Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автобуд-Транссервіс» до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», треті особи: публічне акціонерне товариство «МетаБанк», Ленінський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про визнання права власності та зняття арешту, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Автобуд-Транссервіс» (далі - ТОВ «Автобуд-Транссервіс») звернулось до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 07 травня 2014 року працівниками міліції було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу Kogel SN, державний номерний знак НОМЕР_1, шляхом доставки його на спеціальний майданчик за адресою: м. Мелітополь, 417 км автодороги Харків-Сімферополь, про що інспектором було складено протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Інспектором дорожньо-патрульної служби було роз'яснено, що затримання транспортного засобу було проведено у зв'язку із його розшуком Ленінським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі - Ленінським ВДВС Запорізького МУЮ). У подальшому позивачем було з'ясовано, що в провадженні Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться зведене виконавче провадження 41781451, боржником якого є ОСОБА_3, тобто особа, на яку зареєстровані арештовані транспортні засоби: вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_2, марка MAN, модель 18.463, 1997 року випуску, білого кольору; напівпричіп бортовий тентований, реєстраційний номер НОМЕР_1, марка KOGEL, модель SN 24, 1993 року випуску, червоного кольору.

Позивач зазначав, що 02 березня 2007 року між акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «МетаБанк» (далі - ПАТ «МетаБанк»), та ПП ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 120 000 грн терміном до 27 лютого 2012 року включно, у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань кредитного договору 02 березня 2007 р. між акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_3 було укладено договір застави, предметом якого є вантажний сідловий тягач марки MAN та напівпричіп бортовий тентований марки KOGEL, модель SN 24.

15 вересня 2009 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до нотаріально посвідченого договору застави від 02 березня 2007 року.

У відповідності до п. 2 вказаного договору абзац перший п. 1.6. договору викладено в такій редакції: «Предмет застави знаходиться у володінні та користуванні заставодавця. Заставодавець не вправі в період дії цього договору будь-яким чином розпоряджатися предметом застави (відчужувати, здавати в оренду та ін.), крім передачі в оренду ТОВ «Автобуд-Транссервіс» на строк не більше ніж строк дії кредитного договору, зазначеного в п. 1.1. цього договору на підставі укладеного між заставодавцем, заставодержателем та ТОВ «Автобуд-Транссервіс» трьохстороннього договору оренди транспортних засобів, а також не вправі здійснювати наступні застави заставленого майна, за винятком випадків повторної передачі його за іншими договорами в заставу заставодержателю».

15 вересня 2009 року між орендодавцем ОСОБА_3, орендарем ТОВ «Автобуд-Транссервіс» та ПАТ «МетаБанк» було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу.

Договором оренди передбачено, що орендар після виконання вимог пунктів 2.2.12., 2.2.13. цього договору (погашення заборгованості за кредитним договором та сплати орендодавцю грошових коштів у сумі 20 000 грн) отримує право переоформити на себе право власності на об'єкти оренди.

На виконання умов укладеного договору оренди позивач сплатив на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 20 000 грн. Крім того, здійснив погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 120 767 грн 98 коп.

Позивач вважає, що у нього виникло право власності на спірні транспорті засоби, оскільки він сплатив на користь ОСОБА_3 та ПАТ «МетаБанк» їх повну вартість, у зв'язку з чим просив суд визнати за ним право власності на зазначені транспортні засоби та зняти з них арешт, накладений Ленінським ВДВС Запорізького МУЮ.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано за ТОВ «Автобуд-Транссервіс» право власності на транспортні засоби, а саме: вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_2, марка MAN, модель 18.463, 1997 року випуску, білого кольору; напівпричіп бортовий тентований, реєстраційний номер НОМЕР_1, марка KOGEL, модель SN 24, 1993 року випуску, червоного кольору.

Знято арешт, накладений Ленінським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції 30 березня 2012 року, з транспортних засобів, а саме: вантажного сідлового тягача, реєстраційний номер НОМЕР_2, марка MAN, модель 18.463, 1997 року випуску, білого кольору; напівпричіпу бортового тентованого, реєстраційний номер НОМЕР_1, марка KOGEL, модель SN 24, 1993 року випуску, червоного кольору.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 07 травня 2014 року працівниками міліції було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу Kogel SN, державний номерний знак НОМЕР_1, шляхом доставки його на спеціальний майданчик, за адресою: м. Мелітополь, 417 км автодороги Харків-Сімферополь, про що інспектором було складено протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

У провадженні Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання наступних виконавчих документів: виконавчого листа від 08 вересня 2009 року № 2-1897, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Діамантбанк» боргу у розмірі 44 500 грн 87 коп.; виконавчого листа від 18 лютого 2011року № 2-3447/09, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу у розмірі 509 328 грн 74 коп.; виконавчого листа від 30 липня 2013 року № 334/1701/13-ц, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПриватБанк» боргу у розмірі 30 767 грн 08 коп.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Дерій Є.О. від 28 вересня 2009 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу у розмірі 44 500 грн 87 коп.

Постановою головного державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Литвиненко О.Г. від 30 березня 2012 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу у розмірі 509 328 грн 74 коп.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Гришунової Т.А. від 18 жовтня 2013 року, накладено арешт на все майно в межах суми боргу у розмірі 30 767 грн 08 коп., що належить ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Автобуд-Транссервіс», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що до позивача, який виконав зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором від 02 березня 2007 року, перейшли всі права кредитора, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, тобто і за договором застави від 02 березня 2007 року, а тому позивач має право вимагати передачі спірних транспортних засобів у його власність.

При цьому, суди дійшли висновку про те, що спірні правовідносини регулюються положеннями статей 572 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843642/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 590 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843660/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ст. 20 Закону України «Про заставу» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_126/ed_2014_10_30/pravo1/T265400.html?pravo=1>, ст. 6 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_34/ed_2014_10_30/pravo1/T031255.html?pravo=1>.

Разом з тим, колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st3> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України <nau://ukr/435-15|st15> визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України <nau://ukr/435-15|st11> випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843374/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Разом з тим, пунктами 1.9., 2.1.11. договору найму (оренди) транспортного засобу передбачено, що орендар після виконання вимог пунктів 2.2.12., 2.2.13. цього Договору отримує право переоформити на себе право власності на об'єкти оренди зазначені в п. 1.1. цього Договору та повного виконання зобов'язань орендаря та орендодавця по Кредитному договору, договору поруки та цього договору. Орендодавець зобов'язаний передати орендарю право власності на об'єкт оренди, після виконання вимог орендарем пунктів 2.2.12., 2.2.13. цього договору та повного виконання зобов'язань орендаря та орендодавця по кредитному договору, договору поруки та цього договору.

Таким чином, на підставі вказаного договору найму (оренди) транспортного засобу у позивача могло виникнути, за наявності правових підстав, право на переоформлення на себе права власності на об'єкти оренди після виконання вимог орендарем пунктів 2.2.12., 2.2.13. цього договору, а не право власності на них.

За таких обставин, суди не визначилися з характером спірних правовідносин, не з'ясували, яка норма матеріального права підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині зняття арешту з рухомого майна, місцевий суд дійшов помилкового висновку про можливість задоволення цих вимог позивача.

Статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст. 35 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1795/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> і залучаються чи вступають у справу зазначені треті особи, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Виходячи із вимог ст. 31 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1791/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не є сторонами у справі та не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Тобто, заявлені вимоги щодо зобов'язання Ленінський ВДВС Запорізького МУЮ вчинити певні дії не можуть бути задоволені, оскільки у якості відповідача Ленінський ВДВС Запорізького МУЮ залучений до справи не був.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій, порушуючи норму ст. 212 ЦПК України вищезазначених вимог закону до уваги не взяли, належним чином доводи сторін не перевірили, не врахували вимог ч. 4 ст. 60, статей 57, 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку всіх доказів в сукупності, що судами зроблено не було.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська