АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/2717/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження № 22-ц/774/738/К/15 Приміч Г.І.
Категорія № 48 (І) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Трофименко О.О.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання придбаного під час спільного проживання майна спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову по цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання придбаного під час спільного проживання майна спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного майна.

Накладено арешт та заборонено вчиняти певні дії, а саме: відчужувати домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке в цілому складається з: житлового будинку А-1 (загальна площа 50,70 кв.м., житлова площа 21,40 кв.м.); літньої кухні-сараю В; погрібу Г п/д; вбиральні Д; огорожі 1,2; водоколонки І; замощення ІІ та земельну ділянку площею 0,2500 га., призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1.

Заборонено Криворізькому районному сектору головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вчиняти дії щодо реєстрації проживання будь-яких осіб за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав, за яких можливе утруднення чи унеможливлення у майбутньому виконання рішення суду. Накладаючи арешт на земельну ділянку, суд не взяв до уваги той факт, що взагалі відсутня позовна вимога ОСОБА_2 про скасування Державного акту на право власності на належну йому земельну ділянку. Крім того, в ухвалі не наведено жодного доказу про необхідність застосування зазначених трьох видів забезпечення позову. Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що, предметом спору по даній справі є домоволодіння та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, а також врахував обсяг позовних вимог, відповідність, співмірність способу забезпечення позову та вартості майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9: «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків».

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду справи є домоволодіння та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, між сторонами виник спір з приводу встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання придбаного під час спільного проживання майна - спільним сумісним майном та розподіл спільного майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд, накладаючи арешт на земельну ділянку, не врахував те, що ОСОБА_2 не заявляла позовних вимог про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку - є безпідставними, оскільки, як вбачається із тексту зустрічної позовної заяви (а.с. 23-26), земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 - є предметом спору.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність постановленої у справі ухвали, а тому підлягають відхиленню.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції врахував всі докази, надані позивачем, з'ясував обсяг позовних вимог, а також пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальну загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни ухвали суду колегією суддів не встановлено, то ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: