АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/70/2014 Головуючий у 1-й інстанції - Шевченко Е.А.
У Х В А Л А

15 січня 2015 року суддя Апеляційного суду м. Києва Рубан С.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Києва від 26 листопада 1993 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2014 року до Апеляційного суду м. Києва надійшла цивільна справа № 2-941/93 в матеріалах якої наявна лише ухвала Московського районного суду м. Києва від 26.11.1993 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, довідка керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2014 року про те, що матеріали цивільної справи № 2-941/93 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, знищені відповідно до Переліку справ, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України № 2 від 06.01.2006 року та Наказу Державної судової адміністрації України № 277 від 14.07.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок передання до архіву суду, зберігання в ньому та передання до державних архівів судових справ та документів діяльності суду», з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Києва від 26.11.1993 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

З наданих матеріалів вбачаться, що ухвалою Московського районного суду м. Києва від 26 листопада 1993 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до якої:

визнано право власності за ОСОБА_2 на 21/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 35,1 кв.м. та визнано право користування земельною ділянкою загальною площею 89,0 кв.м.

визнано право власності за ОСОБА_3 на 79/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 100,1 кв.м. та визнано право користування земельною ділянкою загальною площею 737,0 кв.м.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину від 04.01.1992 року в частині 21/100 житлового будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 08 серпня 2014 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м. Києва від 26 листопада 1993 року, справу направити на новий розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року справу було повернуто до Голосіївського районного суду м. Києва для надання належним чином завіреного витягу з акту відповідно до якого знищені матеріали цивільної справи № 2-941/93 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

11 вересня 2014 року справу повернуто до Апеляційного суду м. Києва з актом Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року матеріали справи повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення, шляхом відновлення втраченого провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року провадження у справі про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним - закрито.

01 грудня 2014 року справу повернуто до Апеляційного суду м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Києва від 26 листопада 1993 року залишена без руху, оскільки подана апеляційна скарга не відповідала вимогам ст.297 ЦПК України, а саме: апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, а саме через 21 рік після постановлення ухвали суду, скаржнику надавався тридцяти денний строк для усунення недоліку щодо подання обґрунтованої заяви на поновлення строку на апеляційне оскарження з дня отримання ухвали суду.

Ухвала суду від 03 грудня 2014 року була отримана ОСОБА_1 13 грудня 2014 року, доказом чого є повідомлення про вручення поштового відправлення.

05 січня 2015 року на адресу Апеляційного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження,в якій ОСОБА_1 посилається на те, що при розгляді справи № 2-941/10 29 листопада 1993 року відповідач присутня не була та мирову угоду не підписувала.

З моменту набуття права власності у ОСОБА_1 потреби у відчуженні власного майна не виникало, тому скаржник до державних органів реєстрації нерухомого майна до 2014 року не зверталась.

ОСОБА_1 зазначає, що ухвалу Московського районного суду м. Києва про затвердження мирової угоди від 26 листопада 1993 року отримала вперше лише 04 серпня 2014 року після звернення до Першої Київської державної нотаріальної контори та архіву Голосіївського районного суду м. Києва.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.297 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Доводи ОСОБА_1 про те, що при розгляді справи № 2-941/10 29 листопада 1993 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 присутня не була не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з ухвали суду від 29 листопада 1993 року, яка наявна в оригіналі, написана головуючим суддею власноручно вбачається, що «В судебном заседании ОСОБА_2 и ОСОБА_1 решили заключить мировое соглашение, по условиям которого ОСОБА_2 согласен с тем, что часть дома, купленая им по договору купли-продажи 9.01.1975 г. у ОСОБА_4 фактически составляла 14/100 дома номер АДРЕСА_1, а затем, в результате перестроек, занимаемая им площадь составляет 21/100 часть дома, а 79/100 принадлежит ОСОБА_3 с чем последняя также согласна. ОСОБА_2 занимает земельный участок 89,0 кв.м., а остальную часть 737,0 кв.м. земельного участка занимает ОСОБА_3, с чем обе стороны согласны.

Стороны также согласны с тем, что Свидетельство о праве на наследство, выданое 1-й Госнотканторой г. Киева от 4.01.1992 г. признать частично недействительным и признать право собственности на 79/100 части жилого дома номер АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, а 21/100 этого дома за ОСОБА_2 Также ОСОБА_2, согласен возместить ОСОБА_3 расходы по дому в сумме 100 000 крб.

Условия мирового соглашения занесены в протокол и подписаны сторонами, которым также разъяснены последствия утверждения мирового соглашения и прекращения производства по делу по ст. 28 ГПК Украины».

Внесення заяви ОСОБА_1 по факту підробки документів, поданих до Московського районного суду м. Києва у справі № 2-941/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним до Єдиного реєстру досудових розслідувань на № 0007276 від 26.08.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та довідки з історії хвороби не спростовують особистої присутності ОСОБА_1 в судовому засіданні 29 листопада 1993 року при розгляді зазначеної справи та не спростовують підписання нею умови мирової угоди, що вбачається з тексту ухвали суду, як і не спростовують обізнаність ОСОБА_1 про розгляд даного позову.

Також не являється доказом відсутності в судовому засіданні 29 листопада 1993 року відповідача ОСОБА_1 ксерокопія виклику ОСОБА_3 до Київського НІІ ортопедії на госпіталізацію 23-24 листопада 1993 року, оскільки зазначена ксерокопія виклику не може бути оцінена як доказ відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України відсутності ОСОБА_1 в судовому засіданні 26 листопада 1993 року, як і витяги із медичної карти стаціонарного хворого за березень 1993 року та квітень 1996 року.

Таким чином, доказів поважності причин необізнаності ОСОБА_1 про розгляд справи, відсутності в судовому засіданні, укладення мирової угоди та постановлення ухвали Московським районним судом м. Києва 26 листопада 1993 року ОСОБА_1 не надала.

Крім цього, звернення до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду через 21 рік після постановлення оскаржуваної ухвали є порушенням задекларованого Європейською конвенцією з прав людини принципу юридичної визначеності, зокрема як принципу остаточності рішень суду.

Оскільки скаржником недоліки, вказані в ухвалі суду від 13 грудня 2014 року усунуті не були, вважаю за необхідне відповідно до положень ч.3 ст.297 ЦПК України, відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Належить зазначити, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року, якою провадження у справі про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним закрито, роз'яснено особам, які беруть участь у справі, право на повторне звернення з такою заявою за наявності необхідних документів.

Керуючись ст.ст. 121,297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Києва від 26 листопада 1993 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати ОСОБА_1, апеляційну скаргу залишити у справі.

Ухвала набирає законної сили з проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Суддя : Рубан С.М.