АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко С.В.
№ 22-ц/796/4655/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі:

головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі 9066,73 грн. та судові витрати в сумі 743,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «Євроекспрес пошта», але за період з травня 2013 року по грудень 2014 року не отримує заробітну. На даний час в Дніпровському РУ ГУ МВС України в м. Києві відкрито кримінальне провадження щодо неправомірних дій посадових осіб ТОВ «Євроекспрес пошта». Про факт заборгованості заборгованість по заробітній платі в сумі 29 279,00 грн. вона повідомила ОСОБА_3 і в усній формі вони досягли згоди щодо відстрочки виконання зобов'язань за договором позики до моменту виплати їй заборгованості. Суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що згідно розписки грошові кошти бралися у борг ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_4 в інтересах сім'ї. Відтак, стягнення заборгованості має відбуватись солідарно з них обох.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_3 кошти в сумі 1600,00 доларів США та зобов'язалася повернути кошти в сумі 2000,00 доларів США з урахуванням процентів за користування кредитом у розмірі 400,00 доларів США строком до березня 2012 року, щомісячними платежами по 200,00 доларів США.

09 вересня 2011 року ОСОБА_2 було повернуто позивачу 150,00 доларів США, а 30 вересня 2012 року - ще 300,00 доларів США.

05 січня 2013 року сторони дійшли згоди щодо внесення змін до договору позики, згідно з якими визначили новий порядок повернення коштів з березня 2013 року щомісячними платежами по 200,00 доларів США.

Надалі, за період з 31 січня 2013 року по 02 серпня 2013 року ОСОБА_2 було повернуто позивачу 850,00 доларів США (а. с. 5).

30 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення залишку заборгованості за договором позики в сумі 700,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 30 жовтня 2014 року становить 9066,73 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_2 неналежним чином виконала умови договору позики, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_3

Визнаючи суму боргу, відповідач вважала безпідставними позовні вимоги ОСОБА_3, оскільки момент повернення грошових коштів за домовленістю з позивачем відстрочений до отримання нею розрахунку по заробітній платі. Проте відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони з ОСОБА_3 досягли згоди щодо відстрочки виконання зобов'язань за договором позики.

Колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_5 проти позову з тих підстав, що позичальником за договором є і її чоловік ОСОБА_4 Такі посилання не відповідають змісту боргової розписки ОСОБА_5 Позивач довів законність та обґрунтованість вимог до ОСОБА_5, яка є позичальником за договором. Використання позичених коштів ОСОБА_5 в інтересах сім'ї не входило до кола питань по даній справі, виходячи з суб'єктного складу сторін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді