Справа №585/2544/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 22-ц/788/2093/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олава»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Олава» до реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Сумській області, Коржівської сільської ради Роменського району Сумської області про визнання права власності та про зобов'язання вчинити дії по реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ТОВ «Олава» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Олава», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому доводить, що біржовий контракт слід розцінювати як удавану угоду, якою сторони прикривали фактичний договір купівлі-продажу не облікованого в БТІ нерухомого майна. Зазначає, що суд першої інстанції не застосувавши норму матеріального права до встановлених правовідносин між сторонами угоди, не з'ясувавши правових наслідків, що виникають із встановлених ним же обставин щодо удаваності правочину помилково оцінив правовідносини між сторонами угоди, як купівлю-продаж не завершеного будівництвом, не введеного в експлуатацію нерухомого майна і застосував до їх оцінки невідповідну норму закону - ст.331 ЦК України.

Крім того вказує, що судом не встановлено фактів, які б свідчили, що спірне майно є новоствореним, чи незавершеним будівництвом, чи таким, що має бути введеним в експлуатацію, чи підлягає державній реєстрації. У відповідності до вимог чинного на час укладення угоди законодавства, це майно не підлягало і обов'язковій державній реєстрації та нотаріальному посвідченню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачів ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги, сільського голови Коржівської сільської ради Каши А.І., який не заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надано належних доказів, що його право власності не визнане чи порушується, оскільки він не є власником спірного майна, а лише одним з учасників товариства. Крім того, ТОВ «Олава» не надано доказів на підтвердження того, що придбане на підставі біржового контракту майно добудоване та придатне до використання та може бути зареєстровано на праві власності за юридичною особою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Відповідно ст. 58 ЦК Української РСР, який діяв станом на час укладення договору купівлі-продажу, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Згідно ст. 128 ЦК Української РСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За змістом ст.224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу майна належить власникові (ст.225 ЦК Української РСР).

За змістом пунктів 1.4 - 1.8 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за №399/2839 (чинної до та на час виникнення спірних правовідносин) обов'язковій державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягали всі об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку незалежно від форм їхньої власності.

Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлюючих документів, перелік яких зазначено у додатку №1 до цієї Інструкції.

Оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності зокрема, органами місцевого самоврядування.

Якщо виконавчий комітет органу місцевого самоврядування відмовить в оформленні права власності на об'єкт нерухомого майна, зацікавлена особа може для вирішення цього питання звернутися у відповідний суд (пункти 4.1, 4.2 Інструкції).

Судом першої інстанції встановлено, що 15 жовтня 2003 року між КСП «Колос» (продавець), від імені якого діяв брокер ОСОБА_7, і ТОВ «Олава» (покупець), від імені якого діяв брокер ОСОБА_8, укладено біржовий контракт купівлі-продажу майна, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує не завершені будівництвом і не введені в експлуатацію об'єкти нерухомого майна під розбирання на будівельні матеріали, а саме: будівлю вагової, будівлю сараю, напіврозібрану будівлю, ангар з металоконструкцій та асфальтобетонне покриття біля нього, частину будівлі контори 7 кімнат та коридор, ангар цегляний, зруйновану будівлю корівнику, зруйновану будівлю майстерні, зруйновану будівлю їдальні, будівлю корівника, зруйновану будівлю, будівлю будинку, а також інше майно.

Вартість угоди становить 17173 грн., які продавець сплатив покупцю до підписання цього контракту.

Продавець своїм підписом під цим контрактом підтверджує, що розрахунок за продане покупцю майно проведено повністю, претензії фінансового характеру з його боку до покупця відсутні (п.3 контракту).

Згідно акту прийому-передачі майна КСП «Колос» від 15 жовтня 2003 року ліквідатор КСП «Колос» і ТОВ «Олава» уклали даний акт про те, що ліквідатор передав у власність, а ТОВ «Олава» прийняло у власність згідно біржового контракту об'єкти нерухомого майна не введені в експлуатацію, під розбирання, а саме: будівлю вагової, будівлю сараю, напіврозібрану будівлю, ангар з металоконструкцій та асфальтобетонне покриття біля нього, частину будівлі контори 7 кімнат та коридор, ангар цегляний, зруйновану будівлю корівнику, зруйновану будівлю майстерні, зруйновану будівлю, будівлю корівника, зруйновану будівлю, будівлю будинку, а також інше майно КСП «Колос» передано в строк, та у відповідності до біржового контракту № 77 від 15 жовтня 2003 року майна, претензій по передачі майна не має.

Матеріали справи не містять належних і допустимих письмових доказів, які б підтверджували наявність у КСП «Колос» правовстановлювальних документів на об'єкти нерухомості, що були предметом купівлі-продажу за біржовим контрактом від 15 жовтня 2003 року або були завершені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, відтак і наявності підстав для висновку щодо удаваності угоди відносно її предмету, якими є будівельні матеріали незавершених будівництвом вагової, сараю, тощо.

Отже, доводи апеляційної скарги, з посиланням на висновок від 14 серпня 2015 року суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_9 про вартість спірного майна та лист від 07 жовтня 2015 року арбітражного керуючого Мальованого О.П., в цій частині є необґрунтованими.

Доводи позивачів щодо можливості визнання за товариством права власності на спірне майно з підстав, передбачених ст.392 ЦК України не ґрунтується на законі.

За змістом частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Позивачами, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції письмових доказів про набуття ТОВ «Олава» права власності саме як на об'єкти нерухомості, зазначені у біржовому контракті від 15 жовтня 2003 року, а не на будівельні матеріали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олава» відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -