Справа № 202/8820/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Пугач Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про усунення перешкод у користування власністю шляхом вселення в квартиру та встановлення порядку користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_3 у якій просять суд вселити їх у квартиру АДРЕСА_1, співвласниками якої вони є, а також встановити порядок користування зазначеною квартирою виділивши їм в користування більшу за площею ізольовану кімнату, а відповідачу виділити меншу за площею ізольовану житлову кімнату, а інші приміщення: коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату та балкон залишити в загальному користуванні.

В обґрунтування таких позовних вимог позивачі посилаються на те, що спірна квартира належить їм та відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності в рівних частках.

В 1991 році повернувся з армії ОСОБА_4, колишній чоловік ОСОБА_1, та вони переїхали жити у село. В 1995 році вони з чоловіком розлучилися і вона з сином переїхали жити у квартиру, де проживали разом з ОСОБА_3 Однак, остання, її з сином, якому тоді виповнилося лише шість років, до квартири не пускала, жодних речей не віддала. Спроби вирішити питання та поговорити з відповідачкою призводили лише о скандалів. У зв'язку з цим вони були вимушені з сином проживати у знайомих.

Далі, протягом 16 років вони із сином проживали на житловій площі чоловіка, з яким однією сім'єю проживала ОСОБА_1

Рік тому вони розійшлися з чоловіком та покинули його помешкання. Спроба повернутися у власну квартиру не вдалася, відповідач не пустила їх у квартиру та вони були вимушені винайняти кімнату в квартирі знайомих в цьому ж під'їзді де проживає відповідач.

Вони безліч разів намагалися вирішити питання з відповідачем мирним шляхом, однак остання на їхні прохання не реагує, при зустрічі у під'їзді робить вигляд, що їх не знає, погрожує прийняттям до них жорстких мір реагування.

В судовому засіданні позивачі та представник - адвокат ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги та просили пред'явлений позов задовольнити. В обґрунтування вимог посилалися на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні не визнала позовні вимоги та вказала, що позивачі зможуть потрапити у її квартиру лише після її смерті, посилалася на обставини викладені у письмових запереченнях проти позову. Зазначила, що за життя вона позивачів не пустить у квартиру та робитиме для цього усе можливе й неможливе.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 24.01.1996 року виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, яке долучено до матеріалів справи у копії. Оригінал такого свідоцтва знаходиться у відповідача та на вимогу суду остання не надала його для огляду у судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3, а позивач ОСОБА_2 є її онуком.

Згідно із інформацією наданою на адресу суду КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, за позивачкою ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/3 частку вказаної квартири.

Спірна квартира, згідно з даними технічного паспорту, знаходиться на 7 поверсі 10-ти поверхового будинку і складається з 2 житлових кімнат, житловою площею 27,7 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору. Загальна площа квартири становить 45,3 кв.м.

В судовому засіданні встановлено, що у квартирі мешкає лише одна відповідач ОСОБА_3, а позивачі у ній лише зареєстровані.

Позивачі не мешкають у вищевказаній квартирі і не мають до неї доступу через те, що між ними та ОСОБА_3 існують усталені, довготривалі вкрай неприязні стосунки. Відповідач не сприймає ОСОБА_1 як свою доньку, зневажає її, а ОСОБА_2 не вважає і не сприймає своїм онуком.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

За встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги підлягають повному задоволенню та суд вважає необхідним усунути позивачам перешкоди у користуванні спірною квартирою та вселити їх у неї, визначивши наступний порядок користування квартирою за яким: виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користування житлову кімнату (приміщення № 8), площею 17,3 кв.м.; виділити ОСОБА_3 в користування житлову кімнату (приміщення № 7), площею 10,4 кв.м. У спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити всі інші приміщення квартири АДРЕСА_1, а саме коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату та балкон.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Керуючись ст. ст. 3, 10-11, 59-60, 212, 213-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Визначити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1:

- виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користування житлову кімнату (приміщення № 8), площею 17,3 кв.м.;

- виділити ОСОБА_3 в користування житлову кімнату (приміщення № 7), площею 10,4 кв.м.

У спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити всі інші приміщення квартири АДРЕСА_1, а саме коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату та балкон.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук