Провадження № 2/537/73/2015
Справа № 537/5531/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2015 року Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Якимець Т.Є.

при секретарі - Курченко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та пені,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та пені.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, дала пояснення, що позивачка з листопада 2003 року по червень 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою. 25.06.2010 року рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03.04.2009 року з відповідача на утримання сина стягнуті аліменти. У 2012 році позивачка змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 в зв'язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_4. З 27 лютого 2009 року по липень 2014 року відповідач матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку не надав, заборгованість по сплаті аліментів за цей період складає 11922 грн. 01 коп.. В 2011 році позивачка дійшла з відповідачем згоди щодо добровільного виконання ним своїх обов'язків по утриманню дитини, за її заявою виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача було повернуто позивачці на підставі постанови Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 27.11.2011 року. Але згодом відповідач так і не виконав свої зобов'язання по утриманню дитини, в зв'язку з чим позивачка знову звернулася до виконавчої служби з виконавчим листом і 17.09.2013 року державним виконавцем Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. З листопада 2013 року по березень 2014 року ОСОБА_2 частково сплачував аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно. Виходячи з офіційних даних Державної служби статистики України щодо середньої заробітної плати штатних працівників у Полтавській області, прохає суд стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 27.02.2009 року по липень 2014 року в розмірі 39147 грн.76 коп. та пеню в сумі 11922 грн.01 коп.., а також понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 510 грн.60 коп..

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, пояснили суду, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 31.10.2014 року визначена державним виконавцем в сумі 6251 грн.87 коп., відповідачем 31.10.2014 року сплачена. В задоволенні позовних вимог щодо сплати пені позивачці необхідно відмовити в зв'язку з тим, що заборгованість по виплаті аліментів відповідачем погашена в ході судового розгляду справи, про повторне звернення до державного виконавця з виконавчим листом в 2013 році відповідач дізнався з листа державного виконавця в листопаді 2013 року і почав в добровільному порядку сплачувати аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в цей час на утриманні відповідача знаходився хворий батько, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у відповідача народився син ОСОБА_6. Вина відповідача в утворенні заборгованості по аліментам відсутня. На даний час заборгованості по сплаті аліментів відповідач не має.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивачки, відповідача, його представника, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11. 2003 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23.06.2010 року шлюб між сторонами розірвано.

В органах запису актів цивільного стану розірвання шлюбу зареєстровано 30.10.2012 року. що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 30.10.2012 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 187 від 30.10.2012 року.

27.11.1974 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 і прийняла його прізвище ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданим 16.11.2012 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області, актовий запис № 1022 від 16.11.2012 року.

Із виконавчого листа, виданого 03.04.2009 року Автозаводським районним судом м.Кременчука по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вбачається, що виконавчий лист надійшов до Крюківського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ 05.05.2009 року. Станом на 10.02.2012 року борг складав 5053 грн.35 коп..

27.02.2012 року державний виконавець Крюківського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», та 13.03.2012 року направила виконавчий лист № 2-1826 до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ.

В п.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

16.03.2012 року державний виконавець Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ відкрив виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1826, виданим 03.04.2009 року Автозаводським районним суд ом м.Кременчука.

За заявою ОСОБА_1 від 31.10.2012 року державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ 27.11.2012 року на підставі п.1 ч.1 ст.47 , ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві. Одночасно було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі , якщо є його письмова заява.

В листі за № 18615 від 24.06.2014 року начальник Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ зазначила, що 27.11.2012 року на підставі заяви ОСОБА_1, керуючись п.1 ст.47 закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачці, яка претензій, на той момент, до боржника не мала.

12.09.2013 року позивачка звернулася до Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ з заявою про примусове виконання виконавчого листа № 2-1826, виданим 03.04.2009 року Автозаводським районним судом м.Кременчука.

17.09.2013 року державний виконавець Крюківського ВДВС Кременчуцького МУБ відкрив виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1826.

Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ борг станом на 29.10.2014 року по виконавчому листу №2-1826, виданим 03.04.2009 року Автозаводським районним судом м.Кременчука, складає 6251 грн. 87 коп..

Допитана в судовому засіданні державний виконавець Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ пояснила суду, що 31.10.2014 року борг в сумі 6251 грн.87 коп. відповідачем погашений.

Відповідно до ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Суд вважає, що по справі спір щодо розміру заборгованості по аліментам відсутній, оскільки розмір заборгованості, нарахований державним виконавцем є більшим, чим сума заборгованості, зазначена позивачем в розрахунку заборгованості за період вересень 2013 року - липень 2014 року, існує спір щодо періоду нарахування заборгованості.

Суд вважає, що період нарахування заборгованості повинен рахуватися з часу відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача, тобто з 17.09.2013 року, оскільки за період з 27.11.2012 року по 16.09.2013 року примусове виконання за виконавчим листом не проводилося, від стягнення заборгованості в сумі 5053 грн.35 коп. позивачка відмовилася, написавши заяву про повернення виконавчого листа 31.10.2012 року.

Дійсно із розрахунку державного виконавця вбачається, що відповідач за період з 17.09.2013 року по 31.09.2014 року аліменти сплачував не в повному розмірі, в зв'язку з чим допустив заборгованість в сумі 6251 грн.87 коп., яку погасив 31.10.2014 року.

Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Із свідоцтва про народження, виданого 14.11.2013 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 723, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у відповідача народився син ОСОБА_6.

Із виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2310 від 03.07.2013 року вбачається, що з 20.06.2013 року по 03.07.2013 року батько відповідача перебував на лікуванні в 3-й міській лікарні.

Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості позивачці необхідно відмовити, оскільки державним виконавцем борг по несплаті аліментів за виконавчим листом №2-1826, виданим 03.04.2009 року Автозаводським районним судом м.Кременчука, в сумі 6251 грн. 87 коп. визначений вірно, під час судового розгляду борг відповідачем погашений повністю.

Аналізуючи зібрані докази по справі щодо стягнення пені, суд вважає за необхідне врахувати матеріальний та сімейний стан відповідача за період вересень 2013 року - липень 2014 року, а саме, що у нього на утриманні знаходився хворий батько, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у нього народився син, те, що він сплачував аліменти в розмірі, який підрахував самостійно, дізнавшись із позовної заяви про наявність заборгованості вжив заходи до її повного погашення та на даний час заборгованості не має, суму пені, нараховану позивачкою за період вересень 2013 року - листопад 2014 року, вину відповідача в тому, що він не з'ясував у державного виконавця розмір аліментів, який зобов'язаний був сплачувати , та зменшити розмір пені за період з 17.09.2013 року по 30.10.2014 року, обмежившись розміром, нарахованим позивачкою в сумі 1965 грн. 00 коп.

Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 243 грн.60 коп..

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 79,88, 212,213,215 ЦПК України, ст.ст.195,196 СК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 1965 (одна тисяча дев'ятсот шістдесят п'ять )грн.. 00 коп. за період з 17.09.2013 року по 31.10.2014 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів.

Суддя: