Справа № 303/2924/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів: - Леска В.В., Чужі Ю.Г.

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про виселення,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту - Банк) у травні 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що згідно з кредитним договором № MKZ0GK00000229 від 23.02.2006 ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПиватБанк», надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 18500,00 доларів США строком до 23.02.2021. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 23.02.2006 між ПриватБанком та відповідачем був укладений Договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідач передав позивачу в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1. 03.10.2012 апеляційним судом Закарпатської області було ухвалено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1. Письмова вимога про добровільне звільнення вище зазначеного житлового приміщення всіма мешканцями, направлена Банком, залишена без виконання. У зв'язку з цим, на підставі ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку», Банк просив суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року позов задоволено частково. Постановлено виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 243,60 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач на таке рішення подала апеляційну скаргу. Зазначає, що жодним належним доказом, наявним у справі, не доведено, що предмет іпотеки придбано за рахунок кредиту, а тому суд безпідставно виселив її без надання іншого житла. Крім того, посилаючись на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вважає, що примусове виселення з будинку, як складова частина примусового звернення стягнення на будинок, суперечитиме вимогам вказаного закону, а тому суду слід було зупинити виконання відповідного рішення на період дії цього Закону. Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення та довідка про даставку SMS (а.с.64,66). Представник відповідача надіслав до апеляційного суду заяву з клопотанням відкласти розгляду справи, оскільки він зайнятий в іншому процесі в Мукачівському міськрайонному суді, проте відповідних доказів цього не надав. Неявка в судове засідання представника не є поважною причиною неявки самого відповідача. Зважаючи на те, що позиція відповідача апеляційному суду відома, оскільки викладена в апеляційній скарзі, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305, розглянула справу за відсутності відповідача та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з вимог, передбачених ст. 109 ЖК України, ст. 40 ч.ч. 1, 2, 3 Закону України «Про іпотеку».

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.02.2006 між ПриватБанком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № MKZ0GK00000229, за яким ПриватБанк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 18500,00 доларів США для покупки житла строком до 23.02.2021 (а.с.6-7). З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 23.02.2006 між ПриватБанком та відповідачем був укладений Договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідач передала ПриватБанку в іпотеку житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1, та належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2006 (а.с.8-9).

Суд першої інстанції вважав встановленим, що в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано за рахунок отриманих кредитних коштів. Апелянт зазначає, що жодним належним доказом, наявним у справі, не доведено, що предмет іпотеки придбано за рахунок кредиту, а тому суд безпідставно виселив її без надання іншого житла.

В той же час, вказаний висновок суду відповідачем не спростовано. Будь-яких доказів, що цей будинок було придбано не за кошти, отримані в кредит за Кредитним договіром 23.02.2006 № MKZ0GK00000229, зважаючи на цільове призначення кредиту, час придбання предмету іпотеки, час укладення кредитного договору та Договору іпотеки, апелянтом надано не було.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.10.2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Відповідно до інформації Мукачівського МВ ГУДМС України в Закарпатській області відповідач значить зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Позивачем на адресу відповідача 22.12.2014 було направлено письмове повідомлення № 30.1.0.0/2-7ЕО про добровільне звільнення житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в тридцятиденний строк з дня отримання повідомлення (а.с.12). Зазначене повідомлення відповідач отримала 03.01.2015, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.15). Проте відповідач у добровільному порядку помешкання не звільнила.

Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч.2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ч.3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимога ч.3 ст. 109 ЖК України та ч.2, ч.3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» позивачем виконані.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно ухвалено рішення про виселення відповідача з будинку в АДРЕСА_1.

Рішення про звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки було ухвалено 2 жовтня 2012 року, набрало законної сили і не виконано. Предметом даного позову є не звернення стягнення на майно, а виселення з житлового будинку, як наслідок невиконання рішення суду та умов кредитного договору. Тому судом першої інстанції правомірно зазначено, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у виселенні інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки, Банком не оскаржувалось.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому, відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча: Судді: