Справа № 2-15/2010 рік.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2010 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Вівчар Г.А.

при секретарі Щербань В.П.

з участю: позивача ОСОБА_1.

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,

- про стягнення боргу за позиковим зобовязанням,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що 28.04.2007 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики згідно якого дав останньому позику у сумі 4000 (чотирьох тисяч) грн., 10.05.2007 року позичив ОСОБА_3 5600 (пять тисяч шість сот) грн.., 14.12.2007 року позичив ОСОБА_3 11000 (одинадцять тисяч) грн., 30.01.2008 року позичив ОСОБА_3 16000 (шістьнадцать тисяч) грн. всього позичив 36600 (тридцять шість тисяч шістсот ) грн.. Термін повернення коштів в розписках не був обговорений.

06.11.2008 року він направив ОСОБА_3 повідомлення з вимогою повернути позику, яку він отримав 10.11.2008 року.

Позивач вважає, що відповідно до ст..1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позику, в строк визначений моментом предявлення вимоги. Тому вважає, що до 11.12.2008 року відповідач повинен був повернути кошти в сумі 36600 грн. згідно договорів позики, як того вимагає ст..1049 ЦПК України.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суми позики в сумі 36600 грн..

В процесі розгляду справи по суті позивач частково змінив позовні вимоги і просить суд стягнути з відповідача на його користь відповідно до ст.. 625 ЦПК України індекс інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми а саме проценти в сумі 731 грн. і збитки від інфляції в сумі 2887 грн. 02 коп.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі і додатково пояснив, що він перебував в хороших відносинах з відповідачем і часто йому зичив гроші, оскільки він довіряв відповідачу тому всі позики оформлялись простою розпискою. Розпискою від 30.01.2008 року він дав гроші відповідачу для купівлі сої в кількості пяти тон. Позивач та його представник вважають, що в наданих документах для проведення експертизи не є підпис відповідача, а іншої особи тому експерт і дійшов висновку що підписі не співпадають. Вони вважають, що відповідач своїми діями вів суд та їх в оман.

Відповідач в судовому засіданні від 23.01.2010 року позов визнав частково і пояснив, що він визнає що брав позику від позивача і дав йому розписки в отримані грошей 28.04.2007 року в сумі 4000 грн., 10.05.2007 року в сумі 5600 грн., 14.12.2007 року в сумі 1100 грн. а 30.01.2008 року взяв лише 6000 грн., одиницю дописав позивач. В послідуючих судових засіданнях відповідач змінив своє відношення до позовних вимог і пояснив, що він визнав позов тому, що йому погрожували по телефону, він з приводу погрози до міліції не звертався. Вважає, що висновок експерта є правомірним і доводить, що в розписках не його підписи.

Суд вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ст.. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст..1047 ЦК України, На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд оцінюючи у сукупності пояснення сторін і викладені докази дійшов висновку, що між сторонами виник борг якій виник із договору позики укладений між сторонами і підтверджується розписками на отримання грошей 28.04.2007 року в сумі 4000 (чотирьох тисяч) грн., 10.05.2007 року в сумі 5600 (пять тисяч шість сот) грн.., 14.12.2007 року в сумі 11000 (одинадцять тисяч) грн.., 30.01.2008 року в сумі 16000 (шістьнадцать тисяч) грн. всього позичив 36600 (тридцять шість тисяч шістсот ) грн.. Термін повернення коштів в розписках не був обговорений.

Згідно із ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

ОСОБА_3 листом від 05.11.2008 року була направлена письмова вимога про необхідність повернути отримані гроші по розпискам відповідно до вимог ст..1049 ЦК України, що підтверджується розпискою про отримання даної вимоги від 10.11.2008 року на а.с.8,9.

Відповідно до ст..61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому суд вважає, що визнання позивачем факту отримання позики в судовому засіданні від 23.01.2010 року не підлягає доказуванню.

Згідно із ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України, тому суд приймаючи до уваги, що відповідачем не подано жодного доказу з яких зазначено у свої заперечень, про те, що він визнав позов з причини що йому погрожували суд не приймає до уваги.

Суд вважає, що пояснення відповідача що в розписці від 30.01.2008 року дописана одиниця суд не приймає до уваги і вважає, що вони спростовуються тим, що в розписці указана що гроші отримуються для покупки семян сої а відповідно до поданої довідки вартість пяти тон сої відповідає суми грошей указаної в розписці.

Тому суд оцінюючи у сукупності наведене дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 36600 грн..

Згідно із ч.2 ст..625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача проценти від простроченої суми в сумі 731 грн. (36600 х3/365дн.х243дн.=731 грн.) і збитки від інфляції в сумі 2887 грн. 02 коп. За період 11.12.2008 року по 01.09.2009 року (36600х102,1%х102,9%х101,5%х101,4%х100,9%х100,5%х101,1%=39487,02 грн.; 39487,02 -36600=2887,07 грн.).

Керуючись ст..10,59,60,61,88, 208-218 ЦПК України, і на підставі ст..ст..1047,1049,1053 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 36600 грн. (тридцять шість тисяч шість сот грн..)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 731 грн. (сімсот тридцять одна грн..) відсотки за наданий кредит.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2887 грн. 02 коп. ( дві тисячі вісім сот вісім десять сім грн.) збитки від інфляції за наданий кредит.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: