Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2015 Справа №607/1359/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Палашовської У.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що згідно укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_5 Договору позики грошей від 23.02.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Швалюк А.В., він позичив ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 230 000 доларів США, що еквівалентно 1840 000 гривень на строк до 03 лютого 2013 року. 05 квітня 2012 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В., був посвідчений Договір іпотеки, укладений між ним ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (Іпотекодавець), за умовами якого Іпотекодавець в якості забезпечення виконання зобов'язань, що виникло в ОСОБА_5 на підставі договору позики грошей від 23 лютого 2012 року передала йому в іпотеку приміщення кафе-магазину загальною площею 61,2 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1. Оскільки відповідач ОСОБА_5 у встановлений договором строк позичені кошти в сумі 230 000 доларів США йому не повернула та по даний час ухиляється від виконання грошового зобов'язання, просить в рахунок погашення заборгованості за Договором позики грошей від 23.02.2012 року, яка станом на 15.01.2015 року становить 3 627 100,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.01.2015 року еквівалентно 230000,00 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05.04.2012 року - на приміщення кафе-магазину, що розташоване по АДРЕСА_5 та належить на праві власності ОСОБА_8, загальною площею 61,2 кв.м., а саме: 1-1 коридор пл. 8,3 кв.м., 1-2 приміщення пл. 29,2 кв.м., 1-4 кабінет пл. 7,2 кв.м., 1-5 приміщення пл. 2,8 кв.м., 1-6 вбиральня пл. 1,2 кв.м., 1-7 кладова пл. 1,2 кв.м., 1-8 коридор пл. 6,2 кв.м., 1-9 кладова пл. 5,1 кв.м. та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, або в порядку реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів та за ціною, визначеною визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до вимог діючого законодавства.

ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_5 про визнання недійсним Договору іпотеки від 05 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (Іпотекодавець) посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Відповідно до показів ОСОБА_1 від 05.03.2014 р. та 03.04.2014 р., що надані старшому слідчому СУ УМВС України в Тернопільській області у кримінальному провадженні №0000507 ОСОБА_1 стверджував, що кошти по договору позики були надані в користування позичальника ОСОБА_5 після укладання спірного договору іпотеки, тобто після 5.04.2012 року. Таким чином враховуючи, що відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, то ж на момент посвідчення договору іпотеки від 05.04.2012 р. був відсутній договір позики, який набрав чинності, як того вимагає ст.3 Закону України «Про іпотеку» і відповідно укладення договору іпотеки від 05.04.2012 р. відбулося без додержання вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку», та з порушенням ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України. Окрім того зазначає, що вказаний Іпотечний договір був підписаний його сторонами та був посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. в АДРЕСА_2, а не на робочому місці нотаріуса в м. Тернопіль, по АДРЕСА_3, що суперечить порядку вчинення нотаріальних дій.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги викладені в первісному позові підтримали з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просять їх задовольнити. Зустрічного позову не визнали та просять відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнав та просить відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що Договір іпотеки від 05.04.2012 р. є недійсним оскільки укладений та посвідчений з порушенням вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України та порядку вчинення нотаріальних дій. З цих же підстав просить задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що відносно вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки, покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав:

23.02.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено Договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Швалюк А.В., за умовами якого ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1840 000 гривень, що на день посвідчення договору еквівалентно 230 000 доларів США згідно курсу Національного банку України на строк до 03 лютого 2013 року. 05 квітня 2012 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В., був посвідчений Договір іпотеки, укладений між ним ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (Іпотекодавець), за умовами якого Іпотекодавець в якості забезпечення виконання зобов'язань, що виникло в боржника ОСОБА_5 на підставі договору позики грошей від 23 лютого 2012 року передала в іпотеку Іпотекодержателю приміщення кафе-магазину загальною площею 61,2 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1, а саме: 1-1 коридор пл. 8,3 кв.м., 1-2 приміщення пл. 29,2 кв.м., 1-4 кабінет пл. 7,2 кв.м., 1-5 приміщення пл. 2,8 кв.м., 1-6 вбиральня пл. 1,2 кв.м., 1-7 кладова пл. 1,2 кв.м., 1-8 коридор пл. 6,2 кв.м., 1-9 кладова пл. 5,1 кв.м. Вказане приміщення є власністю Іпотекодавця і належить йому на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А. 21 жовтня 2011 року. Сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 1 360 000 гривень, що на момент укладення договору еквівалентно 170 000 доларів США (п.4). Пунктом 13 зазначеного договору передбачено, що Іпотекодавець гарантує, що майно, яке є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не продане, не подароване, не відчужене іншим способом, не є предметом іпотеки, в спорі під забороною не перебуває; прав щодо нього у третіх осіб, у тому числі у наймача немає; як місцезнаходження юридичної особи воно не використовується.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 08.11.2011 року №34925491, власником нежитлового приміщення, приміщення кафе магазину у АДРЕСА_4 є ОСОБА_8

Згідно п. 14 Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває права задоволенні своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадках невиконання Боржником основного зобов'язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися будь-яким із способів на вибір Іпотекодержателя: а саме шляхом укладення Догвору про задоволення вимог Іпотекодержателя,; шляхом звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису або шляхом подання до Тернопільського міськрайонного суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.І ст. 628 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Надання позивачем ОСОБА_1 коштів відповідачу ОСОБА_5 за Договором позики грошей від 03.02.2012 року підтверджується самим Договором підписавши який ОСОБА_5 підтвердила, що обумовлена сума позики нею вже отримана.

Крім цього отримання коштів ОСОБА_5 від ОСОБА_1 не заперечив представник ОСОБА_5

Станом на день звернення позивача ОСОБА_1 до суду, відповідач ОСОБА_5 кошти позичені за Договором позики грошей від 03.02.2012 року не повернула, що не заперечується сторонами, тобто не виконала зобов'язання, передбачені умовами договору позики.

Таким чином, відповідач ОСОБА_5 не виконала зобов'язання у строк, передбачений договором всупереч ст. 530 Цивільного кодексу України, та прострочила виконання зобов'язання перед кредитором.

22.07.2013 року позивачем ОСОБА_1 направлено на адресу відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_12 вимогу про повернення суми позики та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку непогашення заборгованості, які залишилася без належного реагування. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2014 року (Справа №607/9949/14-ц) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_1, треті особи приватний нотаріус Швалюк Анжела Володимирівна, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки від 05 квітня 2012 року.

В силу п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання права власності на предмет іпотеки, а саме на приміщення кафе-магазину загальною площею 61,2 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1, до задоволення не підлягають, оскільки, як роз'яснено в Пленумі Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору ґрунтуються на вимогах закону, умовах укладених договорів та фактичних обставинах справи, тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково та в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 03.02.2012 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розмір якої станом на 15.01.2015 року становить 3627100 грн., що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 230000,00 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05.04.2012 року - на приміщення кафе-магазину, що розташоване по АДРЕСА_5 та належить на праві власності ОСОБА_8, загальною площею 61,2 кв.м., а саме: 1-1 коридор пл. 8,3 кв.м., 1-2 приміщення пл. 29,2 кв.м., 1-4 кабінет пл. 7,2 кв.м., 1-5 приміщення пл. 2,8 кв.м., 1-6 вбиральня пл. 1,2 кв.м., 1-7 кладова пл. 1,2 кв.м., 1-8 коридор пл. 6,2 кв.м., 1-9 кладова пл. 5,1 кв.м. у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та за ціною визначеною експертом - суб'єктом оціночної діяльності від 05 серпня 2015 року в сумі 3118300 грн.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Отже, чинним законодавством визначено, що договір (окрема його частина) може бути визнано недійсним лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

За змістом с. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Суд критично оцінює твердження представника позивача ОСОБА_8 на недійсність договору іпотеки з посиланням на відсутність факту передачі коштів за договором позики в день його укладення, а відтак на момент його укладення чинного договору позики та дійсного зобов'язання ОСОБА_5, оскільки, з договору позики, який підписаний позичальником ОСОБА_5 вбачається що на момент його укладення ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_1 у позику кошти в сумі 184000,00 (один мільйон вісімсот сорок тисяч) гривень, що еквівалентно 230 000,00 (двісті тридцять тисяч) доларів США, що нею не оспорюється.

За вимогами ст. 59, 64 ЦПК України, суд не бере до уваги, як доказ протоколи допиту ОСОБА_1 що складені старшим слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області у кримінальному провадженні №0000507, оскільки суду для огляду не надано їх оригінали та відсутні дані їх отримання стороною.

Крім цього, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що недійсність спірного договору іпотеки, випливає з того, що даний договір був укладений не за місцем здійснення діяльності нотаріуса, а відтак суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки вищезгадана підстава недійсності Договору іпотеки, вже була предметом розгляду у суді, у саме у справі № 607/9949/14-ц, та рішенням суду, що набрало законної сили в задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, зважаючи на те, що суд не вбачає за можливе визнання недійсним договору іпотеки від 05 квітня 2012 року з підстав наведених позивачем ОСОБА_8 у позовній заяві, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки від 05 квітня 2012 року слід відмовити.

Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 213, 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 203, 215, 216, 526, 530, 589, 590, 591, 1046, 1050 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 03.02.2012 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розмір якої станом на 15.01.2015 року становить 3627100 грн., що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 230000,00 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05.04.2012 року - на приміщення кафе-магазину, що розташоване по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_8, загальною площею 61,2 кв.м., а саме: 1-1 коридор пл. 8,3 кв.м., 1-2 приміщення пл. 29,2 кв.м., 1-4 кабінет пл. 7,2 кв.м., 1-5 приміщення пл. 2,8 кв.м., 1-6 вбиральня пл. 1,2 кв.м., 1-7 кладова пл. 1,2 кв.м., 1-8 коридор пл. 6,2 кв.м., 1-9 кладова пл. 5,1 кв.м. у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та за ціною визначеною експертом - суб'єктом оціночної діяльності в сумі 3118300 грн.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 3654 грн. судових витрат

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки від 05 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. та зареєстрований в реєстрі за №297 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяР. М. Грицак