У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Горелкіної Н.А., Мартинюка В.І.,
Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Фермерського господарства «Орсан» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 30 жовтня 2013 року між ним та Фермерським господарством «Орсан» (далі - ФГ «Орсан») в особі ОСОБА_7 укладений попередній договір купівлі-продажу нежитлових будівель по АДРЕСА_1, відповідно до умов якого договір купівлі-продажу мав бути укладений до 30 грудня 2013 року за ціною продажу нерухомого майна 80 тис. грн, з яких на момент укладення попереднього договору відповідачу було передано грошове забезпечення у розмірі 40 тис. грн, що мало бути зараховане у основну суму оплати за будівлі.

Згодом відповідач збільшив ціну договору до 160 тис. грн. Позивач передав відповідачу ще 120 тис. грн, на підтвердження чого ОСОБА_7 надав ОСОБА_6 розписку. Відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель та відмовляється повернути отримані за попереднім договором кошти позивачу.

Просив стягнути з ФГ «Орсан» 160 тис. грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області

від 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ФГ «Орсан» на користь ОСОБА_6 80 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Задовольняючи позов частково, суди вважали, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що ціна договору була змінена сторонами та кошти, одержані ОСОБА_7 у розмірі, понад визначений попереднім договором розмір, були внесені на рахунок відповідача як оплата за нежитлові будівлі.

Із такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що 30 жовтня 2013 року між ФГ «Орсан» в особі голови ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладений попередній договір купівлі-продажу нежитлових будівель (свинарник та овочесховище) по АДРЕСА_1, відповідно до умов якого договір купівлі-продажу мав бути укладений до 30 грудня 2013 року, продаж нерухомого майна вчинявся за ціною у 80 тис. грн. Відповідно до п. 3 договору на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 передав продавцю грошове забезпечення у розмірі 40 тис. грн, що зараховане в основну суму оплати за будівлі. Вказаний договір 30 жовтня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І. та зареєстрований у реєстрі за № 1547 (а. с. 30).

Згідно з розпискою від 30 грудня 2013 року ОСОБА_6 передав голові ФГ «Орсан» − ОСОБА_7 120 тис. грн на рахунок оплати за нежитлові будівлі (свинарник та овочесховище) по АДРЕСА_1, а відповідач передав позивачу у користування вказані нежитлові приміщення і зобов'язався підготувати всі необхідні документи для нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна та укласти договір (а. с. 12).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, − у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, посилаючись на порушення виконання відповідачем зобов'язань за попереднім договором, позивач просив стягнути з відповідача сплачені ним грошові кошти у розмірі 160 тис. грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним.

Суди не врахували, що відповідач повністю визнав позов ОСОБА_6 і підтвердив отримання від позивача грошових коштів на загальну суму 160 тис. грн, при цьому сам відповідач від укладення договору ухилився, що підтверджено журналом судового засідання від 12 листопада 2014 року та у рішенні суду першої інстанції (а. с. 32, 35).

Крім того, суди не надали оцінки письмовим доказам у справі: нотаріально посвідченому попередньому договору та розписці, у яких ОСОБА_7 діяв як голова ФГ «Орсан», а не як фізична особа. Предметом договору у попередньому договорі купівлі-продажу і у розписці є одні й ті ж об'єкти нерухомості, передача грошових коштів підтверджена квитанціями до прибуткових касових ордерів, у встановленому законом порядку не спростована і судами не обґрунтована наявність підстав для невизнання правовідносин, що склалися між сторонами.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суди першої та апеляційної інстанцій порушили зазначені вимоги закону, не встановили фактичних обставин, неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, не дослідили доказів, наданих сторонами, та не надали цим доказам відповідної правової оцінки, тому судові рішення належить скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік