АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8599/15 Справа № 202/3017/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Пищиди М.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, третя особа: УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 лютого 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі: ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із вказаним позовом, за яким просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KGMDAW00810718 від 05.07.2007 року в сумі 427032,94 грн. витребувати у відповідача ОСОБА_2 та передати в заклад (володіння) шляхом опису ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль Hyundai, модель: Sonata, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шасі:НОМЕР_3 реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та звернути стягнення на предмет застави, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, стягнути з відповідачів солідарно суму у розмірі 10 000 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн. та судовий збір. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 05.07.2007 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений договір № KGMDAW00810718, згідно умов якого - позивач надав кредитні кошти у сумі 102 409,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.07.2014 року. У порушення умов договору відповідач - ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 11.11.2013 року за відповідачем - ОСОБА_2 наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 427 032,94 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 100 914,57 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 155 636,83 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 7 311,87 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання - 163 169,67 грн. В забезпечення виконання зобов'язань 05.07.2007 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_2 укладено договір застави рухомого майна, згідно якого предметом застави є рухоме майно, а саме: автомобіль - Hyundai, модель - Sonata, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності. Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн., згідно договору укладеного 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем - ПАТ «Акцент-Банк». Позивач зазначав, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, вимога до поручителя залишена без задоволення, тому змушений звернутися до суду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року ухвалено: в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що кредитно-заставним договором, укладеним між сторонами, у розділі «Звернення стягнення на предмет застави» п. 12.2 передбачено позасудове звернення стягнення; п. 12.3 - звернення стягнення шляхом продажу предмета застави з укладанням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі із правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до відповідача ОСОБА_2 з вимогою врегулювання питання щодо погашення вказаної заборгованості, однак договором застави визначено позасудовий порядок звернення стягнення на предмет застави, у зв'язку із чим відповідачем не доведено порушення його прав за договором застави. У відповідності до ст. 60 ЦПК України представником позивача не надано суду обґрунтувань того, що позивач не звернувся до відповідача в позасудовому порядку із вимогою про звернення стягнення на предмет застави, у зв'язку із невиконанням умов кредитного договору, та відсутня відповідна відмова відповідача, цим самим банк порушив принцип рівності сторін договору, своїми діями поставив відповідача у невигідні для нього умови, адже від своєчасної реалізації заставного майна сума боргу відповідача значно б зменшилась.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд неправильно застосував матеріальний закон та порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону не враховані.

На підставі ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Мотивація суду першої інстанції - не ґрунтується на законі, який регулює спірні правовідносини.

Згідно положень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", а саме: п.9, - право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Мотивація суду першої інстанції щодо не врегулювання спору в досудовому порядку - не відповідає вимогам зазначеного закону та роз'яснень у постанові Пленуму ВССУ, та не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з відповідачів солідарно суму у розмірі 10 000 грн. залишені судом першої інстанції поза увагою і в рішенні суду не наведено обґрунтування відмови у задоволенні цієї частини позову.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені обставини та вимоги закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню.

Судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, як незаконне, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі п.п.1-4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Спірні правовідносини у сторін виникли, зокрема, щодо звернення стягнення за договором застави у зв'язку невиконанням позичальником кредитного зобов'язання.

Колегія суддів встановила, і це підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № KGMDAW00810718 від 05.07.2007 року, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 102 409,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.07.2014 року (а.с.10-11).

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Згідно розрахунку позивача (а.с.6-7) станом на 11.11.2013 року за відповідачем ОСОБА_2 наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 427 032,94 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 100 914,57 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 155 636,83 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 7 311,87 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання - 163 169,67 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та відповідачем - ОСОБА_2 укладено договір застави рухомого майна договір № KGMDAW00810718 від 05.07.2007 року, згідно якого предметом застави є рухоме майно, а саме: автомобіль - Hyundai, модель - Sonata, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності (а.с.12-14).

Крім того, зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою в розмірі 10000 грн., згідно договору № 167 укладеного 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем - ПАТ «Акцент-Банк» (а.с.8).

Відповідно до вимог ст. ст. 526,530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 2 Закону України "Про заставу" визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, що не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом із питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна.

Положення Закону України "Про заставу" та ст. 590 ЦК України застосовуються лише в частині, що йому не суперечить.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", передбачено п.4 ч.2 спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Однією з процедур, передбачених ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Крім того, згідно п.23 спірного договору застави на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах передбачених чинним законодавством (а.с.12-13).

Відповідно до пп. 40, 42 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у своєму позові визначив спосіб реалізації заставленого майна, що відповідає як договору застави, так і чинному законодавству.

Колегія суддів вважає, що є підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо звернення стягнення на предмет застави, оскільки в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що умови кредитного договору позичальник не виконав, на сьогоднішній день заборгованість за кредитом не погашена, строк повернення кредиту за вказаним кредитним договором сплив 04 липня 2014 року.

Щодо позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування у відповідача ОСОБА_2 та передачі в заклад (володіння) шляхом опису ПАТ КБ «ПриватБанк» предмету застави, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем вибраний неналежний спосіб захисту своїх прав відповідно до вимог ст. 16 ЦК України з урахуванням того, що звернення стягнення на предмет застави з визначеним способом реалізації заставного майна передбачає передачу позивачу заставного автомобіля з його приналежностями і ці вимоги колегія суддів вважає зайвими та крім того, порушення прав позивача зі сторони відповідача в цій частині позову є недоведеними.

Відносно позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідачів (боржника та поручителя ПАТ «А-Банк» солідарно суму у розмірі 10 000 грн., то судова колегія вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки одночасно не можна задовольнити вимоги кредитора зверненням стягнення на предмет застави та стягненням суми боргу з позичальника, яка є заставодавцем.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це та з урахуванням задоволення позову понесені судові витрати ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 5268 грн. за сплату судового збору в суді першої та апеляційної інстанції підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Судова колегія не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_2 витрат на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн., оскільки доказів понесення цих витрат позивачем суду не надано.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Задовольнити частково позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, третя особа: УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення.

Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Hyundai, модель: Sonata, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шасі:НОМЕР_3 реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, проживає за адресою: 28000, АДРЕСА_1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KGMDAW00810718 від 05 липня 2007 року станом на 11.11.2013 року в розмірі 427 032,94 грн., шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (, розташованого за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50) з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням необхідних повноважень публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» для здійснення продажу: на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 5268 гривень (п'ять тисяч двісті шістдесят вісім гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.М. Пищида

З.М. Пономарь