АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Слюсар Т.А.
суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.
при секретарі Крічфалуши С.C.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 4 вересня 2015 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, житлової комісії гарнізону м. Києва, третя особа: об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Колегія суддів,
В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом про скасування п.2.2 рішення житлової комісії гарнізону м. Києва, оформлене протоколом №16 від 11 лютого 2015р. та зобов`язання відповідачів включити його з членами сім`ї у складі 5 осіб до списку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов у гарнізоні м. Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 25 червня 1992 року.

Зазначав, що при проходженні військової служби у м. Львові перебував на квартирному обліку у КЕВ м. Львова з 25 червня 1992 року, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 21 лютого 1997 року, згодом був переведений для подальшого проходження військової служби до м. Києва звідки і звільнився. Житловою площею не забезпечувався.
На даний час перебуває на квартирному обліку у загальній черзі Київського гарнізону м. Києва з 03 березня 1995р., а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання житла як інвалід війни, з 14 березня 2012р.

Звертався до житлової комісії гарнізону м. Києва з проханням внести зміни щодо дати зарахування на квартирний облік на 25 червня 1992р., проте рішенням відповідача №16 від 11 лютого 2015р., йому незаконно було відмовлено.
Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015р. позов задоволено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах Київського КЕУ МО України, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Колегія суддів, заслухавши представника Київського КЕУ МО України, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Ухвалюючи рішення про задоволення заявленого ОСОБА_2 позову, суд першої інстанції виходив з підстав його доведеності.
Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , до переведення в м. Київ, проходив службу у м. Львові та перебував на квартирному обліку у КЕВ м. Львова з 25.06.1992 року складом сім`ї три особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 21.02.1997 року. Житловою площею не забезпечувався.
Наказом Міністра оборони України від 13 липня 2007 року № 679 у порядку просування по службі, ОСОБА_2 був призначений до Об`єднаного оперативного командування Збройних Сил України (гарнізон Києва) старшим офіцером інформаційно-аналітичного відділу управління розвідки ВОС- 0903002. У подальшому, Наказом Міністра оборони України від 19 грудня 2008 року І0117Р/ДСК був призначений до військової частини НОМЕР_2 , звідки 15 листопада 2010р. звільнений з військової служби у запас, за станом здоровя, вислуга років: календарна 24 роки 03 міс, пільгова 29 років 07 міс. /а.с.87-91/.

Разом з членами сім`ї житловою комісією ДАМО та ГШ ЗС України був зарахований на квартирний облік на загальних підставах з 03.03.1995р., на першочергових - з 21.02.1997р.
Відповідно до справи, позивач перебуває на квартирному обліку складом сім`ї 5 осіб у житловій комісії військової частини НОМЕР_2 у загальній черзі Київського гарнізону з 03.03.1995 року, а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання житла, як інвалід війни, з 14 березня 2012р.
Встановлено, що ОСОБА_2 звертався з рапортом від 14 травня 2013 року до об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованих їй військових частин. За результатами розгляду якого 15 травня 2013 року було прийнято рішення про перенесення черги квартирного обліку з 03 березня 1995 року на 25 червня 1992 року, проте у подальшому, це ж рішення було скасовано.
Відмовляючи ОСОБА_2 у перенесенні дати квартирного обліку з 03.03.95р. на 25.06.92р., житлова комісія гарнізону міста Київ керувалася наказом МО України від 03.02.95 №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення житлом в Збройних Силах України», яким обмежено час зарахування на квартирний облік у випадку переміщення по службі, не раніше 03 березня 1995р., а також рішенням Міністра оборони України від 13 квітня 2009 року №3284/з.
Разом з тим, наказ МО України від 03.02.95 №20 втратив чинність у звязку з прийняттям наказу МО України від 06 жовтня 2006р. № 577 «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», а рішення керівника міністерства не повинні суперечити положенням чинного законодавства.
Районний суд обґрунтовано визнав доведеним істотне порушення відповідачами житлових прав ОСОБА_2 та неврахування того, що переміщення його по службі в Збройних Силах України відбувалося не за власним бажанням, а на підставі відповідних наказів уповноважених на те осіб Збройних Сил.

До того ж, встановлені в Наказі МО України від 03 лютого 1995р. №20 обмеження порівняно з іншими військовослужбовцями, які не зазнавали такого переміщення і яким зараховується попередній стаж перебування на квартирному обліку до видання цього наказу, є обмеженням прав таких військовослужбовців за ознакою місця проживання, остільки для цієї категорії військовослужбовців часом зарахування на облік вважається штучно визначена дата 03 березня 1995р., що є порушенням принципу рівності громадян, визначених положеннями ст.24 Конституції України, а також вимог ст. 17.47 Конституції України - держава забезпечує соціальний захист громадян , які перебувають на службі в збройних силах і таким громадянам України надається житло державою безоплатно відповідно до закону.

Обмеженнями, встановленими рішенням житлового органу, порушується право позивача на житло, передбачене ст.47 Конституції України, Житловим Кодексом України, ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили», ст..12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». оскільки за таких умов його місце в квартирній черзі визначено датою набрання чинності відомчим наказом 03.03.1995 року, а не з часу взяття на облік, тобто з 07.08.1992 року.
Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Право на житло є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно положень ст. 47 Конституції України, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст. 43 ЖК України черговість надання жилих приміщень визначається за ; часом взяття на облік.

Висновки районного суду про наявність правових підстав до поновлення позивача у черзі на отримання житла з дати постановки його на квартирний облік в КЕВ м. Львова з 25 червня 1992р., узгоджуються й з п. 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року за № 470, згідно яких громадяни вважаються взятими на квартирний облік :.. за місцем роботи з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації… / у Збройних Силах житловою комісією військової частини, установи, організації/ і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої влади.
Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців тачленів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІпередбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCPта іншими нормативно-правовими актами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 затверджено «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» й пунктом 32 Порядку передбачено, що черговість надання житла визначається за часом і зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Згідно пункту 26 Порядку, - військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховується на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із : збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються і правом першочергового або позачергового одержання житла.
Аналогічного змісту вимоги містяться і в пункті 3.7. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577).
З огляду на викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів визнає безпідставними твердження апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції юридичного висновку КЕУ ЗСУ та рішення Міністра Оборони від 13.04.2009р. про відсутність підстав до зарахування військовослужбовців при переміщенні до нового місця служби на квартоблік раніше дати 03.03.1995р.
У зв`язку з прийняттям наказу Міністра оборони України від 06.10.2006р. №577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», наказ № 20 від 03.02.1995р. втратив чинність, а згідно рішень Конституційного Суду України від 05.04.2001р. у справі № 1-16/2001 та від 02.07.2002р. у справі 1-8/2002, закони та інші нормативно-правові акти України не поширюються на правовідносини включно, які виникли і закінчилися до набуття чинності таких законів та інших нормативно-правових актів.
З урахуванням обставин справи, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що перенесення ОСОБА_2 черги квартирного обліку призвело до звуження обсягу його прав і у сфері проходження військової служби, а це суперечить положенням ст.17 Основного Закону України, Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про Збройні Сили» та є неправомірним.
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до задоволення позовних вимог.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України відхилити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 4 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Головуючий:
Судді:

Справа № 760/9723/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14266/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.