АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/329/15 Справа № 176/2089/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Павловська І. А. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

21 січня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської лбласті від 16 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 року та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що судом не повно з'ясовані обставини справи / а. с. 102-103а /.

Зазначеним рішенням суду від 16.09.2014 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його позовних вимог /а. с. 88-90/.

Судом встановлено, що сторони з 14.02.2009 року перебували у шлюбі, який рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.07.2011 року було розірвано /а. с. 8/.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02.08.2011 року, яке не оскаржувалось і набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнено аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 18.05.2011 року і до повноліття дитини /а. с. 7/.

Однак, після ухвалення вказаного рішення і в період з 01.09.2011 року по 01.12.2012 року, а також з 01.02.2013 року по 01.06.2013 року позивач свої обов'язки щодо сплати аліментів на утримання доньки на користь ОСОБА_3 належним чином не виконував, тобто аліменти у зазначений час не сплачував.

У зв'язку з цим стосовно ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження і вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21.08.2013 року його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України і призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт /а. с. 12,61/.

Позивач ОСОБА_2 13.07.2013 року уклав шлюб за ОСОБА_5 /а. с. 6/., яка на теперішній час не працює, хоча є працездатною особою.

Також, в підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_2 надана суду копія пенсійного посвідчення ОСОБА_6, яка є його матір'ю, з посиланням на перебування її та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, - неповнолітнього брата, на його-позивача утримані / а. с. 10, 13, 14/.

При цьому, позивач зазначає, що на даний час не працює, перебуває на обліку у Жовтоводському міському центрі зайнятості, як шукаючий роботу з 23.04.2014 року і має статус безробітного / а. с. 69/.

ОСОБА_2 зазначає, що його сім'я не має власного житла, як і родина його матері, тому він вимушений винаймати два житлові приміщення (квартири), про що свідчать надані копії договорів оренди /а. с. 15-19, 20-24/.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач раніше звертався до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, що стягуються із нього на її користь на утримання неповнолітньої доньки, в якому просив змінити розмір аліментів з твердої грошової суми у розмірі 1000 грн. на 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07.04.2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 року залишено без змін, - ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його позовних вимог /а. с. 57/.

Відповідно до ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи із досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем та його представником не надано суду жодного достатнього доказу про зміну його матеріального стану, погіршення стану здоров'я або перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, дружини.

Факт реєстрації шлюбу між позивачем та ОСОБА_5, за висновком суду першої інстанції, не може бути прийнято до уваги, оскільки судом було встановлено, що дружина позивача є здоровою працездатною особою, і ніщо не позбавляє її можливості працевлаштуватись і отримувати власний дохід.

Також, із пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що останній як і раніше не має офіційного місця роботи і жодного доказу про те, що його доходи значно зменшились у порівнянні з 2011 роком суду не надано.

Мати позивача, ОСОБА_6, має шістьох дітей, із яких п'ятеро є повнолітніми, отримує пенсію за віком та проживає окремо, разом з неповнолітнім сином, про що зазначала особисто. За таких обставин, факт її перебування на утриманні позивача не є доведеним.

Крім того, згідно копії особового рахунку НОМЕР_1, ОСОБА_6 (мати позивача) разом із чотирма дітьми та онуками зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 58-59/.

Таким чином, позивачем не доведено відповідними доказами наявність безумовних підстав та необхідність змінювати розмір призначених судом аліментів на утримання доньки.

За таких обставин, в силу ст. ст. 180,181,182,183,192СК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище викладених обставинах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що, в силу ст.ст. 180,181,182,183, 192 СК України, позивачу слід відмовити в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання доньки.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Справа розглянута судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 10,11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих суду сторонами, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, позивач ОСОБА_2, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища та давали б підстави для зменшення розміру аліментів.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він уклав шлюб з ОСОБА_5 (1990 року народження), не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки, оскільки судом першої інстанції встановлено, що теперішня дружина позивача є здоровою працездатною особою.

Також, позивач посилається в апеляції на те, що суд не прийняв до уваги факт його знаходження на обліку в центрі зайнятості з 23.04.2014 року / а. с. 69 /, але при цьому жодного доказу про те, в якому розмірі він отримує допомогу по безробіттю суду не надав. До того ж, цей факт не свідчить про погіршення матеріального стану позивача з моменту ухвалення судом 02.08.2011 року рішення про стягнення аліментів на утримання дочки, оскільки, як на момент ухвалення цього рішення, так і на теперішній час, позивач не працював і не працює, але тепер він навіть отримує від держави допомогу по безробіттю.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що на його утриманні знаходиться мати пенсіонерка та його неповнолітній брат, що проживає з останньою, теж є безпідставними і цим обставинам суд першої інстанції дав належну правову оцінку. Знову ж таки, доказів того, що мати знаходиться на його утриманні, позивач не надав, як і не надав доказів щодо розміру пенсії матері та розміру матеріальної допомоги, яку отримує мати від держави на утримання її неповнолітнього сина. Крім того, позивач сам спростовує факт можливості надання матеріальної допомоги матері, оскільки заявляв суду, що він не працює і немає ніяких доходів.Отже, надання матеріальної допомоги в такому випадку не є можливим. До того ж, мати позивача має ще чотирьох повнолітніх дітей, які повинні надавати матері матеріальну допомогу в разі такої необхідності і таке питання може бути вирішене матір'ю у відповідності до вимог чинного законодавства.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що ні він, ні його мати не мають житла і тому змушені орендувати житло, у зв'язку з чим несуть додаткові матеріальні витрати, але суд першої інстанції дав належну оцінку і цим обставинам.

Так, згідно копії особистого рахунку № НОМЕР_1 в 5-кімнатній квартирі АДРЕСА_1, основним квартиронаймачем якої є ОСОБА_9, - зареєстровані, як позивач, так і його мати з неповнолітнім братом / а. с. 58-59, 114-115 /. Отже, позивач та його мати з братом мають місце для проживання.

Щодо посилань позивача на договори оренди житлових приміщень / а. с. 15-19, 20-24 /, нібито укладених ним та його матір'ю, то ці договори не можуть бути прийняті до уваги, так як не зареєстровані у встановленому житловим та податковим законодавством порядку, як і не надано доказів проживання в цих квартирах та сплати за них відповідних коштів. Сам же позивач спростовує факт можливості оплати оренди за ці приміщення, оскільки, звернувшись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання доньки, - стверджує, що він не має матеріальної змоги на її утримання, так як не працює та знаходиться на обліку в центрі зайнятості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування чи зміни судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: