Справа № 442/1051/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/6211/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» про стягнення коштів та відсотків за строковим договором банківського вкладу недоотриманої суми, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою передано справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» про стягнення коштів та відсотків за строковим договором банківського вкладу недоотриманої суми на розгляд Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_2, вважає її незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що між сторонами виникли правовідносини з договорів про надання фінансово-кредитних послуг для споживачів, тому суд безпідставно задовольнив клопотання відповідача, передавши справу на розгляд іншому суду. Посилається на ч. 5 ст. 110 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача, яким для нього є м. Стебник. Вважає, що дана справа повинна розглядатися Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою направити справу для розгляду до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 - він за місцем свого проживання звернувся в суд на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» з позовом про стягнення з ПАТ КБ «Дельта Банк» коштів та відсотків за строковим договором банківського вкладу, укладеного 29 травня 2014 року між ним та відповідачем, філія якого знаходиться в м. Трускавці по вул. Шевченка, 3, Львівської області (а.с. 1-4).

Ухвалою судді від 13 лютого 2015 року відкрито провадження по даній справі, оскільки позовна заява відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України та підсудна Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області (а.с. 12).

Задовольняючи клопотання представника ПАТ КБ «Дельта Банк» та передаючи справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» про стягнення коштів і відсотків за строковим договором банківського вкладу недоотриманої суми, на розгляд Печерського районного суду міста Києва,суд першої інстанції керуючись ст. 107 та ч. 2 ст. 109 ЦПК України, послався на те, що місцезнаходження відповідача - Комерційного Банку «Дельта Банк» є м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, у зв'язку з чим зазначена справа Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області не підсудна і підлягає переданню на розгляд Печерського районного суду м. Києва.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Визначити підсудність суду - означає з'ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст. 15 ЦПК).

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред'явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб'єктивних прав більш зручним.

Стаття 110 ЦПК України містить перелік цивільних справ, за якими встановлена підсудність за вибором позивача, якому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Як роз'яснено в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, така ж норма передбачена і в ч. 4 ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року № 5 роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

У п. 5 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. 24 Закону споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Також слід зазначити, що питання, які передбачені ст. 214 ЦПК України, в тому числі і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин, зокрема, чи поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами Закон України «Про захист прав споживачів», остаточно суд вирішує тільки під час ухвалення рішення.

Наведене свідчить, що ОСОБА_2 вправі звернутися з даним позовом за місцем свого проживання.

За вказаних обставин, передача справи за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Дельта Банк» про стягнення коштів та відсотків за строковим договором банківського вкладу недоотриманої суми на розгляд Печерського районного суду міста Києва - є безпідставним.

Згідно положень ч. 1 п. 4 ст. 311 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 4, 311 ч. 1 п. 4; 313, 314 ч. 1 п. 2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2015 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в силу ст. 324 ЦПК України оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.