Головуючий суду 1 інстанції - Андрєєв М.П.
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 2-2133/09
Провадження № 22ц/782/17/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді Соловей Р.С.

суддів Карайван Т.Д., Коновалової В.А.

при секретарі Коротенку С.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою через представника ОСОБА_3, на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 червня 2009 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна та визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2009 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, яким просив поділити між ним та відповідачем ОСОБА_2 спадкове майно спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, виділивши йому (позивачеві) у особисту власність квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з нього (позивача) на користь відповідача 9 471 грн., що є еквівалентним 1 230 доларам США.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4 було задоволено частково: визнано за ним право власності на вказану вище квартиру та відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення з нього на користь відповідача грошової суми 1 230 доларів США.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його необґрунтованим, ухваленим з порушенням матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, доводи апелянта та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково вимоги сторін, суд першої інстанції з посиланням на матеріали справи та доводи позивача зробив висновок, що відповідач та ОСОБА_5 передали, а позивач прийняв у власність спірну квартиру. У резолютивнй частині оскаржуваного рішення суд задовольнив частково позовні вимоги про поділ спадщини та визнання права власності на квартиру.

З таким рішенням колегія суддів не погоджується, оскільки висновки суду не відповідають встановленим у справі обставинам, висновки суду у мотивувальній частині суперечать резолютивній частині рішення, ухвалено воно з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судове засідання судом першої інстанції зафіксовано лише протоколом судового засідання, що є порушенням приписів ст. ст. 197 та 198 ЦПК України, згідно з якими суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу з одночасним веденням секретарем судового засідання журналу судового засідання. Носій інформації, на який здійснювався технічний запис судового засідання (касета, дискета тощо), є додатком до журналу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи.

Частиною 2 статті 197 ЦПК України судовий процес без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом передбачено, відповідно до внесених у цю норму змін Законом України № 2453-VI від 07.07.2010 р., виключно у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Цивільно-процесуальним кодексом не передбачено, та не було передбачено на час розгляду справи судом першої інстанції, такої підстави ведення судового засідання без здійснення технічного запису за допомогою звукозаписувального технічного засобу як заяви осіб, що беруть участь у справі. Якщо хоча б одна така особа присутня в судовому засіданні, має вестись технічний запис. Складання та оформлення протоколів у цивільному процесі передбачені положеннями статті 200 ЦПК України лише під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Через допущені судом першої інстанції процесуальні порушення щодо фіксування судового засідання апеляційний судова колегія не має можливості перевірити, чи був присутнім апелянт ОСОБА_2 у судовому засіданні, чи визнавав він позовні вимоги позивача та які пояснення давали сторони, якщо вони були присутні у судовому засіданні.

У справі встановлено наступні фактичні обставини. За договором дарування від 14.02.2004 р., посвідченого Перепелицею Ю.М., державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №1-276, спірна квартира була подарована ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а. с. 5). Право власності на цю квартиру було зареєстровано за ними по ? частці на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Сєвєродонецького МБТІ (а. с. 6).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 видане відділом РАЦС Сєвєродонецького МУЮ на підставі актового запису №1460 від 22.11.2008 р.) (а. с. 11).

Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданим 12.01.1975 р. Привольєвським держбюро ЗАГС Ворошловградської області на підставі актового запису №10 від 12.01.1975 р., батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а. с. 12).

Вказані вище письмові докази сторонами не оспорюються, у колегії суддів сумнівів не викликають, визнаються достовірними та зазначені у них факти колегія суддів вважає встановленими.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Але згідно із ч. 3 статті 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається із позовної заяви, позивач заявив свої вимоги про визнання за ним права власності на спірну квартиру на підставі поділу спадкового майна між ним та його батьком.

Особи, які можуть бути спадкоємцями спадкового майна спадкодавця за законом визначені у главі 86 книги шостої Цивільного кодексу України. Право спадкування за заповітом встановлено у главі 85 книги шостої ЦПК. Статтею 1247 ЦК встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення , особисто підписується заповідачем та має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак позивачем не зазначено підставу його права на спадкування належної померлій ОСОБА_5 частини спірної квартири за законом, не надано доказів, що він є спадкоємцем майна останньої за законом, а представник позивача у судовому засіданні в апеляційному суді визнав, що позивач не є спадкоємцем на спадкове майно померлої ОСОБА_5 Щодо заповіту, то сам позивач у позовній заяві зазначає, що ОСОБА_5 його офіційно не складала.

Суд послався в рішенні на статті 1258 та 1261, якими передбачено черговість спадкування за законом та що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом правильно зазначено, що єдиним спадкоємцем першої черги на майно померлої ОСОБА_5 є відповідач ОСОБА_2

Отже, суд першої інстанції не мав жодних підстав задовольняти позов позивача ОСОБА_4 про поділ спадкового майна між останнім та ОСОБА_2 та визнання за ним на підставі спадкування права власності на спірну квартиру.

Безпідставним є посилання суду у оскаржуваному рішенні також на ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка містить положення щодо того, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї , адже із самої позовної заяви вбачається, що позивач проживав окремо від свого батька ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Слід також зазначити, що з приводу прийняття спадщини та з метою отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємці мають звертатися до нотаріальної контори.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги положення статті 1218 Цивільного кодексу України, у відповідності до яких до складу спадщини, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Задовольняючи ж позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ спадкового майна та визнаючи за ним право власності на всю квартиру, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_5 була не єдиним власником спірної квартири. ? частка цієї квартири належить відповідачеві ОСОБА_2 (а. с. 5 - 6), і тому відсутні підстави для поділу цієї частки як спадкового майна.

Як вбачається з долученої до справи в якості доказу розписки від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_5, датованої 15.01.2006 р., вони отримали від ОСОБА_4 31 000 грн. та будівельні матеріали за квартиру за адресою, вказаною вище (а. с. 15).

У відповідності до положень ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Однак зазначена розписка, на думку колегії суддів, не є належним доказом у цій справі, оскільки не має доказового значення щодо розгляду спору про поділ спадкового майна.

Позивач звернувся з позовом про поділ спадкового майна та визнання на цій підставі права власності на квартиру. Суд першої інстанції, як вбачається з резолютивної частини рішення, задовольнив саме вказані позовні вимоги.

У описовій же та мотивувальній частині рішення суд зазначив, що в судовому засіданні представник позивача змінив підстави позову на визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та відмовився від частини позовних вимог у зв'язку з тим, що ним до судового засідання було сплачено відповідачеві суму 1 230 доларів США. Вказане матеріалами справи не підтверджується; письмова заява про зміну позовних вимог у справі відсутня. Та навіть із протоколу судового засідання, оформленого, як зазначалось вище, у порушення норм ЦПК, зі слів представника зазначено, що він позовні вимоги підтримує, а про зміну позовних вимог він не заявляв.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК), про що є роз'яснення у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не мав жодних правових підстав робити висновки про передачу ОСОБА_2 і ОСОБА_5 спірної квартири позивачеві, оскільки позовні вимоги з таких підстав не заявлялись. В цій частині суд фактично суд вийшов за межі позовних вимог, порушивши приписи ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно з якими суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 215 ЦПК України щодо змісту рішення суду у мотивувальній його частині має бути зазначен о: встановлені судом обставин і визначені відповідно до них правовідносини; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Натомість, мотивувальна частина оскаржуваного рішення вказаним вимогам не відповідає; рішення є необґрунтованим та не мотивованим.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для поділу спадкового майна померлої ОСОБА_5 між позивачем, який не є її спадкоємцем, та відповідачем у справі та визнання на підставі такого поділу за позивачем права власності на спірну квартиру, а, оскільки за іншими підставами набуття права власності на спірне майно позивач позов не заявляв, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. У зв'язку з цим апеляційну скаргу колегія суддів задовольняє частково, а оскаржуване рішення скасовує із ухваленням нового рішення.

Позивач не позбавлений права в майбутньому звернутись до суду у порядку цивільного судочинства, у разі наявності у нього для цього підстав, з позовом щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру з інших підстав, окрім спадкування.

Інші доводи апеляційної скарги: щодо того, що апелянтом та ОСОБА_5 не передавалась спірна квартира позивачеві, що апелянт не писав та не підписував долучену до справи розписку, щодо необхідності нотаріального посвідчення та державної реєстрації правочину - колегія суддів не розглядає, оскільки вони не стосуються предмета спору у цій справі. Ці доводи можуть бути предметом розгляду справи у разі звернення позивача ОСОБА_4 в майбутньому з відповідним позовом до суду.

Апелянт також просить скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №23636684 від 20.08.2009 р., здійснену КП «Сєвєродонецьким БТІ» на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду від 03.06.2009 р. на ім'я ОСОБА_4. Однак вказана вимога апелянта не може розглядатися апеляційним судом, оскільки це питання не було предметом розгляду суду першої інстанції. Щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав, у відповідності до положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», апелянт вправі звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 червня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задовленні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна та визнання права власності на квартиру відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: