АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 673/1704/14-ц
Провадження № 22-ц/792/155/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Спірідонової Т.В.,

суддів - Фанди В.П., Купельського А.В.,

при секретарі - Дорощук О.М.

за участю: апелянтів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 2 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

встановила:

В листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 30% від всіх видів доходів щомісячно на період навчання до 30.06.2018 року та 500грн. за оплату оренди в Вінницькому національному технічному університеті.

В обґрунтуванні позовних вимог вказав, що його батько ОСОБА_2 виплачував аліменти до досягнення ним повноліття та на період навчання у Вінницькому технічному коледжі. На даний час з 01.09.2014 року позивач продовжує навчатися на денній формі навчання у Вінницькому національному технічному університеті та ним було здійснено оплату оренди у розмірі 500грн. На утримання позивача на період навчання відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 2 грудня 2014 року задоволено позов частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Деражня Хмельницької області, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини від його заробітку щомісячно, починаючи з 10 листопада 2014 року до 4 грудня 2017 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права. Апелянт

________________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції - Коваль Ф.І.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 50вказує, що судом безпідставно відмовлено у стягненні додаткових витрат у розмірі 500грн. При визначенні розміру аліментів не враховано ст.182 СК України, якою визначено, що мінімальний розмір аліментів не повинен бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також не враховано, що відповідач є працездатним, працює та отримує стабільний дохід.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення в частині стягнення на користь позивача аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно скасувати та ухвалити нове, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи. Апелянт вказує, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховано стан його здоров'я та матеріальний стан, наявність на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей.

Апелянт - позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечив.

Апелянт - відповідач ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач навчається у Вінницькому національному технічному університеті, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина, хоча працює і має можливість надавати таку допомогу у розмірі 1/6 усіх видів заробітку (доходу) до закінчення навчання або досягнення ним 23 років. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на оренду житла суд першої інстанції виходив з того, що участь батьків у додаткових витратах, які несуть повнолітні діти, не передбачена чинним законодавством.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до довідки Вінницького національного технічного університету №313 від 07.11.2014 року ОСОБА_1 навчається на першому курсі цього навчального закладу на денній формі навчання. Термін навчання закінчується 30 червня 2018 року.

Питання щодо обов"язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюється нормами Глави 16 СК України. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються також норми статей 187, 189- 192 і 194 - 197 цього Кодексу.

Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 працює в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Деражнянський професійний аграрний ліцей» та отримує щомісячно заробітну плату. ОСОБА_2 є батьком ще двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та має на утриманні неповнолітнього сина дружини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6

З урахуванням стану здоров'я відповідача, його матеріального становища, а саме, що відповідач ОСОБА_2 працює і має регулярний дохід - заробітну плату, що дозволяє надавати матеріальну допомогу позивачу на період його навчання, судом першої інстанції правомірно визначено розмір аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно до 4 грудня 2017 року, оскільки двадцяти трьохрічного віку ОСОБА_1 досягне до закінчення навчання.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на необхідність зменшення розміру аліментів є безпідставними, оскільки вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що відповідач має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює та щомісячно отримує заробітну плату. Розмір стягнутих аліментів на утримання повнолітнього сина відповідача, не порушує інтереси інших дітей відповідача та відповідає зобов'язанню батьків їх утримувати.

Також не заслуговують на увагу й твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при визначені розміру аліментів не врахував його стан здоров'я, оскільки вказані обставини були досліджені та враховані судом. Не спростовані вказані висновки суду і при розгляді справи в апеляційному порядку, оскільки на підтвердження стану здоров'я відповідачем було надано виписку із медичної картки за серпень 2011 року, консультативний висновок спеціаліста від 16.05.2012 року та направлення на лікування від 28.08.2010 року, які не підтверджують необхідність щомісячного придбання відповідачем ліків для продовження лікування.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на необхідність стягнення аліментів на повнолітню дитину, виходячи з передбаченого ст.182 СК України їх мінімуму - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необґрунтованими та не відповідають вимогам ст.ст. 200, 182 СК України, оскільки позивач є повнолітнім.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на необхідність стягнення додаткових витрат на оплату оренди житла у розмірі 500 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст. 6 Сімейного кодексу України).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Однак норми цієї глави не поширюють дію положень ст.185 Сімейного кодексу України на правовідносини, які виникають між батьками з приводу їх участі в утриманні повнолітніх дочки, сина.

Врахувавши вказані вимоги законодавства судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на оренду житла у зв'язку з навчанням, оскільки участь батьків у додаткових витратах, які несуть повнолітні діти, законодавством не передбачена.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:/підпис/ Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова