АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5253/15 Справа № 192/2783/14 Головуючий у 1 й інстанції - Омелюх В. М. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А., Ремеза В.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - відділ Держкомзему у Солонянському районі Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області, Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права на довічне спадкове володіння на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому зазначала, що в 1992 році її чоловік, ОСОБА_7 отримав у довічне успадковуване володіння земельну ділянку, розміром 23,9 га. Земельна ділянка була надана для ведення селянського (фермерського) господарства. Право на землю було оформлено шляхом складання державного акту на право довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку, який було видано на підставі рішення Солонянської районної ради від 17 березня 1992 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на фермерське господарство їй було відмовлено, оскільки чинним законодавством не передбачено переходу права довічного успадковуваного землеволодіння від особи, яка набула це право, до спадкоємців.

Тому позивач, з урахуванням уточнень, просила визнати за нею право на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою розміром 23,9 га, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії НОМЕР_1 від 12 листопада 1992 року, яка розташована на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, що залишилась після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2-4, 98-100, 123-124).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 139-143).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 149-151).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням ІХ сесії районної Ради народних депутатів Солонянського району Дніпропетровської області від 17 березня 1992 року № 9 ОСОБА_7 надано в довічне успадковуване володіння земельну ділянку загальною площею 23,9 га для ведення селянського (фермерського) господарства. На підставі зазначеного рішення на ім'я ОСОБА_7 виданий державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрований в Книзі записів державний актів за № 75 (а.с. 6-9).

Також, ОСОБА_7 з 1992 року був засновником фермерського господарства «Покровське» (а.с. 14-16).

У 2006 році, в зв'язку із погіршенням стану здоров'я ОСОБА_7, головою ФГ «Покровське» було обрано ОСОБА_5, про що було внесено відповідні зміни до ЄДР (а.с. 17-18, 23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с. 19).

Із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась дружина померлого - позивач у справі ОСОБА_3 (а.с. 105).

21 березня 2008 року ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_7: жилий будинок та грошові кошти на рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 116-117).

Проте, постановою від 21 березня 2008 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на фермерське господарство та земельну ділянку (а.с. 115).

Згідно з Постановою Верховної Ради УРСР від 05 грудня 1990 року № 511 «Про вирішення питань, пов'язаних з правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння.

За вимогами ст. 6 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року у довічне успадковуване володіння земля надавалась громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського) господарства.

Введеним в дію 15 березня 1992 року Земельним кодексом України не передбачалося право довічного успадковуваного володіння землею. Згідно ст. 6 вказаного Кодексу громадяни України мали право на одержання у власність земельної ділянки, в тому числі для ведення селянського (фермерського) господарства.

Між тим, у п. 8 Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13 березня 1992 року передбачалось, що громадяни, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначену земельну ділянку.

Як встановлено судом, за життя ОСОБА_7 державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку не отримував та із заявами щодо переоформлення земельної ділянки не звертався.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання права довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку в порядку спадкування за позивачкою, оскільки спадкодавець не набув права приватної власності на спірну земельну ділянку за свого життя, а права спадкоємців є похідними від прав спадкодавця.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: