Ухвала

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - відділ опіки і піклування виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, про поновлення права на житло, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим згодом позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «КЗРК»), ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення права на житло.

Зазначала, що з липня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з листопада 2008 року вона була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1, за вказаною адресою була зареєстрована й донька.

На підставі заочного рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2012 року її з донькою було знято з реєстрації за вказаною адресою, в подальшому зазначене рішення суду було скасовано й позов за заявою позивачів залишено без розгляду.

У серпні 2012 року, у зв'язку із знесенням вказаного жилого будинку ПАТ «КЗРК» виплатило ОСОБА_3 та ОСОБА_2 компенсацію збитків та витрат, пов'язаних із знесенням домоволодіння, проте вона була позбавлена права на отримання житта й компенсації, оскільки на той час була знята з реєстрації на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити та поновити її право на житло, шляхом зобов'язання відповідача ПАТ «КЗРК» надати їй з донькою житло, у розмірах визначених ЖК Української РСР.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2014 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 та її малолітній доньці ОСОБА_4 право на житло.

Зобов'язано ПАТ «КЗРК» забезпечити ОСОБА_1 та її малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно ст. ст. 47-48 ЖК Української РСР.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволені позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент прийняття рішення про виплату компенсації збитків та витрат, пов'язаних із знесенням спірного домоволодіння, позивач, згідно рішення суду була знята з реєстрації в ньому, а відтак її право на житло чи виплату компенсації порушено не було.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що позивач 19 липня 2008 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_3

27 листопада 2008 року ОСОБА_1, як член сім'ї була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, власниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

01 вересня 2009 року у вказаному будинку також була зареєстрована донька сторін ОСОБА_4

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2012 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, та додатковим рішенням цього ж суду від 20 серпня 2012 року, ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_4 зняті з реєстрації за вищевказаною адресою.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2012 року зазначене заочне рішення скасовано й справу призначено до розгляду в загальному порядку.

При новому розгляді даної справи, ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2013 року позовна заява ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишена без розгляду.

На підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів № 355 від 05 вересня 1979 року, рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 338 від 12 жовтня 2011 року «Про наміри ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відселення мешканців жилих будинків, що потрапляють в зону зсуву земної поверхні від гірничих робіт шахти ім. Леніна, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були відселені з будинку АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, у зв'язку з його знесенням, і відповідачам на підставі їх заяв ПАТ «КЗРК» в серпні 2012 року виплатило компенсацію збитків та витрат, пов'язаних із знесенням домоволодіння та відселення через вилучення земельної ділянки, після чого вказаний жилий будинок з господарськими спорудами було знесено і знищено.

За правилами ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 171 ЖК Української РСР у разі знесення жилих будинків, що є у приватній власності громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб, зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири у будинках державного або громадського житлового фонду.

Статтею 111 ЖК Української РСР передбачено, що у разі знесення будинку у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконкомом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації - цією організацією.

Проте у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів позивача належним чином не перевірив, не встановив усіх фактичних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного її вирішення, не з'ясував кому саме була відведена земельна ділянка, на якій було розташоване спірне домоволодіння й відповідно не визначився з тим хто й в якому порядку має забезпечити позивача житлом чи сплатити грошову компенсацію, унаслідок чого дійшов передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд безпідставно зазначив про те, що ОСОБА_1 не проживала у спірному будинку й не несла витрат по сплаті комунальних послуг, оскільки вказані обставини не впливають на її право на отримання компенсації, оскільки вона на законних підставах була вселена у вказаний будинок й була там зареєстрована до теперішнього часу як колишній член сім`ї власника, що надає їй право користування житлом, яке в подальшому було знесено.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України й допустив суттєву неповноту у вирішенні даного спору.

З огляду на наведене, ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення та ухвала апеляційного суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року скасувати й передати справу на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко