АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4394/15 Справа № 200/917/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевцова Т. В. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Видюковій Ю.С.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, Прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просив зобов'язати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання та досудового слідства.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 26 січня 2014 року на площі, розташованій біля Дніпропетровської обласної державної адміністрації за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Кірова,1, відбулася мирна акція протесту, учасники якої мали на меті продемонструвати свою позицію стосовно подій, які відбулися в Україні останнім часом.

Того ж дня на розі проспекту Пушкіна та вул. Шмідта він був затриманий невідомими особами в цивільному одязі, які представилися працівниками міліції.

26 січня 2014 року слідчим СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Багмет М.О. о 21 год. 45 хв. позивачу вручили повідомлення про підозру.

27 січня 2014 року слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська виніс ухвалу про застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 березня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014 року ухвала слідчого судді була скасована та постановлено нова, якою застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2014 року його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року, кримінальне провадження в частині підозри його у вчинені злочину за ч.1 ст.294 КК України закрито, на вказану ухвалу було подано скаргу до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2014 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2014 року у задоволенні клопотання прокуратури м. Дніпропетровська про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року відмовлено, а клопотання і додані матеріали повернуті до прокуратури м. Дніпропетровська для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Постановою від 28 травня 2014 року прокуратури м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000228 у частині пред'явлення йому підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Позивач вказував, що його до кримінальної відповідальності притягнуто незаконно, внаслідок чого, йому та його сім'ї завдано значної моральної шкоди безпідставним затриманням, обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перебування у СІЗО, обшуків, що провадились вдома, розповсюдження інформації через ЗМІ про його затримання та взяття під варту.

В зв"язку із застосуванням до нього запобіжного заходу - взяття під варту впродовж тижня були зруйновані його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений можливості спілкуватися зі своєю сім'єю, друзями і підтримувати стосунки з оточуючими людьми.

Його сім'я пережила жах в зв'язку з його безпідставним затриманням, обшуком вдома, розповсюдженням інформації про його затримання в ЗМІ, що негативно вплинуло на всю його родину та завдало глибоку психологічну травму, яку внаслідок незаконних дій правоохоронних органів зазнали він та його рідні.

Також позивач посилався на те, що зганьблено його честь і гідність, так як його соціальний статус знижено до рівня злочинця, що брав участь у масових заворушеннях.

Його ділова репутація зазнала шкоди, підірвано його контакти, як порядної особи з невизначеною кількістю людей, тому що його робота пов'язана з безпосереднім спілкуванням зі значною кількістю осіб, які будуть із сумнівом відноситись до його невинуватості, виходячи з принципу: "Немає диму без вогню". Крім того, у нього назавжди залишиться страх перед власною Державою та її органами, що здійснюють досудове слідство.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання та досудового слідства. Судові витрати віднесено на рахунок Держави.

У задоволенні вимог в іншій частині позову відмовлено.

В скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні вимог.

До апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області приєдналося Головне управління МВС України у Дніпропетровській області(а.с.62-64).

В скарзі Прокуратура Дніпропетровської області посилається на порушення судом норм матеріального права, просить змінити рішення суду, зменшивши розмір моральної шкоди та розрахувати її відповідно до ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду".

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10, 57 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26 січня 2014 року позивач був затриманий працівниками міліції, в той же день слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_3 у приміщенні Кіровського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області і вручено повідомлення про підозру за ч.1 ст.294 КК України/а.с.7,8/.

27 січня 2014 року слідчий СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Багмет М.О. звернувся до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про застосування відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2014 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 березня 2014 року/а.с.9/.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014 року ухвала слідчого судді скасована та постановлена нова, якою до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання/а.с.10/.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2014 року у задоволенні клопотання прокуратури м. Дніпропетровська про звільнення позивача від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року відмовлено, а клопотання і додані матеріали повернуті до прокуратури м. Дніпропетровська для здійснення кримінального провадження в загальному порядку/а.с.11/.

Постановою від 28 травня 2014 року прокурора м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000228 у частині пред'явлення позивачу підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 4 ст. 62 Конституції України передбачено, що у разі скасування вироку суду, як неправосудного, держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

В п. 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

З урахуванням обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що особисті немайнові права позивача порушено органом дізнання та досудового слідства.

Безпідставним притягненням позивача до кримінальної відповідальності, позбавленням його волі шляхом обрання запобіжного заходу та розповсюдженням щодо нього інформації про вчинення злочину, а також проведенням у нього вдома обшуку, йому спричинена моральна шкода.

Факт притягнення до кримінальної відповідальності перешкодив позивачу, як особистості, активному соціальному функціонуванню, реалізації життєвих планів, принизив почуття власної честі та гідності.

Позивач втратив відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе та своєї родини, за місцем знаходження якої було проведено обшук та впевненість у тому, що правоохоронні органи є гарантами його та його родини безпеки від протиправних посягань, впевненість у своїй правовій захищеності та у реалізації своїх прав та обов'язків, у спілкуванні з товаришами та колегами.

Оскільки доведено факт заподіяння позивачеві моральних страждань органами дізнання та досудового слідства, суд правомірно відшкодував моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішення суду відповідає, встановленим обставинам і матеріалам справи, вимогам норм матеріального, процесуального права.

Доводи скарг стосовно незаконності рішення суду є безпідставними, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не спростовують правильність висновків у рішенні суду, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.212 ЦПК України).

Необгрунтованим є посилання в скарзі Прокуратури Дніпропетровської області про перерахунок розміру моральної шкоди відповідно до вимог ст.ст.13,23 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду", оскільки визначений судом розмір спричиненої позивачу моральної шкоди відповідає: засадам розумності і справедливості, ступеню та тривалості протиправної поведінки працівників правоохоронних органів щодо позивача та не суперечить правилам щодо вимог зазначених норм.

Інші доводи скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, до якої приєдналося Головне управління МВС України у Дніпропетровській області, відхилити.

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області відхилити. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.