Справа № 0413/6102/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борис О.Н., з участю секретаря Хазієвої Т.В., у відсутність сторін, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ СУХА БАЛКА" про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати при звільненні, моральної шкоди та витрат на правову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який у ході розгляду справи неодноразово уточнював, до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" (надалі - ПАТ "Євраз Суха Балка") про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачену заробітну плату за час відпусток за період з 12.01.1996 року по 01.04.2010 року у розмірі 1487,28 грн , компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в сумі 13518,69 грн , середній заробіток за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати за період з 02.04.2010 року по 21.07.2014 року у розмірі 134 258,46 грн , моральної шкоди у сумі 5000 грн та витрат на правову допомогу у сумі 2625,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що у період з 12.01.1996 року по 01.04.2010 року він працював на різних посадах у відповідача та за час його роботи на підприємстві наказами неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпустки проводилось із порушенням законодавства. Неповна виплата належних йому грошових сум спричинила йому моральні страждання.

Позивач у судовому засіданні не був присутній, представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала у повному обсязі , просила задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, надала усні та письмові пояснення, відповідно до яких що при звільненні позивачеві були виплачені всі належні до виплати суми, при цьому на час звільнення спору про розміри належних працівникові сум не було, такі суми на момент звільнення не були нараховані, а отже не підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати. Також вказала , що не підлягають застосуванню коефіцієнти, на застосуванні яких наполягає представник позивача, оскільки Наказом № 114 від 12.02.1996 року передбачено застосування коефіцієнту 1,0 під час розрахунку заробітку за відпустки. Крім того вказала, що вважає необхідним застосування при розрахунку недоплати Спільної постанови від 06.02.2012 року, якою визначено формулу зменшення суми заборгованості при застосуванні коефіцієнтів підвищення, оскільки вказана Спільну постанова є правомірною, прийнятою в межах повноважень Генерального директора ПАТ "Євраз Суха Балка" та уповноважених осіб трудового колективу. Також просила відмовити в задоволенні частини вимог до серпня 2001 року у зв'язку із пропуском позовної давності.

Судом встановлено, що в період з 12.01.1996 року позивач працював в ПАТ "Євраз Суха Балка".

Протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпусці.

У заявлений позивачем спірний період, починаючи з 2001 по 2007 роки Наказами по підприємству №191 від 28.02.1995 року, №462 від 28.06.1996 року, №522 від 24.07.1997 року, №312 від 25.04.2000 року , № 1252 від 19.12.2001р, № 637 від 29.07.2003р, № 717 від 20.08.2003р., №391 від 21.04.2004 року, №952 від 15.09.2004 року, №83 від 24.01.2005 року, №331 від 21.03.2005 року, № 92 від 31.01.2006 року, №367 від 05.04.2006 року, №1117 від 02.10.2006 року, №23 від 05.01.2007 року, №624 від 08.05.2007 року, №1432 від 10.10.2007 року, №103 від 22.01.2008 року, №614 від 18.04.2008 року, №1269 від 30.07.2008 року, №1705 від 13.10.2008 року неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади працівникам підприємства.

Позивачу у спірному періоді відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час його відпусток, а саме без корегування його заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчислені середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати ОСОБА_1 за весь період роботи на ПАТ "Євраз Суха Балка" заробітної плати за час відпусток.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Згідно підпункту "а"п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 (далі - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пункт 10 вищевказаного Порядку передбачає, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в період роботи ОСОБА_1 підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі вищезазначених наказів.

Так, Спільною постановою Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ "Євраз Суха Балка"від 06.02.2012 року № 3 визнано порушення п.10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ "Євраз Суха Балка" з 01.01.1995 року по 01.03.2010 року, постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам ВАТ "Суха Балка"та ПАТ "Євраз Суха Балка"за вказаний період із застосуванням формули: Корегуючий коефіцієнт = 1+ розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (в частках одиниці) х 0,71).

Вирішуючи позовні вимоги суд враховує положення Спільної Постанови № 3 від 06.02.2012 року Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ "Євраз Суха Балка".

Пунктом 1.3 якої встановлено, що виплата недоплаченої заробітної плати за час відпусток здійснюється з урахуванням фінансових можливостей ПАТ "Євраз Суха Балка" з корегуванням за вищевказаною формулою.

При цьому враховує, що Спільна Постанова прийнята за згодою роботодавця та профспілок, які діють в інтересах робітників, в межах їх компетенції, не суперечать законодавству, й по суті є погодженням з профспілками дій адміністрації.

На виконання постанови видано Наказ № 295 від 16.02.2012 року,яким визначено порядок здійснення виплат. На час ухвалення рішення по справі Постанова та Наказ є чинними.

Зазначена постанова не є предметом спору по справі, що переглядається. З приводу її незаконності позов не заявлено.

Таким чином:

Відпустка липень- вереснь 1997 року:

Сумарний заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 6534,20 грн. З урахуванням Наказу № 114 від 12.02.1996 року становить - 8289,65 грн. Сума відпускних складає 1541,10 грн. з розрахунку ( 8289,65 грн./355 дн. х 66 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 1207,80 грн., сума недоплати становить 333,30 грн.

Відпустка березень- травень 1998 року

Сумарний заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 7452,56 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,5 згідно Наказу № 522 від 29.07.1997 року, становить - 7830,25 грн. Сума відпускних складає 1455,77 грн. з розрахунку ( 7830,25 грн /355 дн. х 66 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 1379,40 грн., сума недоплати становить 76,37 коп.

Відпустка березень- травень 2000 року

Сумарний заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 11526,21 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,3 згідно Наказу № 312 від 25.04.2000 року становить - 11526,21 грн. Сума відпускних складає 1840,83 грн. Фактично виплачена сума відпускних - 1415,99 грн., сума недоплати становить 424,84 грн.

Відпустка лютий- березень 2001 року

Сумарний заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 16953,29 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,3 згідно Наказу № 312 від 25.04.2000 року становить - 17685,56 грн. Сума відпускних складає 1644,01 грн, виходячи з розрахунку: 17685,56 грн /355х33. Фактично виплачена сума відпускних - 1571,46 грн., сума недоплати становить 72,55 грн.

Відпустка березень- квітень 2002 року

Сумарний заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 19764,68 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,61 згідно Наказу № 1252 від 19.12.2001 року становить - 29970,45 грн. Сума відпускних складає 2785,99 грн. з розрахунку ( 29970,45 грн./355 дн. х 33 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 1881,33 грн., сума недоплати становить 904,66 грн.

Відпустка жовтень- листопад 2002 року

Сумарний заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 19059,17 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,61 згідно Наказу № 1252 від 19.12.2001 року становить - 22027,44 грн. Сума відпускних складає 1985,579 грн. з розрахунку ( 22027,44 грн./355 дн. х 32 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 1722,88 грн., сума недоплати становить 262,69 грн.

Відпустка липень- вересень 2003 року

Сумарний заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 20481,99 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,7 згідно Наказу № 717 від 20.08.2003 року становить - 34819,38 грн. Сума відпускних складає 3138,65 грн. з розрахунку ( 34819,38 грн./355 дн. х 32 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 1851,52 грн., сума недоплати становить 1287,13 грн.

Відпустка листопад- грудень 2003 року:

Сумарний заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 21204,43 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,7 згідно Наказу № 717 від 20.08.2003 року становить - 31932,01 грн. Сума відпускних складає 2698,48 грн. з розрахунку ( 31932,01 грн./355 дн. х 30 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 1797,00 грн., сума недоплати становить 901,48 грн.

Відпустка квітень- червень 2004 року

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 21464,46 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,1360 згідно наказу №391 від 21.04.2004 року, 1, 7 №717 від 20.08.2003 року, 29872,53 грн . Сума відпускних складає 2608,59 грн. з розрахунку ( 29872,53 грн./355 дн. х 31 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 1885,11 грн., сума недоплати - 723,48 грн.

Відпустка жовтень- листопад 2004 року

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 22484,57 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,1360 згідно наказу №391 від 21.04.2004 року 25368,95 грн . Сума відпускних складає 2286,78 грн. з розрахунку ( 25368,95 грн./355 дн. х 32 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 2020,48 грн., сума недоплати - 266,30 грн.

Відпустка серпень- вересень 2005 року

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 32807,47 грн. З урахуванням коефіцієнту 1, 0584 згідно Наказу № 952 від 15.09.2004 року, 1,25 згідно наказу №83 від 24.01.2005 року - 27164,79 грн, 1, 2014 згідно наказу №331 від 21.03.2005 року , 1,2 наказ № 83 від 24.01.2005 року 39,504,05 грн . Сума відпускних складає 3449,64 грн. з розрахунку ( 39504,05 грн./355 дн. х 31 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 2907,18 грн., сума недоплати становить 542,46 грн.

Відпустка листопад- грудень 2005 року

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 36757,02 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,25 згідно наказу №83 від 24.01.2005 року - 27164,79 грн, 1, 2014 згідно наказу №331 від 21.03.2005 року , 1,2 наказ № 83 від 24.01.2005 року 40152,88 грн . Сума відпускних складає 3506,30 грн. з розрахунку ( 40152,88 грн./355 дн. х 31 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 3218,73 грн., сума недоплати становить 287,57 грн.

Відпустка квітень- травень 2006 року

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 40172,24 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,06481 згідно наказу №92 від 31.01.2006 року ,1,2014 №331 від 21.03.2005 року становить - 43454,96 грн. Сума відпускних складає 3794,66 грн. з розрахунку ( 43454,96 грн./355 дн. х 31 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 3532,14 грн., сума недоплати становить 262,52 грн.

Відпустка вересень- жовтень 2006 року

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 39154,06 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,06481 згідно наказу №92 від 31.01.2006 року ,1,2014 №331 від 21.03.2005 року становить - 40875,63 грн. Сума відпускних складає 1501,08 грн. з розрахунку ( 40875,63 грн./354 дн. х 13 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 1437,804 грн., сума недоплати становить 63,28 грн + 132,24 = 195,52 грн

Відпустка червень- серпень 2007 року

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 42407,68 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,06481 згідно наказу №92 від 31.01.2006 року ,1, 0181 наказ №1117 від 02.10.2006 року , 1,1- наказ №23 від 05.01.2007 року становить - 47335,53 грн. Сума відпускних складає 3866,86 грн. з розрахунку ( 47335,53 грн ./355 дн. Х 29 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 3464,34 грн., сума недоплати становить 402,52 грн

Відпустка вересень- жовтень 2007 року

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці -47157,15 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,06481 згідно наказу №92 від 31.01.2006 року ,1, 0181 наказ №1117 від 02.10.2006 року , 1,1- наказ №23 від 05.01.2007 року становить - 50342,15 грн. Сума відпускних складає 3970,68 грн. з розрахунку ( 50342,15 грн ./355 дн. Х 28 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 3719,52 грн., сума недоплати становить 275,64 грн

Відпустка березень- квітень 2008 року:

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 51444,57 грн. З урахуванням коефіцієнту 1, 0125 згідно наказу № 1432 від 10.10.2007 року , 1,1144 згідно Наказу № 103 від 22.01.2008 року, 1,0686 згідно Наказу від 08.05.2007 року № 624 становить - 57126,86 грн.

Сума відпускних складає 3379,34 грн. з розрахунку ( 57126,86 грн. /355 дн. х21 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 3034,71 грн., сума недоплати становить 564,30 грн.

Відпустка липень- серпень 2008 року:

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці -50965,48 грн. З урахуванням коефіцієнту 1, 0125 згідно наказу № 1432 від 10.10.2007 року , 1,1144 згідно Наказу № 103 від 22.01.2008 року, 1,0221 наказ №614 від 18.04.2008 року становить - 63246,42 грн.

Сума відпускних складає 5522,96 грн. з розрахунку ( 63246,42 грн. /355 дн. Х31 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 4437,96 грн., сума недоплати становить 1085,00 грн.

Відпустка лютий- квітень 2009 року:

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 48629,12 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,15 наказ № 1269 від 30.07.2008 року , 1,05 наказ № 1705 від 13.10.2008 року, 1,0221 наказ №614 від 18.04.2008 року становить - 53240,44 грн.

Сума відпускних складає 5005,44 грн. з розрахунку ( 53240,44 грн. /351 дн. Х33 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 4571,82 грн., сума недоплати становить 433,62 грн.

Відпустка серпень- вересень 2009 року:

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 39280,23 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,05 наказ № 1705 від 13.10.2008 року, становить - 39739,79 грн.

Сума відпускних складає 1816,64 грн. з розрахунку ( 39739,79 грн. /350 дн. Х16 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 1795,68 грн., сума недоплати становить 20,96 грн.

Відпустка лютий 2010 року:

Середній заробіток за 12 місяців, що передували відпустці - 40470,07 грн. З урахуванням коефіцієнту 1,05 наказ № 1705 від 13.10.2008 року, становить - 42147,29 грн.

Сума відпускних складає 3410,68 грн. з розрахунку ( 42147,29 грн. /346 дн. Х28 днів відпустки). Фактично виплачена сума відпускних - 3275,16 грн., сума недоплати становить 135,52 грн.

Отже, з урахуванням положень вказаної Спільної постанови, недоплата заробітної плати за 21 відпустку позивача складає 6575,81 грн. ( 9261,71 грн х 0,71).

Як встановлено матеріалами справи, за заявою позивача від 27.07.2012 року, ПАТ "Євраз Суха Балка" йому у серпні 2012 року, нарахована заробітна плата за час відпусток у сумі 7774,43 грн. та виплачено за мінусом податку - 6608,27 грн.

Таким чином, з урахуванням того, що позивачу за його заявою виплачено всі суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача в рахунок недоплаченої заробітної плати за час відпусток за перірод з 12.01.1996 року по 01.04.2010 року у сумі 1487,28 грн .

Заява представника відповідача про застосування строків позовної давності щодо вимог до 01.08.2001 року задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, про порушення свого права позивач дізнався зі Спільної постанови № 3 від 06.02.2012 року.

Норми ЦК України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257), а також спеціальну позовну давність (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність. Крім того, частина перша статті 268 ЦК України містить перелік позовних вимог, на які позовна давність взагалі не поширюється, а в частині другій цієї статті зазначено, що законом можуть бути встановлені додатково інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Згідно положень ст.238 КЗпП України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин - до 01.08.2001 року) при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних йому сум без обмеження будь-яким строком.

Частинами 1,2 статті 233 КЗпП України зі змінами, внесеними після 01.08.2001 року, передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У зв'язку з чим, на думку суду, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення витрат компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період з 01.01.2000 року по 21.07.2014 року у сумі 11426,03 грн суд виходить з наступного.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що у період із 1996 року по 2010 рік ОСОБА_1 працював у ПАТ "Євраз Суха Балка" підземним машиністом. У серпні 2012 року позивачу виплатили заборгованість по заробітній платі за період відпустки з 1996 року по 2010 рік.

Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - Положення).

Виходячи з аналізу зазначених нормативних актів та змісту п. 43 наведених вище Правил, в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України "Про оплату праці" і Положенням.

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведено компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком, у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи 1 січня 2001 року. При цьому п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівника втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Тобто, своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди за період з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі наведеного Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, а з 1 січня 2001 року - на підставі вказаного Порядку від 21 лютого 2001 року № 159.

Згідно з п. 2 Положення компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи з січня 1998 року, якщо індекс інфляції цін на споживчі товари і тарифів послуг за цей період зріс більше як на один відсоток.

Отже, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої зарплати, а не при спорі щодо визначення розміру середнього заробітку за час відпустки.

Суд дійшов висновку, що не може бути застосовано Закон України про "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", оскільки згідно зі ст. 3 цього Закону України сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу. Судом установлено, що відповідач не заперечує того факту , що підприємством Порядок визначення середнього заробітку , передбаченого п.10 постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 , не було дотримано. Спірна сума заробітної плати за час відпусток позивачу не була нарахована взагалі . При цьому відсутня умова компенсації втрати частини доходів , а саме наявність нарахованої , але не виплаченої заробітної плати , тому не може наставати відповідальність за вищезазначеними нормами законодавства.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати у сумі 134 258, 46 грн суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, шо належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповнова женого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазна чені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприєм ство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або упо вноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодуван ня в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільнен ні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноважено го ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розра хунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012, дає підстави вважати, шо невиплата звільненому пра цівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопору шення, яким є день фактичного розрахунку.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а під час не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2010 року по 21.07.2014 року складає 134 258,46 грн, виходячи з разрахунку позивача, з яким суд погоджується, виходячи з наступного:

З 02.04.2010 року по 01.04.2014 року = 48 міс.х 21 день х 123,06 грн=124 044, 48 грн; з 02.04.2014 року по 01.07.2014 року = 3 міс х21 день х 123,06 грн = 7752, 78 грн ; з 02.07.2014 року по 21.07.2014 року = 20 днів х 123,06 = 2 461,20 грн.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 зазначено, що у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми , на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин.

Суд, враховуючи, що розмір середнього заробітку , виходячи з меж позовних вимог, складає 134 258,46 грн , вважає за необхідне при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку врахувати положення п.п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику застосування законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 , істотність розміру середнього заробітку за час затримки виплат порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин по справі, зокрема, що заборгованість підприємства утворилась за весь час роботи позивача, відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві та подальші дії відповідача , спрямовані на виплату сум недоплати в добровільному порядку та співмірність заявлених вимог.Враховуючи наведене на користь позивача необхідно стягнути 8500 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі 5000 грн суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, підлягають задоволенню частково, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума в розмірі 200 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у сумі суд виходить з наступного.

Відповідно до п.47 -48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах " №10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Позовні вимоги обґрунтовані, оскільки вичерпний перелік наданих позивачу юридичних послуг вказаний в п.4 Договору про надання юридичних послуг від 01.06.2012 року (а.с. 103 т.2).

Таким чином, позовні вимоги позивача про відшкодування йому витрат на правову допомогу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 21 Закону України "Про відпустки", Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ СУХА БАЛКА" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати при звільненні у сумі 8500 грн, без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ СУХА БАЛКА" на користь ОСОБА_1 у рахунок моральної шкоди 200 грн.

Стягнути Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ СУХА БАЛКА" на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування витрат на правову допомогу 2625 (дві тисячі шістьсот двадцять п'ять) гривень 60 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ СУХА БАЛКА" на користь держави судовий збір - 243 грн 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Н. Борис