Номер провадження 2/754/122/15
РІШЕННЯ

Іменем України

20.01.2015 Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
з участю секретаряСолодухіної Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Державна реєстраційна служба України про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася позивач ОСОБА_3 з позовом, який уточнювався в процесі судового розгляду (а.с.159-162), з вимогами до відповідача ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 кв. АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її хрещена ОСОБА_4, яка за життя, 15 травня 1996 року, склала заповіт на її, ОСОБА_3 ім»я, яким заповіла їй свою кв. АДРЕСА_1. У передбачений законом строк, а саме вона звернулася до нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Станом на 16.06.2011 вона отримала відповідь з БТІ, згідно якої їй відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності, оскільки перехід прав власності на квартиру вже відбувся. В подальшому стало відомо, що ОСОБА_6 зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2011, укладеного муж ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ОСОБА_7, у свою чергу, отримала у власність квартиру на підставі Свідоцтва від 12.03.2011, виданого Державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту про передачу арештованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 02.03.2011. На підставі договору купівлі-продажу спірної квартири від 21.10.2011, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 Оскільки спірна квартира вибула із володіння ОСОБА_4 не з її волі, а шляхом підробки Акту про передачу арештованого майна стягувану в рахунок погашення боргу від 03.03.2011, що став підставою для видачі Свідоцтва про право власності від 12.03.2011 ОСОБА_7 не мала жодного права відчужувати квартиру на користь ОСОБА_6, а ОСОБА_5 не є добросовісним набувачем.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року постановлено витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 кв. АДРЕСА_1, на користь особи, якій вона належала за життя - ОСОБА_4, шляхом внесення відомостей в Єдиний державний реєстр права власності на нерухоме майно про належність ОСОБА_4 на праві власності кв. АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року заочне рішення від 21 листопада 2013 року скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладене у позові та на те, що оскільки спірна квартира вибула із володіння ОСОБА_4 не з її волі, а шляхом підробки Акту про передачу арештованого майна стягувану в рахунок погашення боргу від 03.03.2011, що став підставою для видачі Свідоцтва про право власності від 12.03.2011, ОСОБА_7 не мала жодного права відчужувати квартиру на користь ОСОБА_6, а остання в подальшому - на користь ОСОБА_5

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що судом встановлено законність правочинів всіх власників спірної квартири. Відповідач ОСОБА_5 21.10.2011 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу придбала у власність кв. АДРЕСА_1 з дотриманням всіх процедурно - правових вимог, майно зареєстровано в БТІ м. Києва та отримано технічний паспорт. ОСОБА_3 вже скористалася правом на оскарження переходу права власності спадкового майна, при цьому законність правочинів власників та законність дій нотаріусів визнано рішенням суду. Зазначає також і те, що спадщина в законний спосіб прийнята новим власником ( не одним), які своє право оформили нотаріально, а ОСОБА_3 не є власником майна і не може подавати позов про витребування майна у законного власника. Правом на оскарження правочинів договорів купівлі - продажу позивач вже скористалася. Звертає увагу на те, що Деснянським районним судом м. Києва розглядаються ідентичні справи, що потребує застосування ст. 207 ЦПК України.

Представник третьої особи - Державна реєстраційна служба України до суду не з»явився, про розгляд справи повідомлялися належним чином, просили суд розглядати справу за відсутності представника Укрдержреєстру та винести рішення у відповідності до чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Як встановлено в судовому засіданні, 15 травня 1996 року ОСОБА_4 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дев»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В., яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 кв. АДРЕСА_1 (далі по тексту спірна квартира). (а.с.10)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла у віці 79 років. (а.с.9)

Судом витребовувалися матеріали цивільної справи № 2-3506/12 для огляду в судовому засіданні, згідно з якої вбачається наявність спадкової справи щодо майна ОСОБА_4 та даних, які витребовувалися, щодо наявності самого заповіту.

Відповідно до вимог ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою.

У визначений законом строк, 22 квітня 2011 року, ОСОБА_3 звернулася до 22 -ї Київської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Таким чином, спадщина за заповітом від 15 травня 1996 року була відкрита ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті спадкодавця ОСОБА_4) і саме з цієї дати спірна квартира мала б належити спадкоємцю ОСОБА_3, але остання була позбавлена можливості реалізувати свої майнові права та отримати свідоцтво про право на спадщину.

16 червня 2011 року на ім.»я ОСОБА_3 з БТІ надано відповідь, в якій зазначено про відмову у проведенні державної реєстрації права власності, оскільки перехід прав власності на кв. АДРЕСА_1 вже відбувся.

В судовому засіданні встановлено.

В матеріалах справи міститься Акт від 02 березня 2011 року про передачу арештованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу. (а.с.17)

Відповідно до змісту зазначеного Акту, державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Данилюком Р.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2986/10 від 08.09.2010 р., виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 358 671,53 грн. були проведені виконавчі дії щодо арешту та опису майна боржника, серед якого було описано, арештовано та передано на реалізацію до ДП «Укррезерв» спірну квартиру - кв. АДРЕСА_1. Надалі в Акті про передачу майна йдеться про кількаразово проведені торги з реалізації арештованого майна, що не відбулися з різних причин та про те, що у зв»язку з надходженням заяви від 16.02.2011 про бажання стягувача залишити за собою майно в рахунок погашення заборгованості, прийнято відповідне рішення.

Зазначений Акт про передачу майна не лише підписаний державним виконавцем Данилюком Р.В. та ОСОБА_7, але й затверджений підписом начальника ВДВС Ніколаєвим С.В. та гербовою печаткою установи.

В подальшому, на підставі вищезазначеного Акту про передачу арештованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу, ОСОБА_7, в свою чергу, отримала у власність квартиру на підставі Свідоцтва від 12 березня 2011 року, виданого Державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.16)

Таким чином, 12 березня 2011 року ОСОБА_7 видано Свідоцтво, на підставі якого остання отримала у власність спірну квартиру.

10 травня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на спірну квартиру. (а.с.13)

21 жовтня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.14-15)

З приводу незаконного заволодіння спірною квартирою ОСОБА_3 звернулась до правоохоронних органів, які порушили кримінальну справу по факту шахрайства.

У відповіді від 09 листопада 2011 року № 15099 Головне Управління юстиції у м. Києві вказало, що відповідно до інформації, наданої відділами ДВС Деснянського та Шевченківського районних управлінь юстиції у м. Києві встановлено, що перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчий документ № 2-2986/10 від 08.09.2010 року Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 коштів в сумі 358 671,53 грн. на виконання до відділів ДВС Деснянського та Шевченківського районних управлінь юстиції у м. Києві не надходив та на виконанні не перебував.

Додатково повідомлялося, що постанова про накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 не виносилась, дана квартира на реалізацію не передавалась, постанова № 21308957 від 14.02.2011 р. щодо передачі не реалізованого майна ОСОБА_7 не виносилася.

За даним фактом порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України.

У відповіді від 22 вересня 2011 року № 282 ДП «Укррезерв» повідомило, що прилюдні торги по реалізації спірної квартири не проводилися та даний об'єкт на реалізацію до підприємства не передавався.

Листом від 26 липня 2011 року Деснянським районним судом м. Києва була надана відповідь, відповідно до змісту якої, вищевказана цивільна справа Деснянським районним судом м. Києва не розглядалася.

Таким чином, свідоцтво від 12 березня 2011 року, видане державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори на підставі сфальсифікованого (підробленого) Акту про передачу арештованого майна стягувачу від 02 березня 2011 року стало підставою для реєстрації права власності ОСОБА_7 спірної квартири в Київському БТІ.

Як вбачаться з вищенаведеного, надалі спірна квартира була продана ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6, яка в свою чергу продала ОСОБА_5

Оскільки спірна квартира вибула із володіння ОСОБА_4 не з її волі, а шляхом підробки Акту про передачу арештованого майна стягувану в рахунок погашення боргу від 03.03.2011, що став підставою для видачі Свідоцтва про право власності від 12.03.2011, ОСОБА_7 не мала жодного права відчужувати квартиру на користь ОСОБА_6

Відповідно до ст.ст. 1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Підстави припинення права власності визначені ст. 346 ЦК України.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що припинення цивільної правоздатності померлої ОСОБА_4 не припиняє її права власності на майно на час відкриття спадщини. Отже, ОСОБА_4 залишається власником квартири до моменту оформлення у встановленому законом порядку спадщини та набуття права власності на майно спадкоємцем.

Окрім того, зазначені правовідносини допускають правонаступництво, отже спадкоємець ОСОБА_3 позивач по справі, має право ставити питання про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Водночас, Верховним Судом України при розгляді справ за № 6-107цс12 та № 6-136цс12 висловлені наступні правові позиції.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

П.3 ч. 1 ст. 388 ЦК передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Ч.1 ст. 388 ЦК передбачає необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна.

Враховуючи обставини та факти наведені вище, ОСОБА_4 не передавала спірну квартиру у володіння іншим особам. Вказане майно вибуло із володіння ОСОБА_4 не з її волі, а тому має бути повернуто у її власність.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в оому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Таким чином, оскільки спірна квартира була відчужена поза волею позивача, остання має право вимагати відновлення свого права. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набула речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру (ч. 2 ст. 1299 ЦК України)

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6 - 164цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.

Відтак є підстави для задоволення позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 179, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст. 330,387-388,1216,1218,1220,1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 кв. АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б.