Справа № 159/6172/14-ц
Провадження № 2/159/42/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 21 січня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді - Восковської О.А.

за участі секретаря - Горішної Н.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.04.2012 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі - по 400 гривень щомісячно, починаючи з 20.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Із урахуванням того, що вартість життя на даний час значно зросла, та продукти харчування, одяг і інші витрати на дитину збільшились у ціні, а розмір аліментів, визначений судом, - 400 грн., - становить менше половини прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку, позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітнього сина до 1000 гривень на місяць. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_3 понесені нею додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, а саме - кошти на лікування та пломбування зубів дитини на загальну суму 1680 грн., кошти на лікування простудного захворювання дитини на загальну суму 284,50 грн., витрати на екскурсійну поїздку сина в сумі 400 грн., кошти на придбання ноутбука в сумі 5200 грн. та принтера до нього в сумі 1099 грн., на підключення мережі Інтернету в сумі 1640 грн. та за підключення послуг "Роутер" на суму 200 грн., на придбання сину мобільного телефону вартістю 1400 грн., на поповнення рахунку на мобільний телефон в сумі 40 грн. на місяць, на придбання дитині одягу перед початком навчального року на суму 2170 грн. У подальшому позивач збільшила свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на її користь також і витрати на придбання нею ліків на суму 154,65 грн., продуктів харчування на суму 37,17 грн., оплату послуг Інтернету на загальну суму 120 грн., на придбання футбольних кросівок на суму 735 грн. Як уточнила позивач, вона просить стягнути з відповідача на її користь ? частину понесених нею на утримання дитини вище перелічених додаткових витрат, а саме - 7608 грн. 37 коп.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимог, з підстав, викладених у позовній заяві та просить задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні також підтримала заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила суду, що відповідач ухиляється від сплати визначених за рішенням суду аліментів на утримання сина ОСОБА_4, тоді як цих коштів у сумі 400 грн. не вистачає для утримання дитини, оскільки інфляція та зростання вартості на продукти харчування, одяг, ліки та інше зробили фактично не можливим утримання матір"ю дитини за такі кошти, у зв"язку з чим прохає збільшити розмір аліментів на дитину до 1000 гривень на місяць. Крім того, пояснила, що позивачем понесено витрати на лікування та пломбування зубів сина, на лікування його простудного захворювання, на пізнавальну та розвиваючу поїздку дитини з однокласниками в Карпати, на придбання дитині одягу, взуття, продуктів харчування, ноутбука з принтером та встановлення Інтернету, оскільки син позивача і відповідача добре навчається та за допомогою комп"ютера вивчає іноземну мову та інші шкільні програми. Також вказує, що ОСОБА_1 понесено додаткові витрати на придбання сину мобільного телефону та щомісячне поповнення рахунку на телефоні, оскільки вона змушена постійно тримати зв"язок з дитиною, також понесено витрати і на оплату послуг інтернетзв"язку. Вказує, що розрахунок зазначених додаткових витрат наведено у позовній заяві, письмові докази, що підтверджують факт наявності таких додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини додано до позову. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 не визнав заявлених до нього позовних вимог та пояснив суду, що він сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 за рішенням суду, крім того, ще раніше передав у власність дитини та у власність позивача нерухоме майно, - земельну ділянку і частку в квартирі, і вимоги ОСОБА_1 в частині збільшення розміру аліментів вважає безпідставними. Також пояснив, що вважає не доведеним факт понесення ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину, оскільки вважає, що лікування та пломбування зубів дитини позивач могла провести безплатно в державній стоматологічній клініці та зобов"язана була узгодити з ним питання, де саме слід лікувати дитину. Вважає не доведеним і факту понесення ОСОБА_1 витрат на лікування простудного захворювання дитини, оскільки приблизно в той же період часу, згідно поданих стороною позивача доказів, їх син їздив на екскурсію в Карпати. Витрати, пов"язані з екскурсійною поїздкою сина також не погоджується сплачувати, оскільки така поїздка не була узгоджена з ним, як з батьком дитини. Щодо витрат на придбання ноутбука, принтера та встановлення Інтернету і оплати послуг Інтернет зв"язку, то вважає такі вимоги безпідставними з тих причин, що в будинку по місцю його проживання усе це є в наявності і син може безперешкодно користуватись цим усім, однак, на даний час дитина проживає спільно з матір"ю і окремо від нього. Вважає, що потреби у придбанні вище вказаного майна для дитини не було, так як він не перешкоджає сину користуватись тими ж речами за місцем його проживання. Крім того, пояснив, що вважає не доведеним стороною позивача належними і допустимими доказами ні факту придбання вище перелічених речей, ні того, що ці речі придбавались саме для дитини. Не визнає вимог і про стягнення з нього половини вартості мобільного телефону та оплати поповнення рахунку, оскільки за поданими стороною позивача доказами такий телефон було придбано у сина представника позивача, і вважає такі докази сфальшованими. Не визнає також і вимог про стягнення витрат на придбання сину одягу та взуття, вважає, що такі витрати не доведені належним чином, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

У ході судового засідання 21.01.2015 року до виходу суду з нарадчої кімнати по вирішенню заяви відповідача про відвід головуючої у справі, відповідач ОСОБА_3 самовільно залишив зал судового засідання та приміщення суду і був відсутній на території суду, що було встановлено після виходу суду із нарадчої кімнати. Про причини залишення зали судового засідання суду не повідомив, доказів поважності причини своєї відсутності суду не надав, у зв"язку з чим, із урахуванням думки сторони позивача, судове засідання було продовжено у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.58,59 ЦПК України докази повинні бути належними і допустимими.

Обов"язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повнолітня передбачений ст.180 СК України.

Як убачається із поданої ОСОБА_1 позовної заяви та наданих нею і її представником в ході судового розгляду справи пояснень, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.04.2012 року у цивільній справі №0306/1833/12 з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 400 гривень щомісячно, починаючи з 20.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Дана обставина відповідачем не оспорюється.

Заявляючи вимогу про збільшення розміру аліментів, позивач покликається на зростання цін на продукти харчування, одяг, взуття, вартості комунальних послуг, а також на те, що визначений законом прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в Україні встановлений на рівні 1286 грн., і, зважаючи на це, вважає, що сума стягнутих за рішенням суду аліментів в розмірі 400 грн. є недостатньою для утримання її дитини та розмір таких аліментів слід збільшити до 1000 грн. на місяць.

Вирішуючи питання про підставність заявлених позовних вимог в цій частині, суд виходить з того, що, відповідно до положень ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стороною позивача не наведено обставин, які б свідчили про зміну матеріального або сімейного стану її або відповідача, про погіршення або поліпшення здоров"я когось із них після постановлення судом рішення 29.04.2012 року про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. та не зазначено інших, передбачених СК України, обставин для збільшення розміру таких аліментів, а також не надано доказів на підтвердження зазначених обставин.

Крім того, не є підставою для збільшення розміру аліментів, твердження сторони позивача про те, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився рівень прожиткового мінімуму, зросли ціна на продукти харчування та на послуги, оскільки, відповідно до частини першої та другої статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, із урахуванням чого і було постановлено рішення суду від 29.04.2012 року. Відповідно до ч.3 ст.184 СК України, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зазначеної норми закону та з урахуванням положень частини другої статті 182 СК України суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі в чітко визначеному розмірі, який не залежить від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чи відсотків від нього, тим більше такий розмір аліментів не може змінюватися в залежності від зміни розміру прожиткового мінімуму кожного року, оскільки це суперечить самому змісту статті 184 СК України та принципам такого способу визначення розміру аліментів.

Із урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що доказів про зміну свого матеріального або сімейного стану, чи стану здоров'я в сторону погіршення позивач суду не надала, як і не надала доказів на підтвердження поліпшення матеріального стану відповідача після постановлення судом рішення про стягнення аліментів 29.04.2012 року, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру таких аліментів у спірних правовідносинах.

Відтак, у задоволенні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Заявляючи вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, позивач вказує, зокрема, про понесені нею витрати на лікування та пломбування зубів неповнолітньому сину ОСОБА_4 в серпні 2014 року на загальну суму 1680 гривень.

Як убачається з оригіналів наданих суду позивачем квитанцій №001082 від 20.08.2014 року, №001081 від 15.08.2014 року, №001085 від 14.08.2014 року та №001083 від 18.08.2014 року, лікарем приватного стоматологічного кабінету "Посмішка" ОСОБА_6 було надано стоматологічні послуги ОСОБА_4 по лікуванню зубів на загальну суму 1680 грн. (а.с.44).

Заперечуючи проти оплати таких додаткових витрат по лікуванню неповнолітнього сина, відповідач ОСОБА_3 пояснив, що позивач ОСОБА_1 мала можливість звернутись по питанню лікування зубів їх сина у державну стоматологічну клініку, де таке лікування повинні були б провести безоплатно, а, крім того, вказує, що позивач не погодила з ним, як з батьком дитини, де саме слід проводити таке лікування.

Стягнення додаткових витрат, пов"язаних з лікуванням дитини, передбачено ч.1 ст.185 СК України. Позивачем доведено вищенаведеними письмовими доказами у справі той факт, що на таке лікування нею було витрачено додаткові кошти в сумі 1680 грн. і такі докази не спростовані відповідачем у справі, а покликання останнього на можливість проходження лікування неповнолітнім сином у державній лікувальній установі на безоплатній основі суперечить принципам можливості самостійно обирати хворому лікувальну установу та лікаря, до якого він вважає за доцільне звернутись за лікарською допомогою і погодження позивачем вибору лікаря з відповідачем, у даному випадку, не передбачено законом.

Відтак, ? понесених позивачем витрат на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 840 гривень (1680:2=840) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, як убачається з довідки ПП "Флеш-Тревел" від 08.10.2014 року №64/10, доданих списку, квитанції та назви маршруту, ОСОБА_4 дійсно перебував в екскурсійній поїздці в Карпати з 27 по 29 вересня 2014 року згідно списку групи по загальноосвітній школі І-ІІІ ступеня м. Ковель за маршрутом Ковель-Львів-Сколе-Славське-Ковель за ціною 400 грн. (а.с.50,51,52,53-54). Як встановлено згідно наведених доказів, така поїздка неповнолітнього ОСОБА_4 мала місце в складі групи з іншими дітьми (однокласниками), мала не лише туристичний, а й пізнавальний та розвиваючий характер, оскільки в ході такої поїздки діти відвідували музеї, історико-архтектурний центр та інше (а.с.53).

Доказів, які б спростовували наведені вище встановлені судом обставини у справі, відповідачем суду не надано.

Відтак, ураховуючи те, що понесені позивачем на таку туристичну поїздку дитини витрати, були пов"язані не лише з загальним розвитком дитини, а сама поїздка носила також і розвиваючий та пізнавальний характер, суд вважає, що ? частина понесених додаткових витрат на таку поїздку в сумі 200 грн. (400:2=200) також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача витрат на придбання неповнолітньому сину ОСОБА_4 ноутбука вартістю 5200 грн., принтера вартістю 1099 грн., витрату коштів в сумі 1640 за користування Інтернетом та 200 грн. за підключення послуги "Роутер", ОСОБА_1 вказує, що такі витрати мали місце з метою розвитку здібностей дитини, оскільки за допомогою комп"ютера та Інтернету її неповнолітній син має можливість вивчати не лише шкільні предмети, а й готуватись до здобуття майбутньої професії.

Факт придбання позивачем саме для неповнолітнього сина ОСОБА_4 ноутбука та принтера підтвердив суду і свідок ОСОБА_7, який показав, що ОСОБА_1 придбала у нього, як у приватного підприємця, ноутбук та принтер, при цьому, з нею був її син, та вони пояснювали про те, що ці речі придбаваються для нього.

Та обставина, що вартість придбаного позивачем ноутбука становить 5200 грн., вартість принтера становить 1099 грн., підтверджено товарним чеком №396 від 04.07.2014 року (а.с.45) і гарантійними талонами на вказану техніку(а.с.46).

Факт понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на оплату послуг інтернета в сумі 1640 грн. та на оплату встановлення послуги "Роутер" в розмірі 200 грн. підтверджено довідкою ПП "ЮАІНЕТ" від 09.10.2014 року №65(а.с.40,41).

Однак, як зазначено в ч.1 ст.185 СК України та в п.п.18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", додаткові витрати можуть бути пов"язані з розвитком здібностей дитини та викликані особливими обставинами.

Перелічені вище понесені позивачем витрати не є витратами, пов"язаними з розвитком здібностей дитини та такими, що викликані особливими обставинами.

Не відноситься також і до категорії таких додаткових витрат придбання позивачем для неповнолітнього сина мобільного телефону вартістю 1400 грн. ( що підтверджено товарним чеком від 02.07.2014 року, (а.с.47), та показами свідка ОСОБА_9) і оплата послуг мобільного зв"язку в сумі 40 грн. на місяць, оскільки вказані витрати не пов"язані будь-яким чином з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Понесені позивачкою витрати на придбання неповнолітньому сину одягу та взуття перед початком навчального року на загальну суму 2170 грн.(що підтверджено товарним чеком від 09.09.2014 року, а.с.42), витрати на придбання продуктів харчування для дитини(а.с.204-205) також не є додатковими витратами на утримання неповнолітньої дитини, оскільки не пов"язані ні з розвитком здібностей дитини чи її хворобою, каліцтвом тощо, і такі витрати покриваються аліментними зобов"язаннями відповідача та витратами, які несе сама позивач, як матір, по утриманню дитини.

Заявлені позивачем до стягнення витрати на лікування простудного захворювання на загальну суму 284,50 коп. (а.с.44), - факт хвороби дитини підтверджено довідкою вузлової лікарні станції Ковель ДТГО "Львівська залізниця", - (а.с.195) - не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки, згідно наданих позивачем чеків з аптечних пунктів, нею було придбано інші лікарські препарати, аніж ті, які були прописані лікарем для проходження дитиною курсу лікування (а.с.44,195). Як пояснила суду позивач, рекомендовані лікарем медичні препарати були в наявності у неї удома, в зв"язку з чим нею було придбано інші ліки для проведення курсу лікування дитини.

Таким чином, залишився не доведеним той факт, що позивачем були понесені додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина в сумі 284,50 грн.

Відтак, вище перелічені витрати, заявлені позивачем до стягнення з відповідача, як додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини не відносяться до категорії додаткових витрат, передбачених ст.185 СК України і у задоволенні такої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі - 243 гривні 60 копійок судового збору - (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,30,58,59,60,61,212,213,215,218 ЦПК України, ст.ст.180,182,184,185,192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини - сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1040 (одна тисяча сорок) гривень та судові витрати у справі в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

У решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення - в цей же строк з дня отримання ними копії судового рішення.

ГоловуючаО. А. Восковська