УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.

Нагорняка В.А.,, Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0607 га, розташованої в садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області. Відповідно до державного акта належна їй земельна ділянка межує із земельною ділянкою, яка знаходиться у власності ОСОБА_5 Відповідач чинить їй перешкоди, зокрема встановила на спірній земельній ділянці огорожу, чим суттєво зменшила площу належної їй на праві власності земельної ділянки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не здійснювала встановлення паркану на належній позивачу земельній ділянці. Крім того, відповідачу було передано спірну земельну ділянку в дар з встановленим на ній парканом, відтак, остання є добросовісним набувачем зазначеної земельної ділянки.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права та без визначення характеру спірних правовідносин.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0607 га, розташованої в садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області, відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку. Право власності на зазначену земельну ділянку набула шляхом укладення 3 листопада 2007 року з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу.

ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку площею 0,0602 га розташованої в садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області на підставі договору дарування від 13 березня 2013 року.

Зазначені земельні ділянки межують між собою.

Таким чином, як убачається з матеріалів справи надання сторонам земельних ділянок було проведено у відповідності до вимог, передбачених ст. 116 ЗК України, згідно з якою сторони зобов'язані користуватись у порядку та розмірах передбачених ст. 120 ЗК України.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом ОСОБА_3 указувала на те, що відповідач встановила на спірній земельній ділянці огорожу, чим суттєво зменшила площу належної їй на праві власності земельної ділянки.

Згідно ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України відмовивши ОСОБА_3 у позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, не встановили чи є право позивача, як власника, порушеним.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про усунення перешкод ОСОБА_3 у користуванні належною їй земельною ділянкою з цих підстав, є: чи не призведе встановлена огорожа на земельній ділянці відповідача до збільшення розміру її земельної ділянки за рахунок суміжної земельної ділянки, яка знаходиться у власності позивача, та порушує право останньої як власника цієї ділянки.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суди взагалі не сприяли повному й всебічному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного її вирішення. Висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим (ст. 60 ЦПК України).

Висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки на якій встановлено паркан (ст. 388 ЦК України), з тих підстав, що зазначений паркан встановлено попереднім власником, відповідач не вчиняла дій по його зведенню, не є підставою для відмови у позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, та не відповідають правовому режиму права власності позивача на розпорядження своїм майном та захисту права власності від порушень.

Таким чином, невиконання судами норм процесуального права щодо повноти та всебічності розгляду справи унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи є підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана