У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І., Хопти С.Ф.
Черненко В.А.Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 травня 2013 року він придбав квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що в належній йому квартирі проживає ОСОБА_7, який створює йому перешкоди у користуванні квартирою, позивач просив суд задовольнити позов та виселити відповідача зі спірної квартири.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 13 жовтня 2014 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України.

Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 316 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843361/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України виселяють без надання їм іншого жилого приміщення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення.

Судами встановлено і з матеріалів справи вбачається, що за змістом договору купівлі-продажу від 24 травня 2013 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 останній придбав квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_8 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу цієї квартири від 30 грудня 2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В. за реєстровим № 4726, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02 березня 2011 року за реєстровим №24320966.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, якому відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою, в зв»язку з чим останній підлягає виселенню, як особа, що самоправно зайняла вказане житло.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

За змістом ч. 3 ст. 116 ЖК України виселяють без надання їм іншого жилого приміщення підлягають особи, які самоправно зайняли жиле приміщення.

Обставини щодо того, чи самоправно відповідачем зайняте спірне приміщення, у зв'язку з чим до спірних правовідносин можна застосовувати положення ч. 3 ст. 116 ЖК України, мають бути повно і всебічно встановлені судом та підтверджені належними та допустимими доказами, наданими сторонами.

Зі змісту заяви ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення у даній справі та зі змісту апеляційної скарги останнього вбачається, що відповідач указував на неповне встановлення обставин справи судом першої інстанції. Зокрема, ОСОБА_7 вважає себе законним власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.08.1998 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 жовтня 2008 року. Також, відповідач посилався на те, що між сторонами існує інший спір, предметом якого є визнання недійсним договорів купівлі-продажу вказаної квартири, зокрема і того договору, за яким власником квартири став позивач.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції вказані доводи не перевірив та не встановив наявність чи відсутність вказаних обставин.

При цьому, зміст ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області 13 жовтня 2014 року має відповідати положенням ст. 315 ЦПК України, відповідно до якої у вказаній ухвалі зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

У відповідному судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги та має зазначити обґрунтування щодо кожного доводу сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Проте, у порушення вказаних вимог процесуального закону, суд апеляційної інстанції не перевірив як доводів апеляційної скарги так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не навів мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи апеляційної скарги, зокрема щодо того, чи самовільно ОСОБА_7 займає спірну квартиру, чи відсутній між сторонами інший пов'язаний з розглядом даної справи матеріально-правовий спір, а також не надав оцінки іншим обставинам, які викладені у апеляційній скарзі відповідача.

У зв'язку із зазначеним, ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області 13 жовтня 2014 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області 13 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик