Справа №591/2257/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - Клімашевська І.В.
Номер провадження 22-ц/788/145/15 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-

в с т а н о в и л а:

Позивачі звертаючись з позовом, посилались на те, що в квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, вони вселились на підставі ордеру та до цього часу мешкають в ній. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, хоча фактично після розлучення з позивачем ОСОБА_4 він з квартири пішов, проживає в іншому місці, життям позивачів не цікавиться, витрат по утриманню квартири не несе. Через вказані обставини вони не мають можливості отримати субсидію та вимушені нести зайві витрати за відповідача щодо утримання квартири. В добровільному порядку відповідач з реєстрації не знімається, тому вони вимушені звернутись до суду та просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2014 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_6, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 28.01.1981 року позивачу ОСОБА_4 було видано ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13), на підставі якого остання вселилась в квартиру.

Згідно довідки, наданої КП «Сумижитло» та довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Сумській області, в квартирі також зареєстровані: ОСОБА_5 - син; ОСОБА_6 - син; ОСОБА_3 - чоловік ОСОБА_4 (а.с.14). 18.01.2001 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що з моменту розірвання шлюбу відповідач в квартирі фактично не проживає, перепон в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, особисті речі відповідача в квартирі відсутні, тобто в силу положень ст.ст. 71, 72 ЖК України він втратив право користування спірним житловим приміщенням, внаслідок тривалої відсутності (більше року) і поважних причин, які б стали підставою для продовження терміну тимчасової відсутності, суд не встановив.

Проте з даним висновком колегія суддів погодитись не може, так як він не відповідає фактичним обставинам справи, зробленим судом на підставі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до положень ст.ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Звертаючись з позовом до суду позивачі посилались на те, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в січні 2001 року, останній залишив квартиру АДРЕСА_1 та переїхав на інше постійне місце проживання в м. Суми.

Відповідач ОСОБА_3, який не брав участі у справі в суді першої інстанції, у зв'язку з неналежним сповіщенням, повністю заперечував викладені в позовній заяві обставини та пояснив, що після розірвання шлюбу вони продовжували проживати з позивачкою однією сім'єю та набували майно, зокрема 13.03.2007 року придбали земляну ділянку в АДРЕСА_4 (а.с.92). До квітня 2014 року він проживав в квартирі, а потім з початком садово-огородніх робіт перейшов проживати в садовий будинок. Періодично до нього приїздила позивачка і вони разом обробляли земельну ділянку. Про те що слухається дана справа остання не повідомила. Коли він повернувся в квартиру після збирання врожаю позивачі повідомили йому, що він знятий з реєстрації в даній квартирі.

Позивач по справі ОСОБА_6 даючи пояснення в суді апеляційної інстанції підтвердив, що відповідач є його батьком. На протязі останніх років відповідач став зловживати спиртними напоями у зв'язку чим припинив приймати участь у вирішенні спільних питань сім'ї, побуту, утримання квартири. На протязі шести місяців, що передували дню звернення до суду з даними позовом, відповідач в квартирі не проживає. Чи є у батька інше постійне місце проживання йому не відомо. Також підтвердив, що в даний час вони вирішують питання приватизації квартири на всіх позивачів з метою продажу.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_13, ОСОБА_8, пояснили, що сторін по справі вони знають давно, так як проживають з ними в одному під'їзді але на різних поверхах. Кожен окремо з свідків підтвердив, шо на протязі 2013 року та 2014 років відповідач дійсно проживав в квартирі АДРЕСА_1, так як вони частенько його бачили біля під'їзду, інколи він був в стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що відповідач доводиться їй рідним братом. В даний час брат проживає в неї, так як позивачі не пускають його в квартиру, посилаючись на відсутність реєстрації останнього в даній квартирі. Іншої сім'ї та іншого постійного місця проживання брат не має. В квартирі АДРЕСА_1 брат проживає постійно з 1981 року.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки відповідачі не довели відсутності відповідача в квартирі понад встановлені строки.

Покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, що були допитані в суді першої інстанції, колегія суддів не може покласти в основу судового рішення, оскільки ОСОБА_10 є дружкою позивача ОСОБА_6, а інші свідки проживають в інших населених пунктах Сумської області, а тому в силу об'єктивних причин не мають змоги часто бачити сторін по справі щоб дати категоричні свідчення щодо користування квартирою ОСОБА_3.

Тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню згідно вимог ст. 309 ЦПК України з ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

На відшкодуванні судового збору за апеляційний розгляд відповідач не наполягав.

Тому керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2014 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: