У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», третя особа - Державна реєстраційна служба України, про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» до ОСОБА_4 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом та, уточнивши позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на торговельний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з будівель: літ. «А» загальною площею 3 420 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Б» загальною площею 2 850 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «В» загальною площею 900 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Г» (другий поверх) загальною площею 136,1 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Д» загальною площею 12,8 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ. «Е» загальною площею 120 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Ж» загальною площею 12,9 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «З» загальною площею 230 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; зобов'язати ТОВ «КВВФ «Сапсан» передати йому проектну, технічну, робочу документацію та документи про прийняття в експлуатацію вищевказаного торговельного комплексу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 7 липня 1994 року між ним та ТОВ «КВВФ «Сапсан» укладено договір позики, на підставі якого позивач надав відповідачу кошти в розмірі 350 тис. дол. США строком повернення до 7 липня 2010 року для будівництва торговельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, адресу якого у подальшому змінено на АДРЕСА_1. У встановлений договором позики строк ТОВ «КВВФ «Сапсан» кошти не повернуло.

У березні 2013 року ТОВ «КВВФ «Сапсан» звернулось до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування посилаючись на те, що на підставі договору позики від 7 липня 1994 року товариство отримало кошти у розмірі 350 тис. дол. США на будівництво торговельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1, адресу якого в подальшому змінено на: АДРЕСА_1. Пунктом 4 договору позики передбачено, що у випадку неповернення ТОВ «КВВФ «Сапсан» коштів, ОСОБА_4 має право вимагати від ТОВ «КВВФ «Сапсан» частину торговельного комплексу, який буде збудований за надані ним кошти. На даний час встановити, яка частина торговельного комплексу побудована за кошти ОСОБА_4, неможливо. Крім того, ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження використання грошових коштів за цільовим призначенням - будівництво торговельного комплексу. У зв'язку з викладеним ТОВ «КВВФ «Сапсан» просило визнати за ним право власності на торговельний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з будівель: літ «А» загальною площею 3 420 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Б» загальною площею 2 850 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «В» загальною площею 900 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Г» (другий поверх) загальною площею 136,1 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ. «Д» загальною площею 12,8 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Е» загальною площею 120 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Ж» загальною площею 12,9 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «З» загальною площею 230 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 1 квітня 2013 року, в позові ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов задоволено. Визнано за ТОВ «КВВФ «Сапсан» право власності на торговельний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з будівель: літ. «А» загальною площею 3 420 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Б» загальною площею 2 850 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «В» загальною площею 900 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Г» (другий поверх) загальною площею 136,1 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Д» загальною площею 12,8 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Е» загальною площею 120 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «Ж» загальною площею 12,9 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва; літ «З» загальною площею 230 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року будівництва. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року рішення районного суду в частині задоволення зустрічного позову скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольняючи зустрічні вимоги ТОВ «КВВФ «Сапсан», суд першої інстанції виходив із того, що права ТОВ «КВВФ «Сапсан», як власника майна, відповідно до ст. 331 ЦК України було порушено, оскільки були вчинені всі передбачені законодавством дії щодо визнання права власності на це майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позові, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не встановлено факту отримання ТОВ «КВВФ «Сапсан» у власність спірного торговельного комплексу, відсутня передбачена законом дозвільна документація для визнання права власності на спірне майно за ТОВ «КВВФ «Сапсан».

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 24 червня 1994 року розпорядженням Представника Президента України - Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва № 559, ТОВ «КВВФ «Сапсан» надано дозвіл на установку торговельного комплексу із павільйонів, після розробки і погодження проекту в установленому порядку.

Проект затверджено Художньою радою відповідно до протоколу від 20 травня 1995 року № 12.

На підставі розпорядження від 24 червня 1994 року № 559 Спеціальний відділ з благоустрою виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів видав ТОВ «КВВФ «Сапсан» ордер № 26 на будівництво павільйонів згідно з проектом, за адресою: АДРЕСА_1.

13 жовтня 1994 року Головним управлінням архітектури та містобудування м. Києва «Головкиївархітектура» (далі - «Головкиївархітектура») ТОВ «КВВФ «Сапсан» видано дозвіл № 7-1862184.5 на розробку ескізного проекту розміщення торговельного комплексу із павільйонів у районі універмагу «Дитячий світ» та покладено на товариство обов'язок вести проектування відповідно до планового завдання замовника та архітектурно-планувального завдання «Головкиївархітектура».

28 листопада 1994 року «Головкиївархітектура» видало ТОВ «КВВФ «Сапсан» архітектурно-планувальне завдання на розробку торговельного комплексу із павільйонів у Дніпровському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1.

15 травня 1995 року рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради № 296 затверджено проект відведення земельної ділянки та надано ТОВ «КВВФ «Сапсан» у тимчасове користування земельну ділянку.

6 червня 1995 року ТОВ «КВВФ «Сапсан» отримало дозвіл № 110 на виконання будівельних робіт щодо спорудження торговельного комплексу із павільйонів за адресою: АДРЕСА_1.

8 червня 1995 року Головним управлінням контролю за благоустроєм виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів ТОВ «КВВФ «Сапсан» видано ордер № 95100024 на виконання робіт з будівництва торговельного комплексу з павільйонів по АДРЕСА_1.

21 липня 1995 року державним комунальним об'єднанням водопровідно-каналізаціного господарства «Київводоканал» видано ТОВ «КВВФ «Сапсан» технічні умови на каналізування торговельного комплексу за вищевказаною адресою, а 27 листопада 1995 року ТОВ «КВВФ «Сапсан» отримало рішення виробничого енергетичного об'єднання «Київенерго» № 15349А на електропостачання торговельного комплексу.

Розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації від 30 січня 1996 року № 53 надано дозвіл на здійснення корегування проекту установки торговельного комплексу по АДРЕСА_1.

4 лютого 1997 року розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації № 88 ТОВ «КВВФ «Сапсан» надано дозвіл на організацію ринку на відведеній території під торговельний комплекс.

Згідно з висновком товарознавчої експертизи № 192 від 27 січня 1997 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на земельній ділянці розташовано 8 павільйонів, здійснено підключення до зовнішньої мережі (електро - та водопостачання, водовідведення, тощо) та благоустрій території.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 13 травня 1997 року № 115 було введено об'єкт площею 1 828 кв. м. Відомості про введення в експлуатацію іншої частини торгівельного комплексу, право власності на який визнано судом першої інстанції за ТОВ «ВККФ «Сапсан», у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що у матеріалах справи відсутні докази видачі компетентними органами ТОВ «КВВФ «Сапсан» дозвільних документів на будівництво всіх споруд, на які було визнано право власності. Крім того, ОСОБА_4 подано позов про передачу йому у власність майна ТОВ «КВВФ «Сапсан» у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору про повернення позики, при цьому ним право власності відповідача не оспорювалось.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник