РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1576/15-ц

28 вересня 2015 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Цвіркун О. С.

при секретарі - Федас І. О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщені Костопільської районної державної адміністрації під час представлення громадськості нового голови районної державної адміністрації ОСОБА_4, було заслухано представників громади Костопільщини, одним серед яких був відповідач ОСОБА_3 В ході свого виступу відповідач з невідомих причин почав висловлювати негативні думки з приводу особистості позивача, а саме дослівно цитуючи сказав, що «… пан ОСОБА_2 злодій! І злодій з великої букви…». Позивач зазначив, що ОСОБА_3 не мав жодних підстав для таких висловлювань, адже він до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має. Позивач вважає, що вищевказана негативна недостовірна інформації, яка поширена ОСОБА_3 порушує його особисті немайнові права, зокрема ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації.

Позивач просить суд визнати недостовірною інформацію поширену ОСОБА_3 відносно нього у публічному виступі останнього в приміщенні Костопільської районної адміністрації на громадській раді з приводу представлення нового голови, а саме «…пан ОСОБА_2 злодій! І злодій з великої букви..» та зобов'язати відповідача не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом публічного виступу до жителів м.Костопіль, із зазначенням у ньому спростування та публічного вибачення.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги свого довірителя підтримала по аналогічним підставам викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач повністю заперечує проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, та просить суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, відповідач у своїх запереченнях просить суд провести розгляд справи у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та враховуючи позицію відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Зокрема ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

При вирішенні спору суд встановлює і оцінює, чи являється, як вважає позивач, такою, що не відповідає дійсності інформація в розумінні Закону України "Про інформацію" та ст.277 ЦК України, визначає характер такої інформації й з'ясовує, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природньому середовищі. В силу ст. 47-1 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщені Костопільської районної державної адміністрації під час представлення громадськості нового голови районної державної адміністрації, відповідач ОСОБА_3 в ході свого публічного виступу зазначив, що «… Пан ОСОБА_2 такий є! Злодій! І злодій з великої букви…». Даний факт підтверджується, крім доводів позивача, оглянутим в судовому засіданні відеозаписом події, який розміщений на цифровому носію - СD-R (серійний номер НОМЕР_1).

Проаналізувавши текст виступу перед громадськістю ОСОБА_3 в приміщені Костопільської районної державної адміністрації ІНФОРМАЦІЯ_1 суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача, що відповідач своїми виловлюваннями ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Так, із дослідженого судом відеозапису виступу відповідача ОСОБА_3 встановлено, що останнім під час своїх висловлювань використано мовні засоби, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири, що є ознаками оціночних суджень та його вилови є лише його думкою.

Так, ОСОБА_3 у своєму виступі перед громадськістю ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено, що «…То вислухайте думку...Так, що прошу вислухати. Напевне ви знаєте, як гонять сьогодні волонтерів. І хто це робить, ви знаєте. І тих хто помагає армії знаєте. Вони сьогодні тут присутні. Їм байдуже, яка влада. Їм головне гроші рахувати. І чим більше тим краще. І не важливо яким шляхом, чи шахрайським, чи обманом, чи злочином їх заробляти. Але тільки не працювати, як весь народ працює. І вони присутні в цьому залі. Пан ОСОБА_2 такий є. Злодій, злодій з великої букви. Це такий хапуга, що капець…» не містять фактичних даних, тому неможливо перевірити їх правдивість чи неправдивість.

Крім того, згідно термінологічних визначень Вікіпедія у мережі Інтернет, злодій - людина, яка чинить злодіяння, злочини в тій чи іншій системі цінностей чи законів, зокрема людина, яка чинить злодіяння з точки зору іншої людини, групи людей, людства в цілому тощо. Протилежністю злодія є добродій. Поділ людських вчинків на добрі і злі, схвалення одних і осуд інших відігравали, відіграють та будуть відігравати важливе значення у житті людства. Природа людини, наявність у неї свободи вибору, суперечливий характер соціального буття призводять до того, що одна й та ж людина здатна робити як добрі, так і злі вчинки, будучи добродієм в очах одних і злодієм в очах інших.

Таким чином з аналізу поняття «Злодій» вбачається, що це є оціночне поняття однієї людини про іншу.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є громадським діячем м.Костопіль, а саме є членом громадської організації «Костопільщина 21 століття».

А тому при вирішенні даного спору суд також враховує положення абз.6 п. 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, згідно з яким проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, громадських та політичних діячів неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі», «Лінгенс проти Австрії», «Українська прес-група» проти України» та інших, Європейський Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб, політичних та громадських діячів можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди України повинні застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду як джерело права.

Так, у пункті 72 рішення Європейського суду по справі Фельдек проти Словаччини (Feldek v. Slovakia) від 12 липня 2001 року суд зазначає: «Відповідно до практики Суду свобода вираження поглядів є однією з основних підвалин демократичного суспільства та однією з головних передумов його прогресу і самореалізації кожної особи. Відповідно до частини 2 статті 10 вона застосовується не тільки до «інформації» або «ідей», що сприймаються прихильно, або вважаються необразливими, чи сприймаються байдуже, а також до таких, що ображають, шокують або хвилюють. Стаття 10 захищає не тільки суть висловлених ідей та інформації, але також і форму, у якій вони передаються. Ця свобода підтягає виключенням, переліченим у частині 2 статті 10, які, однак, повинні чітко тлумачитися».

Цей принцип, що випливає з Європейської конвенції та є її тлумаченням, було сформульовано Європейським судом з прав людини ще й у справі Лінгенс (Lingens) проти Австрії (пункт 41 рішення по справі від 8 липня 1986 року), і дана фраза повторюється в усіх рішеннях Суду по аналогічних справах. У рішенні по справі Лінгенса Європейський суд також зазначив після цитованої вище фрази наступне: «Такими є вимоги плюралізму, толерантності й лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства».

Тобто, навіть образлива форма висловлювання не перешкоджає віднесенню його до оціночних суджень (в пункті 45 вказаного вище рішення по справі Лінгенса Європейський суд безпосередньо визнав, що спірні висловлювання є оціночними судженнями заявника).

Зазначене вище вказує на те, що спірна інформація зазначена у виступі відповідача ОСОБА_3 є висловлюваннями, які не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони не містять ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише надають можливість громадськості проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно власних суб'єктивних переконань

Аналіз змісту виступу відповідача ОСОБА_3 говорить про те, що вони направлені не на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача, а на доведення до широкого кола людей оцінки діяльності відповідача, як громадського діяча.

Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності.

Оскільки у публічному виступі ОСОБА_3 перед громадськістю ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщені Костопільської районної державної адміністрації висвітлена спірна інформація є оціночним судженням, а за висловлювання оціночних суджень відповідач не може бути притягнута до відповідальності, то у суду не має підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 28, 32, 34 Конституції України, ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, ст.ст. 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст.1, 47-1 Закону України "Про інформацію" , ст. 17 Закону України "Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:О. С. Цвіркун