АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Головачова Я.В., Іванченка М.М.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/4912/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що сторони здійснили всі передбачені законодавством заходи для державної реєстрації новоствореного нерухомого майна, а саме - розробили та затвердили проект реконструкції, погодили технічні умови такої реконструкції у відповідних державних установах, отримали дозволи на будівництво та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, однак, з незалежних від них причин, а саме внаслідок зведення самочинного будівництва одним із співвласників будинку, у реєстрації права власності на реконструйоване ними нерухоме майно було відмовлено, права сторін є порушеними, а тому у суду були всі правові підстави визнати право власності на частину реконструйованого прибудованого та добудованого нерухомого майна. На думку апелянта, судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, її представник ОСОБА_8 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній підстав.

В судове засідання ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 лютого 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11,12).

В липні 2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.30).

За час шлюбу ОСОБА_3 було подаровано гр. ОСОБА_11 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудженнями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, весь жилий будинок цегляний, позначений на плані під літ «А», жилою площею - 100,2 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 476 кв.м., сарай, літня кухня під літ. «Б», «б», погріб під літ. «В», вбиральня під літ. «Г», «К» та спорудження (а.с.24).

Сторонами під час шлюбу за спільні кошти було проведено реконструкцію 1/2 частини вказаної будівлі та 18 грудня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, відповідно до якої датою початку будівництва 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 є 1 грудня 2003 року, а датою закінчення будівництва - 1 листопада 2008 року, строк введення в експлуатацію - грудень 2012 року. Згідно вказаної Декларації загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку становить 123,6 кв.м., житлова площа - 45,5 кв.м. (а.с.13-15).

Після проведення вказаної реконструкції 1/2 частини будинку 1 лютого 2013 було виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого експлікація площ реконструйованих та добудованих приміщень житлового будинку має наступний вигляд: підвал: 4-10 - коридор -10,3 кв.м., 4-11 - підсобне - 12,5 кв.м.; поверх 1: 4-1 - коридор - 8,6 кв.м., 4-2 - санвузол - 2,9 кв.м., 4-3 - кухня - 15,2 кв.м.; мансарда: 4-4 - коридор - 4,0 кв.м., 4-5 - житлова-19,5 кв.м., 4-6 - житлова-16,1 кв.м., 4-7 - коридор - 19 кв.м., 4-8 - житлова - 9,9 кв.м., 4-9 - санвузол - 5,6 кв.м., всього - 123,6 кв.м. При цьому, вартість прибудованих частин будинку становить 226 638,00 грн. (а.с.16-19).

Судом першої інстанції встановлено, що в період шлюбу сторонами за рахунок спільних затрат було здійснено значну надбудову та добудову 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, що призвело до збільшення площі цієї частини будинку на 123,6 кв.м, що в свою чергу спричинило істотне збільшення його вартості.

Відповідно до відомостей, викладених в листі БТІ від 18 лютого 2013 року за №4565(И-2013), на замовлення №100 згідно письмових заяв співвласників вказаного будинку, було проведено розрахунок ідеальних часток по домоволодінню по фактичному користуванню, та, зокрема, вказано, що в розрахунок не включені самовільно збудовані приміщення, які знаходяться в користуванні ОСОБА_5 в житловому будинку під літерою «А»: коридор 3-1 площею 8,8 кв.м., кухня 3-2 площею 12,7 кв.м., санвузол 3-3 площею 3,8 кв.м., коридор 3-5 площею 1,6 кв.м., підсобне 3-6 площею 4,9 кв.м., житлова 3-7 площею 18,1 кв.м., господарська будівля гараж літ. «Л», вартістю 119941 грн. Ідеальні частки змінились і не відповідають реальним (а.с.25).

Рішенням № 4874917 від 09 серпня 2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно згідно заяви представника ОСОБА_3 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в такій реєстрації було відмовлено, оскільки згідно технічного паспорту будинок має об'єкти самочинного будівництва, що не введені в експлуатацію, а також подані копії не завірені належним чином (а.с.131).

Також, згідно рішення № 5757219 від 11 вересня 2013 державного реєстратора прав на нерухоме майно згідно заяви представника ОСОБА_3 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в такій реєстрації було відмовлено, оскільки встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують: згідно технічного паспорту об'єкт не введений в експлуатацію (а.с.130).

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя в якому просила: визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - позивача та відповідача, приміщення, що створені внаслідок реконструкції з розширенням 1/2 частини існуючого житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 123,6 кв.м., а саме приміщення: «4-10» -коридор - 10,3 кв.м., «4-11» - підсобне - 12,5 кв.м., «4-1» - коридор - 8,6 кв.м., «4-2» - санвузол - 2,9 кв.м., «4-3» - кухня - 15,2 кв.м., «4-4» - коридор - 4,0 кв.м., «4-5» - житлова- 19,5 кв.м., «4-6» - житлова-16,1 кв.м., «4-7»- коридор - 19 кв.м., «4-8» - житлова - 9,9 кв.м., «4-9» - санвузол - 5,6 кв.м.; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину приміщень, створених внаслідок реконструкції з розширенням 1/2 частини існуючого житлового будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 123,6 кв.м., а саме приміщення: «4-10» -коридор - 10,3 кв.м., «4-11» - підсобне - 12,5 кв.м., «4-1» - коридор - 8,6 кв.м., «4-2» - санвузол - 2,9 кв.м., «4-3» - кухня - 15,2 кв.м., «4-4» - коридор - 4,0 кв.м., «4-5» - житлова- 19,5 кв.м., «4-6» - житлова- 16,1 кв.м., «4-7» - коридор -19 кв.м., «4-8» - житлова - 9,9 кв.м., «4-9» - санвузол - 5,6 кв.м.; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину приміщень, створених внаслідок реконструкції з розширенням 1/2 частини існуючого житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 123,6 кв.м., а саме приміщення: «4-10»-коридор - 10,3 кв.м., «4-11 »-підсобне - 12,5 кв.м., «4-1» - коридор - 8,6 кв.м., «4-2» - санвузол - 2,9 кв.м., «4-3» - кухня - 15,2 кв.м., «4-4» - коридор - 4,0 кв.м., «4-5» - житлова- 19,5 кв.м., «4-6» - житлова- 16,1 кв.м., «4-7» - коридор - 19 кв.м., «4-8» - житлова - 9,9 кв.м., «4-9» - санвузол - 5,6 кв.м.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Порядок та умови набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва врегульовані положеннями статті 331 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності ни нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає змоменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 вказаної норми до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України та ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Відповідно до п. 46 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Таким чином, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено порядок видачі свідоцтва про право власності на новозбудовані об'єкти нерухомого майна.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно № 4874917 від 09 вересня 2013 року та № 5757219 від 11 вересня 2013 року Заславському П.І. було відмовлено в державній реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 оскільки встановлено, що згідно технічного паспорту будинок має об'єкти самочинного будівництва, що не введені в експлуатацію та встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують: - згідно технічного паспорту об'єкт не введений в експлуатацію (а.с.130, 131).

В суді апеляційної інстанції сторони пояснили, що вказані рішення державних реєстраторів оскаржені не були.

Зі змісту частини 5 статті 11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Виходячи з положень ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності у разі оспорювання чи невизнання цього права іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, має право пред'являти лише власник майна.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-131цс13, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 360-7 ЦПК України, порядок та умови набуття права власності на новостворене майно врегульовані положеннями статті 331 ЦК України. Вказана норма не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду.

Також Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 15 Постанови № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року роз'яснив, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, виходячи з доказів, наявних в матеріалах справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на приміщення, створені внаслідок реконструкції з розширенням 1/2 частини існуючого житлового будинку АДРЕСА_1, та поділ вказаного майна, як похідних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично підставою позовних вимог ОСОБА_2 слугувала відмова органів реєстраційної служби у здійсненні державної реєстрації на спірне майно, а не реалізація суб'єктом прав спільної сумісної власності на поділ майна.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Я.В. Головачов

М.М.Іванченко