АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8703/15 Справа № 200/4312/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

13 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Ремеза В.А. Свистунової О.В.

при секретарі Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за депозитним договором, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 05 березня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на те, що 16 червня 2011 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN8948 (вклад «Стандарт») зі щомісячною виплатою строкового банківського вкладу, предметом якого було розмішення позивачем у відповідача вкладу в розмірі 11693 євро сроком на один рік. Кошти позивач вніс повністю платіжним дорученням № в той же день під 8 % річних. Відповідно до п. 1 цього договору відповідач зобов'язався повернути кошти по закінченні сроку дії даного договору. Крім того, 16 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було оформлено заяву №SAMDN8949 на оформлення вкладу «Копілка», згідно якого означений вклад регулярно поповнювався коштами нарахованими у якості процентів за попереднім договором. В подальшому 19.06.2012 р. додатковою угодою №1 строк вкладу продовжений на 12 місяців з 16.06.2012 р. по 16.06.2013 р. включно. 17.06.2013 року додатковою угодою строк вкладу продовжено ще на 12 місяців з 16.06.13 р. по 16.06.2014 року. Після закінчення дії договору, 17.06.2014 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу у загальній сумі 17076 євро 25 центів, але останній повернув кошти з порушенням встановленого договором строку лише 14.07.2014 року, що порушило його, позивача, права. В наслідок порушення прав позивача він звернувся до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача відсотки за користування коштами банківського вкладу в сумі 112,28 євро, що еквівалентно 1791,24 грн., інфляційні витрати в сумі 275 грн. 36 коп., 3% річних - 42,11 євро, що еквівалентно 671,73 грн., витрати на пальне, яке він витратив на поїздки до банку для отримання депозиту в сумі 1064 грн. 45 коп., моральної шкоди в розмірі 10000 грн., а також компенсації на правову допомогу в сумі 5000,0 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року вирішено позов ОСОБА_2 задовольнити частково; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 відсотки за користування строковим банкі вським вкладом № SAMDN8948 від 16 червня 2011 року в сумі 104, 80 євро, що еквівалентно 1671,91 грн., три відсотка річних в сумі 39, 31 євро, що еквівалентно 627,12 грн., а всього - 2299 грн. 03 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог із задоволенням позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 5000 грн. 00 коп. за правову допомогу - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення вказаної позовної вимоги.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 16 червня 2011 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір № SAMDN8948 (вклад «Стандарт») згідно з яким відповідач відкрив депозитний рахунок на ім'я ОСОБА_2 та в той же день, на підставі платіжного доручення № , прийняв від нього грошові кошти загальною сумою 11693 євро з щомісячною виплатою девідентів в розмірі 8% річних терміном на один рік.

16 червня 2011 року між позивачем та відповідачем оформлено заяву №SAMDN8949 на оформлення вкладу «Копілка», згідно якого даний вклад регулярно поповнювався коштами, нарахованими в якості процентів за договором №SAMDN8948.

19.06.2012 р. додатковою угодою №1 строк вкладу продовжений на 12 місяців з 16.06.2012 р. по 16.06.2013 р. включно.

17.06.2013 року додатковою угодою строк вкладу продовжено ще на 12 місяців з 16.06.13 р. по 16.06.2014 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад) зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід на умовах та в порядку встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Нормою ст. 1074 ЦК України обмеження клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджатися рахунком за рішенням суду у випадках встановлених законом.

У разі порушення зобов'язань, згідно ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною ч.2 ст. 625 ЦК України зазначається, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином. Відповідно до умов договору, оскільки кожна із сторін грошового зобов'язання повинна повернути іншій стороні в натурі все що вона отримала на виконання цього правочину (зобов'язання), необхідно стягнути з відповідача процент за банківським вкладом та 3% річних саме у валюті вкладу. Стягнення інфляційних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підлягає задоволенню у національній валюті в еквіваленті.

За правилами частини 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора має сплатити три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач зобов'язаний повернути вклад разом з нарахованими процентами по закінченні строку дії договору, а саме 17.06.2014 року, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що моментом початку прострочки виконання зобов'язання є 17.06.2014 року (наступний день за останнім днем дії договору депозиту); до моменту належного виконання договору депозиту, яке відбулось 15.07.2014 року, що підтверджується копією відповідної квитанції, сплинуло 28 днів, а не 30, як вказав позивач в своєму позові. Таким чином, районний суд правильно встановив, що з відповідача у зв'язку з несвоєчасним поверненням депозитних коштів підлягають стягненню відсотки за користування переданими йому коштами у розмірі 104,8 євро (17076,25 х 8,0 : 100 : 365 х 28).

Приймаючи до уваги, що укладений договір не містить вимог про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних є обґрунтована і підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 39,31 євро (17076,25 : 100 х 3 : 365 х 28).

Судом першої інстанції правомірно відмовлено у стягненні інфляційних витрат, оскільки грошовий вклад позивачем здійснений в іноземній валюті, а не в валюті України, на яку нараховується індекс інфляції.

Отже, зважаючи на заявлення позивачем позову про стягнення грошових сум саме у національній валюті, - правомірним є рішення районного суду про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування вкладом в розмірі 104,8 євро, що по курсу НБУ на 15.07.2014 року становить 1671,91 грн., 3% річних в розмірі 39,31 євро, що по курсу НБУ на 15.07.2014 року становить 627,12 грн., а всього - 2299 грн. 03 коп.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення витрат на пальне для заправки автомобіля в розмірі 1064 грн. 45 коп., моральної шкоди є необґрунтованими, недоведеними, правові підстави для їх задоволення відсутні.

Разом з тим, місцевий суд не звернув увагу, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Апеляційним судом встановлено, що на аркушах справи 30 - 35 містяться договір про надання позивачу правової допомоги адвокатом, розрахунок вартості наданої позивачу адвокатом правової допомоги та відповідна квитанція на загальну суму 5000,0 грн., копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Нараховані адвокатом, станом на 12.02.2015 року, 128,0 грн. за подання позовної заяви до місцевого суду і 1218,0 грн. за участь у судових засіданнях не підлягають стягненню з відповідача, оскільки відсутні докази прийняття участі представника позивача у поданні позивачем позовної заяви до суду (документи на підтвердження повноважень представника позивача до позовної заяви не додавались); до місцевого суду позивач та його представник у судові засідання жодного разу не з»являлись, що стверджується матеріалами даної цивільної справи. Учасники процесу із зауваженнями на журнал та звукозапис судового засідання місцевого суду, на цей час, не звертались, що визнано у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Колегія погоджується із розрахунком витраченого адвокатом позивача часу тривалістю у 7,5 годин на підготовку процесуальних документів тощо. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог, у загальному розмірі 621,18 грн. (3654,0 грн. х 17 : 100).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення 5000 грн. 00 коп. за правову допомогу з ухваленням у скасованій частині нового рішення про часткове задоволення вказаної позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення 5000 грн. 00 коп. за правову допомогу - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення вказаної позовної вимоги.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 621 (шістсот двадцять одну) грн. 18 коп. за правову допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді