Дата документу 16.01.2015
Справа N 320/4469/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Кучеренко Н.В.

при секретарі: Левандовській О.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Войніч О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» про захист прав споживачів, за участю третьої особи - публічне акціонерне товариство «МетаБанк»,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму страхового відшкодування, пені, витрати за користування послугами евакуатора, судові витрати, зазначаючи, що 28 березня 2011 року між нею та товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» було укладено договір № 202.11.2058195 добровільного страхування наземного транспортного засобу, відповідно до якого предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем КІА СЕRАТО СOUР 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1. Свої фінансові й інші зобов'язання перед страховою компанією за договором вона виконала повністю. 23 грудня 2011 року стався страховий випадок, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль КІА СЕRАТО СOUР 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень. Вона своєчасно повідомила представнику страхової компанії про страховий випадок. Відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області №3-7319/2011 року від 29 грудня 2011 року вона, з урахуванням малозначності правопорушення, була звільнена від адміністративної відповідальності, до неї застосоване усне зауваження. В травні 2012 року відповідач у письмовій формі відмовив у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи тим, що збитки виникли внаслідок використання транспортного засобу у заздалегідь відомому страхувальнику незадовільному стані, зокрема на шинах, зношених понад допустимі межі, що не відповідають сезону експлуатації. Вважає таку відмову безпідставною.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень з посиланнями на відповідні норми діючого законодавства зазначила, що позивачем було грубо порушено умови договору страхування. Також, при визначенні вартості відновлювального ремонту транспортного засобу експертом були порушені норми чинного законодавства.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, від неї в матеріалах справи є заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін по справі, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, експерта ОСОБА_7, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, за наступними підставами.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 28 березня 2011 року між ОСОБА_3 та ТзДВ «Експрес Страхування» було укладено договір № 202.11.2058195 добровільного страхування транспортного засобу на суму 196 000 грн., предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «КІА CERATO COUP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Свої фінансові й інші зобов'язання перед страховою компанією за вказаним договором позивач виконала у повному обсязі.

23 грудня 2011 року унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «КІА CERATO COUP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав механічних ушкоджень, про що ОСОБА_3 повідомила представника страхової компанії.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2011 року встановлено, що позивач, керуючи вказаним автомобілем, не впоралась з керуванням, при виникненні небезпеки для руху під час маневрування здійснила наїзд на бордюр, у результаті чого спричинено матеріальних збитків, постраждалих немає; даними діями було порушено п. 10.1 ПДР України.

Зазначеною постановою ОСОБА_3, з урахуванням малозначності правопорушення, була звільнена від адміністративної відповідальності, до неї застосовано усне зауваження.

Згідно зі звітом № 135/17 від 10 липня 2012 року авто-товарознавчого дослідження, проведеного на замовлення відповідача, розмір майнової шкоди, заподіяної власнику автомобіля «КІА CERATO COUP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 75 971,82 грн.

До обов'язків страховика, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату) страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти зі страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну чи юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодо набувача), а також змінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За правилами ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Статтею 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» встановлено переліку підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Також згідно зі ст. 988 ЦК України страхова виплата не може перевищувати розміру реальних збитків.

З приводу обставин, викладених в позовних вимогах були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, експерт ОСОБА_7

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що отримавши повідомлення з асістанської компанії він здійснював виїзд на місце ДТП. При складанні звіту про проведену роботу ним була зазначена ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», однак вказані відомості ним були внесені зі слів представника асістанської компанії, який в свою чергу надає дані отримані від заявника про ДТП. Також зазначив, що у звіті не зазначається про шини, які були на транспортному засобі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що коли сталася ДТП він працював в ДАІ та здійснював виїзд на місце ДТП. При складанні протоколу, він відбирав пояснення у водія транспортного засобу, проводив фото фіксацію. Зазначив, оскільки формою процесуальних документів, які він складав на місці ДТП не передбачено зазначення стану шин, тому він про них і не зазначав. Також зазначив, що на місці ДТП він знаходився тривалий час, оскільки не було представника страхової компанії. Наголосив, що після того, як приїхав представник страхової компанії, він здійснював детальну фото фіксацію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що його було викликано на місце ДТП та в подальшому він здійснював евакуйовання транспортного засобу. Виклик та оплату за проведену роботу було здійснено чоловіком, якого він не знає. Також, прибувши на місце ДТП він бачив працівника міліції, чи були на місці ДТП працівники страхової компанії йому нічого невідомо.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 показав, що .він проводив авто товарознавчу експертизу транспортного засобу та надавав відповідний звіт. По суті проведення експертизи пояснив, що вартість відновлювального ремонту він складав на день проведення експертизи. Також зазначив, що вказану вартість він визначав за вказівкою представника позивача, а також з урахуванням того, що в ухвалі суду на проведення експертизи не було зазначено періоду на який необхідно було визначати вартість відновлювального ремонту. Наголосив, що під час проведення експертизи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу йому надано не було, а також він не здійснював безпосередній огляд транспортного засобу, оскільки пошкодження на транспортному засобі були повністю усунені. Експертний висновок ним було здійснено на підставі наданих попередній двох висновків. Також підтвердив, що деякі відомості він вносив в калькуляцію в ручному режимі та не роздрукував контрольний лист.

Вирішуючи питання щодо відмови у задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4.2.8 Договору страхування не відшкодовуються збитки, що виникли внаслідок використання ТЗ у заздалегідь відомому Страхувальнику або водію незадовільному технічному стані (визначення технічного стану автомобіля приводиться в п. 31 ПДР України), зокрема на шинах, зношених понад допустимі межі та таких що не відповідають сезону експлуатації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 1.1 Правил дорожнього руху України ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Тобто, між сторонами існують цивільно-правові відносини, однією із засад яких є принцип добровільності.

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач та відповідач в Договорі страхування визначили всі умови, за яких діє Договір страхування. Незалежно від того чи передбачено, чи не передбачено ПДР України заборона експлуатації автомобіля на шинах, що не відповідають сезону експлуатації, сторони у Договору страхування можуть передбачити дану вимогу та наслідки невиконання такої вимоги.

Так, в Договорі страхування було передбачено п. 4.2.8 як підставу для невиплати страхового відшкодування у разі експлуатації автомобіля на шинах, що не відповідають сезону експлуатації. Дана умова Договору страхування не суперечить ПДР, відповідає вимогам законодавства, та відповідає волі сторін Договору страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Так, згідно ч.1 ст. 213 ЦК зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). Сторони у договорі визначили, що використанням у незадовільному технічному стані є в тому числі використання на шинах, що не відповідають сезону експлуатації.

Пунктом 22 НСУ «Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження пневматичних шин для дорожніх транспортних засобів і їхніх причепів», затверджених наказом Держспоживчстандарту України № 57 від 05.03.05 р. надано визначення зимової шині:

Відповідно до п. 3.1.5. НСУ на пневматичних шинах повинно бути нанесено літери «M+S» «M.S» або «M&S» для зимової шини.

Шини марки Kumho Solus КН17 215/45 RI 7 є літніми шинами, які не мають позначення «M+S» «M.S» «M&S» або значок сніжинка, що дає можливість класифікувати дані шини як літні, оскільки згідно з НСУ літні шини додатково не маркуються для визначення їх як літні шини.

Вказане підтверджується також листами ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» - офіційного дилера КІА Motors, а також ТОВ «Технооптторг-Трейд» ексклюзивного представника ТМ шин Kumho Tyres, у яких зазначено, що шини, які були встановлені на ТЗ позивача, є шинами літнього типу.

В розумінні ст. 1187 ЦК України транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки. У зв'язку з цим, відсутній повний контроль людини над джерелом підвищеної небезпеки, а безпечна експлуатація транспортного засобу в значній мірі залежить від його технічного стану та відповідності умовам експлуатації. Відповідальність за технічний стан та безпечну експлуатацію ТЗ несе його власник.

Виходячи зі змісту п. 4.2.8 Договору страхування не відшкодовуються збитки, що виникли внаслідок використання ТЗ на шинах, зношених понад допустимі межі та таких що не відповідають сезону експлуатації. Тобто, для відмови у виплаті страхового відшкодування необхідна наявність таких умов:

збитки виникли внаслідок використання транспортного засобу;

· на застрахованому транспортному засобі під час використання встановлено шини, що не відповідають сезону експлуатації.

Обидві зазначені умови наявні у випадку пошкодження застрахованого ТЗ у події, що сталася 23 грудня 2011 року.

Відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2011 року встановлено, що 23 грудня 2011 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «КІА CERATO COUP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у м. Мелітополі не впоралася з керуванням здійснила наїзд на бордюр, в результаті чого були завдані матеріальні збитки. При цьому, на автомобілі «КІА CERATO COUP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що використовувався у зимову пору року, були встановлені шини марки Kumho Solus КН17 215/45 R17, які є шинами літнього типу.

Факт встановлення саме цих шин підтверджується позивачем, що відповідно до ст. 61 ЦПК України як обставина, визнана сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягає доказуванню.

Таким чином, відповідачем було цілком правомірно відмолено у виплаті страхового відшкодування на цій та інших підставах.

Крім того, судом встановлено, що позивачем не було вчасно повідомлено відповідача (Страховика) про пошкодження транспортного засобу, при цьому, позивачем було вилучено транспортний засіб з місця події до його огляду та місця подій страховиком.

Відповідно до п. 9.2.9 Договору страхування при настанні події, яка в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, негайно як тільки Страхувальнику або особі допущеній до керування стало відомо про настання події, повідомити про це Страховика за тел. Спеціалізованої служби 0 800 503-317 (цілодобово).

Як зазначено у відповіді асістанської компанії, що здійснювала фіксацію повідомлень, дзвінок з приводу пошкодження автомобіля «КІА CERATO COUP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, яке мало місце 23 грудня 2011 року, надійшов лише об 11 годині 31 хвилин 24 грудня 2011 року.

До того ж, страховику було повідомлено про ДТП лише заявою 28 грудня 2011 року, тобто через 5 днів після ДТП та після вилучення транспортного засобу з місця події, що підтверджується заявою про подію та квитанціями до прибуткового касового ордеру № 03 та 04 (про оплату послуг за евакуацію ТЗ).

Той факт, що страховика повідомлено не було, підтверджується також такими доказами: поясненнями представника позивача, який повідомив, що на виклик страхувальника після ДТП прибув аварійний комісар для огляду транспортного засобу та місця події, наданими представником позивача звітом про результати огляду місця події, складеним аварійним комісаром, у якому зазначено, що вказана особа прибула від страховика «АХА Страхування», поясненнями аварійного комісара Платунова A.C., допитаного у якості свідка.

Таким чином, несвоєчасне повідомлення про настання випадку пошкодження транспортного засобу підтверджено належними та допустимими доказами, при цьому позивачем не надано будь-яких доказів виконання обов'язку, передбаченого Договором.

Згідно листа спеціаліста - фахівця з проведення інженерно-транспортних, інженерно-технічних експертиз Скорохода K.M. від 15 грудня 2014 року встановлено, що для надання відповіді стосовно ймовірних причин зазначеної ДТП необхідно здійснити огляд пошкодженого ТЗ, оглянути місце пригоди, зокрема, стан дорожнього покриття, наявність слідів гальмування, осипів бруду, розташування уламків ТЗ тощо».

На автомобілі було встановлено шини моделі Kumho Solus КН 17/215/45, R17. Дана модель шин рекомендована компанією виробником до використання у літню пору року. При використанні на автомобілях таких шин при від'ємних температурах погіршуються їх зчепні характеристики при режимах руху: тягових, гальмівних та маневруванні.

З технічної точки зору експлуатація автомобіля «КІА CERATO COUP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з шинами, які не розраховані на експлуатацію в умовах низьких температур та низького коефіцієнту зчеплення, (при низькій температурі повітря), може призвести до втрати керованості автомобіля у режимах, що означені вище, в тому числі безпосередньо при маневруванні при русі.

Під час розгляду справи судом було встановлено, підтверджено належними доказами та показаннями свідків, що документи, складені працівником ДАІ та аварійним комісаром сторонньої страхової компанії не містять відомостей, необхідних для проведення експертизи, крім того фотографування ТЗ на місці події та самого місця події також не здійснювалося.

Відповідно до п. 9.3.14 Договору страхування Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі порушення страхувальником п. 9.2.9.

Згідно п.5 ч.1 ст. 26 Закону України «Про страхування» несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

У справі відсутні будь-які, докази, на підтвердження того, що позивачем було повідомлено страховику про настання випадку у строки передбачені договором.

Відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав Страхувальник.

На замовлення ТДВ «Експрес Страхування» було проведено автотоварознавче дослідження експертною організацією ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит», та складено Звіт від 10 липня 2012 року № 135/17, згідно якого розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «КІА CERATO COUP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить: 75 971,82 грн.

Згідно висновку експерта автотоварознавця Уварова М. І. від 27 червня 2012 року № 337/Д, такий збиток становить 92 717, 82 грн.

16 вересня 2014 року ТОВ ВЕП «Стандарт-Сервіс» було надано «Висновок експертного дослідження по визначенню відновлювального ремонту, завданого власнику КТЗ» №346.

Однак, висновок не може бути прийнятий судом до уваги в якості належного доказу з огляду на наступне.

Відповідно до Додатку 2 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у звіті про оцінку транспортного засобу зазначається дата оцінки.

Як зазначено у висновку №346, курси валют (для визначення вартості деталей) приймалися станом на дату 03 вересня 2014 року. Калькуляція складена 13 вересня 2014 року.

Відповідно до п. 10.32 Договору, оцінка вартості ремонту ТЗ здійснюється з урахуванням цін на послуги і запасні частини, що встановлені в Україні на дату настання страхового випадку.

Таким чином, зазначений висновок не може бути використано для розрахунку страхового відшкодування, що підлягало б виплаті за Договором страхування (в разі настання страхового випадку).

Допитаний у судовому засіданні експерт - ОСОБА_7 експерт показав, що датою оцінки слід вважати 03 вересня 2014 року. На запитання представника позивача, чим експерт керувався при визначенні дати оцінки, експерт відповів, що так робити йому сказав представник позивача, оскільки в ухвалі суду дату зазначено не було.

З цієї ж причини, як зазначив експерт, ним було визначено вартість запасних частин відповідно до прайс-листа на 01 вересня 2014 року.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 53 ЦПК України експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи; спілкуватися з особами, які беруть участь у справі, а також іншими учасниками цивільного процесу, за винятком дій, пов'язаних з проведенням експертизи; розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв'язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду, про результати експертизи. У разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення експерт невідкладно заявляє суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за заданими питаннями.

Отже при проведенні експертизи було грубо порушено ст. 53 ЦПК України.

До того ж, у калькуляції до експертизи відсутній контрольний лист. Відомості, що мають наводитися у контрольному листі зазначено, зокрема у інструкції на офіційному сайті Audatex http://www.audatex.ua/support/docs/audanet/24-control-list, в зв'язку з чим, неможливо встановити, які зміни вносилися експертом у калькуляцію, складену програмою.

Допитаний у судовому засіданні експерт - ОСОБА_7 пояснив суду, що контрольний лист відсутній тому що експерту «не вдалося його роздрукувати».

Крім того, експертом було порушено п. 5.1. розділу V «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092, відповідно до якого, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Допитаний у судовому засіданні, експерт - ОСОБА_7 визнав, що проводив експертизу на підставі ухвали суду у якій не було зазначено, що оцінка має проводитися без огляду об'єкта оцінки.

Також, експертом було порушено п. 5.3. Методики, відповідно до якого, до початку технічного огляду оцінювач (експерт) ознайомлюється з наданими документами і фіксує такі дані (якщо вони необхідні для складання висновку): а) прізвище, ім'я та по батькові власника КТЗ (довіреної особи) або найменування власника - юридичної особи; б) місце проживання (місцезнаходження) власника КТЗ; в) дані з свідоцтва про реєстрацію КТЗ (технічного паспорта): серія, номер, ким і коли видане, з яких підстав.

Так, експерт - ОСОБА_7 пояснив, що свідоцтва про реєстрацію ТЗ він не бачив.

Відповідно до висновку №346 від 16 вересня 2014 року вартість відновлювального ремонту становить 118942,80 грн.

Відповідно до п. 10.25 Договору страхування, у випадку повної конструктивної загибелі ТЗ та/або ДО (коли вартість відновлювального ремонту перевищує 70% ринкової (дійсної) вартості на момент пошкодження транспортного засобу) розмір страхового відшкодування вираховується шляхом вирахування із дійсної вартості застрахованого ТЗ на момент пошкодження загальної суми страхових відшкодувань, що були проведені раніше, франшизи вартості залишків пошкодженого ТЗ, за умови, що залишки пошкодженого ТЗ Страхувальник залишає у себе. При цьому франшиза за випадком повної конструктивної загибелі ТЗ визначається в розмірі франшизи за ризиком «незаконне заволодіння» (п.7. «Перелік страхових випадків» частини Договору). У разі, якщо ринкова (дійсна) вартість ТЗ на момент пошкодження перевищує розмір страхової суми, до розрахунку приймається страхова сума.

Відповідно до висновку № 337/д від 27 червня 2012 року ринкова (дійсна) вартість транспортного засобу склала 147294,00 грн., а відповідно до звіту №135/17 - 140114,09 грн.

Таким чином, якщо керуватися висновком №346, має місце факт повної конструктивної загибелі транспортного засобу і, якби випадок пошкодження був страховим, виплату належало б розраховувати відповідно до п. 10.25 Договору страхування. При цьому, залишки транспортного засобу оцінено не було.

У Висновку №337/д зазначено, що транспортний засіб було відремонтовано. Документи про ремонт транспортного засобу суду надано не було. Транспортний засіб оглянуто не було.

Відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав Страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», прямі збитки - це поточна вартість витрат на відтворення, заміщення або відшкодування ринкової вартості об'єкта оцінки.

Позивач не надає суду документи, що підтверджують витрати за здійснений ним ремонту, а отже - приховує реальний розмір завданих йому збитків.

Допитаний судовий експерт - ОСОБА_7 зазначив, що ним не оцінювався розмір збитку, а лише визначалася вартість відновлювального ремонту на актуальну дату.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів, завданих йому збитків.

Відповідно до п. 3.6.2 Договору страхування Страховик, тобто відповідач, відшкодовує наступні витрати на евакуацію ТЗ при настанні страхового випадку на відстань до 50 км. а також витрати на завантаження та розвантаження автомобіля на/з евакуатора.

У акті виконаних робіт від 24 травня 2012 року зазначається, що авто транспортувалося з м. Мелітополь до м. Запоріжжя.

Позивач зазначає у позовній заяві, що відстань між вказаними містами складає 100 км. А насправді така відстань складає 126 км (http://della.com.Ua/d:ista.nce/2ciiie 545 54 .), при цьому у самому ж акті будь-яка інформація щодо відстані взагалі відсутня. Тобто позивач просить стягнути суму, яка майже у 3 рази перевищує можливу виплату за Договором.

Слід зазначити, що витрати на евакуацію сплачуються лише у разі визнання події страховою.

Відповідно до п. 3.5 Договору страхування Страховик шляхом виплати страхового відшкодування в межах страхової суми компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов'язані з втратою ТЗ або відновлювальним ремонтом такого ТЗ.

Відповідно до п. 10.10 Договору страхування у разі незгоди Страхувальника з висновками експерта, Страхувальник може за свій рахунок замовити проведення іншої експертизи.

Таким чином, суд вважає, що не відповідає умовам Договору страхування вимога щодо стягнення з відповідача відшкодування витрат на експертизу, які не є ані виплатою передбаченою Договором, ані судовими витратами, що є порушенням ст. 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. З Закону України «Про страхування» Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно заяви на страхування та частини «А» Договору Вигодонабувачем, по страхуванню КАСКО є Публічне акціонерне товариство «МетаБанк».

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ПАТ «МетаБанк» до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування не зверталося.

На судовому засіданні представником третьої особи було подано копію листа № 34 від 27 березня 2012 року, який направлявся відповідачу. Відповідно до цього листа Вигодонабувач вимагає виплатити страхове відшкодування на користь ТОВ «Запоріжжя Авто» для оплати ремонтних робіт та вказуються конкретні реквізити для виплати.

Таким чином, вказане розпорядження відповідача в повному обсязі спростовує вимоги Страхувальника щодо стягнення страхового відшкодування на свою користь.

З цього приводу у Листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» (Вісник Верховного Суду України, 2011, 00, № 8) зазначається наступне:

«Підсумовуючи, слід зазначити, що право вимоги позивач (потерпілий, страхувальник) може мати лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення».

Позивачем не надано доказів, що ПАТ «МетаБанк» уповноважував позивача звертатися до суду в його (Вигодонабувача) інтересах та при цьому вимагати виплати страхового відшкодування на свою (позивача) користь.

Таким чином, позивач взагалі не має права на виплату страхового відшкодування. Таке право, за умови настання страхового випадку, належить Вигодонабувачу.

При цьому необхідно зазначити що право вимоги за договором страхування є не процесуальним, а матеріальним правом. Таким чином, відмова від права вимоги за договором страхування може бути здійснена виключно особою, що має відповідні повноваження згідно доручення або Статуту Вигодонабувача. Отже, довіреністю представника Вигодонабувача ОСОБА_12 подібних повноважень не передбачено.

Отже, оскільки Вигодонабувачем (уповноваженою на те особою) не було надано розпорядження про перерахування страхового відшкодування Страхувальнику (позивачу), і Вигодонабувач не відмовився від свого права на отримання страхового відшкодування, страхового відшкодування, у разі настання страхового випадку, не може бути стягнено на користь позивача.

Також, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому посилаючись на п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів».

Позивачем не взято до уваги Узагальнення судової практики ВСУ «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» (Витяг із аналізу до друку підготували суддя Верховного Суду України Я.М. Романюк та головний консультант відділу вивчення судової практики управління вивчення та аналізу судової практики, канд. юр. наук З.П. Мельник) (Вісник Верховного Суду України, 2011 рік, № 8), у якому, в розділі «Можливість поширення на відносини страхування норм Закону України «Про захист прав споживачів» чітко зазначено наступне.

Щодо майнового страхування слід зазначити, що Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом стати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст. 4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування.

Крім того, відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Цивільне законодавство розрізняє поняття «надання послуги» та «виплата грошових коштів».

Так, відповідно до ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Отже, п. 5 ст. 10, на який посилається позивач Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає відповідальність за несвоєчасне виконання робіт та надання послуг, а не за виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази кожний окремо та всі в сукупності, перевіривши факти викладені в матеріалах справи, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови в позові у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 977, 985, 990, 991, 988, 979, 627, 213, 1187, 22, 177, 509, Законом України «Про захист прав споживачів» , ст. 9, 20, 8, 26, 1, 3, 17 Закону України «Про страхування», Правилами дорожнього руху України, ст.ст. 15, 57, 59, 60, 107, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» про захист прав споживачів, за участю третьої особи - публічне акціонерне товариство «МетаБанк» - відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко