Справа № 459/959/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/5787/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту і визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11 червня 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що відсутність в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій підпису особи, яка підписала заповіт не є суттєвою обставиною в справі, а різниця в написанні імені в заповіті і в реєстрі: спочатку «ОСОБА_8», а потім «ОСОБА_8» є опискою.

Апелянт стверджує, що відповідно до вимог п. 17 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, діючої на той час, помилка, допущена нотаріусом, повинна бути виправлена і таке виправлення повинно бути нотаріусом засвідчено, а відтак, заповіт від 17.09.1996р. є недійсним у зв'язку з тим, що порушено порядок його посвідчення.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_6, матері позивача та бабусі відповідача. 07.02.1996 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким належний їй будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, надану їй у власність для обслуговування цього будинку, заповіла сторонам в рівних частинах.

17 вересня 1996 року ОСОБА_6 склала другий заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, яке буде їй належати на день її смерті, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось і на яке вона буде мати законне право, заповіла своєму внуку - ОСОБА_4, відповідачу по справі. Заповіт оформлений по виклику в хірургічному відділені Червоноградської центральної міської лікарні у зв'язку з хворобою заповідачки та посвідчений державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Брикайло М.Р., зареєстрований в реєстрі за № 2-2748.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11).

Як встановлено з матеріалів справи, позивач просив визнати недійсним заповіт від 17.09.1996 року, складений його матір'ю на користь відповідача, посилаючись на те, що такий посвідчений державним нотаріусом з порушенням вимог закону, зокрема, підписаний не заповідачем, а іншою особою з допущенням помилки в її імені і цією особою не проставлено підпис в реєстрі вчинення нотаріальних дій, що відповідно до ст.48 ЦК України (в редакції 1963 року) є підставою для визнання його недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд правильно виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання недійсним заповіту, оскільки наявні недоліки у посвідченому заповіті є несуттєвими і не впливають на зміст та волевиявлення заповідача щодо розпорядження своїм майном на випадок її смерті, заповіт посвідчений державним нотаріусом, має підпис та печатку та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій.

Відповідно до ст.48 ЦК України ( в редакції 1963 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, недійсними визнаються всі угоди, які не відповідають вимогам чинного законодавства і в яких порушена хоча б одна з умов дійсності угоди, а саме: правомірність і неаморальність угоди, дієздатність учасників угоди, збіг волі і волевиявлення, відсутність вад в утворенні волі, дотримання форми угоди в тих випадках, коли її недотримання викликає недійсність угоди. При цьому, під невідповідністю вимогам закону слід розуміти невідповідність угоди не тільки закону, а й іншим нормативним актам, виданим органами державної влади та управління в рамках їх компетенції.

Відповідно до ст.543 ЦК України (1963 року), якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому, зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписати особа, на користь якої його вчинено.

Аналогічні положення містяться в аб.1,2 п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 року та в наказі Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.1994 року «Про затвердження Форм реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчувальних документах».

Як встановлено з оспорюваного заповіту і підтверджено матеріалами справи, на час складання ОСОБА_6 заповіту, остання перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні Червоноградської центральної міської лікарні, а тому відповідно до вимог ст.543 ЦК України (1963 року) по просьбі заповідача, про що зазначено у змісті заповіту, такий був підписаний в її присутності та від її імені ОСОБА_8, яка вчинила відповідний підпис. Особу ОСОБА_8 встановлено, дієздатність її перевірена, заповіт зареєстровано в реєстрі за № 2-2748.

Та обставина, що підписуючи заповіт від імені заповідача на просьбу останньої, ОСОБА_8 прописом вказала своє ім'я не ОСОБА_8, а ОСОБА_8, як і відсутність її підпису в книзі реєстрації вчинення нотарільних дій нотаріусом, не може бути правовою підставою для визнання заповіту недійсним з підстав невідповідності його вимогам закону, оскільки при посвідченні цього заповіту державним нотаріусом особу ОСОБА_8 було встановлено та перевірено відповідно до даних її паспорта, що зазначено як в заповіті, так в журналі реєстрації нотаріальних дій (а.с.18-20).

Суд дав належну оцінку наявним у справі та наданих сторонами доказам та дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.