню) стягнуту рішенням суду першої інстанції від 03.04.2006р. у розмірі 141,58грн. підстав немає, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що рішення було реально виконане.

Доводи позивача щодо стягнення неустойки (пені) за період з 01.01.2005р. по 31.12.2005р. у розмірі 15442,16грн. не мають свого підтвердження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказана сума позовних вимог обрахована позивачем на підставі розрахунку заборгованості від 24.01.2006р. підсумком, що щомісячно наростає.

Вказаний спосіб розрахунку неустойки (пені) з заборгованості по виплаті аліментів не відповідає ст.196 СК України, згідно якої пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів та не відповідає вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду України у цивільній справі №6-94цс15, яка береться до уваги у відповідності до ст.360-7 ЦПК України.

Не може бути задоволеною вимога апелянта щодо направлення справи на новий розгляд суду першої інстанції, оскільки дана вимога суперечить ст.ст. 307, 309 ЦПК України та на час апеляційного розгляду справи апеляційний суд такими повноваженнями не наділений.

За правилами ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, визначеному у відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 243,60грн. Підстав для відрахування 51грн., стягнутої за рішенням суду першої інстанції від 03.04.2006р. немає у звязку із відсутністю у матеріалах цивільної справи відомостей про виконання рішення в цій частині.

Апеляційним судом перевірені усі доводи апеляційної скарги.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не у повному обсязі відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі, яким оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314 - 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня 2006 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 623,13грн. (шістсот двадцять три гривні тринадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір у розмірі 243,60грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: