НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/1357/14-ц
№ 2/183/157/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Гуртової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Пришедько Ірини Віталіївни, Державного нотаріуса Новомосковської районної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів дарування, зобов`язання вчинення дій та визнання права власності на майно,

встановив:

Позивач звернувся з позовом, в якому просив:

поновити строк позовної давності, пропущений з поважних причин для захисту порушеного права;

визнати недійсним Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пришедько І.В. 30 грудня 2003 року за реєстровим №1314 - приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 427,0 кв.м., в житловому будинку літ.А-5 на 1 поверсі, приміщення №17 поз.1-5, у підвалі VII поз.1-17, надбудова над а-1, ганок а1, у загальному користуванні тамбур І-І, ганок а, зареєстрований Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» реєстраційний номер 4229176, 16 лютого 2004 року за ОСОБА_2;

визнати недійсним Договір дарування будинку, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Ріхтер Н.В. 22 червня 2004 року за реєстровим №1-1115 - будинок А, цегла, під номером 12 з надвірними побудовами: тротуар І, огорожа №1-3, житловою площею - 120,3 кв.м., загальною площею - 245,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований Новомосковським районним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстраційний номер 5941851, 15 липня 2004 року за ОСОБА_2;

визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Ріхтер Н.В. 22 червня 2004 року за реєстровим №1-1117 - земельна ділянка площею - 1230 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та видано Державний акт серія НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2;

зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 в натурі отримане за договорами дарування майно: приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 427,0 кв.м., в житловому будинку літ.А-5 на 1 поверсі, приміщення №17 поз. 1-5, у підвалі VII поз.1-17, надбудова над а-1, ганок а1, у загальному користуванні тамбур І-І, ганок а; будинок А, цегла, під номером 12 з надвірними побудовами: тротуар І, огорожа №1-3, житловою площею - 120,3 кв.м., загальною площею - 245,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку площею - 1230 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

визнати за ОСОБА_1 право власності на майно: приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 427,0 кв.м., в житловому будинку літ.А-5 на 1 поверсі, приміщення №17 поз. 1-5, у підвалі VII поз.1-17, надбудова над а-1, ганок а1, у загальному користуванні тамбур І-І, ганок а; будинок А, цегла, під номером 12 з надвірними побудовами: тротуар І, огорожа №1-3, житловою площею - 120,3 кв.м., загальною площею - 245,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку площею - 1230 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 грудня 2003 року та 30 червня 2004 року ним були укладені договори з відповідачем, у відповідності до яких позивач подарував відповідачу, який станом на день укладення договорів перебував у шлюбі з його донькою - ОСОБА_4, нерухоме майно, належне йому на праві власності. Означені договори укладені ним під впливом тяжких обставин, які склалися в сім'ї його доньки з жовтня 1997 року і на вкрай невигідних умовах запропонованих ОСОБА_2 Означені тяжкі обставини викликані у позивача внаслідок хвилювань за долю ОСОБА_4, якій відповідач погрожував розлученням та тим, що обмежить спілкування з спільною донькою. Відповідач постійно провокував ОСОБА_4, вчиняв сварки з різних приводів, зраджував з іншими жінками. ОСОБА_4 знаходячись під таким тиском пережила сильний емоційний стрес в зв'язку з чим, тривалий час знаходилася в депресивному стані та втратила мову, що потребувало тривалого лікування. Вказує, що про наявність невигідних умов свідчить те, що уклавши договори позивач позбавив свою доньку та онуку житла та можливості працювати в приміщенні магазину, утримувати себе та онуку, надавати та отримувати матеріальну допомогу. Вказує, що дізнався про порушення своїх прав в квітні 2010 року, коли ОСОБА_2 перестав вести спільне господарство та підтримувати подружні стосунки з його донькою, став вчиняти сварки, принижувати позивача та ОСОБА_4, наполягаючи на її виселенні з будинку за АДРЕСА_2. зазначив, що неодноразово звертався до суду із позовами про визнання договорів недійсними, однак підстави позову у даному провадженні є відмінними від тих, з якими у минулому звертався позивач.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги заяви, вказуючи, що саме внаслідок непорозумінь в сім`ї позивача та третьої особи позивач, з метою збереження стабільності в сім`ї уклав означені договори, не отримавши для себе жодної вигоди. В судове засідання 05 травня 2015 року не з`явились. Позивач надав суду заяву, згідно якої підтримує позовні вимоги та просить суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи, що позовні вимоги не підтверджені доказами. Позивач, укладаючи договори дарування діяв в силу своєї волі, оскільки станом на день укладання договорів між сторонами були майже родинні стосунки та даруючи нерухоме майно позивач не знаходився під впливом тяжких обставин. Наполягав на пропуску строку звернення із позовом до суду. В судове засідання 05 травня 2015 року відповідач не з`явився, надавши суду заяву про залишення позову без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача.

Третя особа-1 в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила.

Третя особа-2 в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечила.

Третя особа-3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав визначених в заяві, вказуючи на те, що на час укладання позивачем та відповідачем договорів мала вади здоров`я, перебувала під психічним впливом зі сторони відповідача. В судове засідання 05 травня 2015 року не з`явилась. Причини неявки не повідомила.

В судовому засіданні допитано в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_6 показала про наявність неприязних відносин між відповідачем та третьою особою-3 станом на день укладення оскаржуваних правочинів, що полягали у неприязному ставленні відповідача до третьої особи.

Свідок ОСОБА_7 показала про те, що їй стало відомо в 2013 році про пригнічений стан третьої особи-3.

Свідок ОСОБА_8 повідомила про те, що станом на 2003-2004 роки позивач та відповідач мали дружні та приязні відносини.

Розглядаючи клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд виходить з наявності заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Доказів неможливості продовження розгляду справи за відсутності позивача матеріали справи не містять, внаслідок чого суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви та розглянути справу за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків суд вважає за можливе, з урахуванням заяви позивача провести розгляд справи за відсутності сторін, відмовити в задоволенні заяви відповідача про залишення без розгляду позовних вимог та відмовити в задоволенні позовних вимог по суті позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 30 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пришедько І.В. за реєстровим №1314 - приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 427,0 кв.м., в житловому будинку літ.А-5 на 1 поверсі, приміщення №17 поз.1- 5, у підвалі VII поз. 1-17, надбудова над а-1, ганок а1, у загальному користуванні тамбур I-I, ганок а, зареєстрований Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» реєстраційний номер 4229176, 16 лютого 2004 року за ОСОБА_2 /а.с.11, 12/.

22 червня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір дарування будинку, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Ріхтер Н.В. за реєстровим №1-1115 - будинок А, цегла, під номером 12 з надвірними побудовами: тротуар І, огорожа №1-3, житловою площею - 120,3 кв.м., загальною площею - 245,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований Новомосковським районним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстраційний номер 5941851,15 липня 2004 року за ОСОБА_2 /а.с.13-14, 15/.

06 листопада 2006 року ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки №1-1117 від 22 червня 2004 року/а.с.16, 17-18/.

Як визнано сторонами та підтверджено матеріалами справи, станом на день укладання договорів відповідач перебував у шлюбі із ОСОБА_4 /а.с.8/.

У січні 2011 року позивач звертався до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області до відповідача із позовом про визнання договорів дарування від 30 грудня 2003 року, 22 червня 2004 року недійсними, як таких, що укладені проти волі позивача, внаслідок застосування відповідачем психічних та насильницьких дій до ОСОБА_4 Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року в задоволенні позову позивачу відмовлено.

У листопаді 2012 року позивач звертався до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області до відповідача із позовом про визнання договорів дарування від 30 грудня 2003 року, 22 червня 2004 року недійсними, як таких, що укладені під впливом посилки. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року в задоволенні позову позивачу відмовлено.

Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Щодо пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.1 ст.260, ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово звертався до суду із позовами до відповідача про визнання недійсним договорів дарування, однак з інших підстав. Останнє судове рішення у справі набрало законної сили 27 лютого 2014 року, а тому суд доходить висновку, що строк позовної давності переривався, а отже - позивачем не пропущений.

Стосовно заявлених позовних вимог.

Дійсно, відповідно до ст.16 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилами ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Водночас, згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності тяжких обставин саме у позивача, які змусили його укласти правочини на невигідних для себе умовах, впливу обставин, які-б були тяжкими на вчинення позивачем оспорюваних договорів дарування, та доказів на підтвердження того, що за відсутності означених обставин позивач вчинив-би договори на інших умовах.

Так, посилання лише на сварки в сім`ї відповідача та третьої особи не можуть свідчити про тяжкі обставини. Більш того, посилаючись на хворобу третьої особи-3 позивачем не доведено належними доказами того, що станом на момент укладання договорів - 2003-2004 рік донька позивача мала тяжку хворобу. Посилання на довідку лікаря невропатолога, яка крім іншого не містить печатки лікарської установи та печатки лікаря, про наявність емоційної перевтоми ОСОБА_4 від 17 жовтня 1997 року та пояснення свідків про хворий стан третьої особи не свідчить про тяжкість хвороби.

Крім того, жодних доказів на підтвердження того, що за відсутності визначеної позивачем в позові в якості тяжкої обставини - сварок в сім`ї відповідача, хвороби третьої особи правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах суду не надано, як не надано суду і доказів того, що станом на момент укладання договорів дарування означені дії були невигідні для позивача матеріали справи не містять.

Більш того, для визнання правочину таким, що вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах наявність тяжких обставин повинна існувати на момент укладення угоди, а не за 3 роки після її укладання, чого не доведено позивачем та про що не зазначено навіть у позовній заяві, внаслідок чого в задоволенні позовної заяви належить відмовити в повному обсязі.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, обов`язок компенсації судових витрат покладається на позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Пришедько Ірини Віталіївни, Державного нотаріуса Новомосковської районної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів дарування, зобов`язання вчинення дій та визнання права власності на майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов