АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

15 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

при секретарі - Басюк Ю.В., Бабіч К.А., Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Грін Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 квітня 2015 року,

встановила:

у липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір поруки, укладений 05 червня 2009 року між ним та ВАТ «Банк «Олімпійська Україна», правонаступником якого є відповідач ПАТ «Грін Банк», посилаючись на те, що вказаний договір ним не укладався, а підпис, який міститься в договорі належить іншій особі.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 квітня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що в кінці 2011 року йому стало відомо про існування договору поруки, укладеного між ним та ВАТ «Банк «Олімпійська Україна», правонаступником якого є відповідач, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором про відкриття кредитної лінії від 05 червня 2009 року. Позивач зазначав, що підпис, який міститься в договорі поруки від його імені, належить іншій особі, про що свідчить висновок спеціаліста, наданий йому у відповідь на звернення до правоохоронних органів.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 квітня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано висновок спеціаліста, який свідчить про те, що оспорюваний договір поруки було підписано сторонньою особою. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Судом першої інстанції було вірно встановлено про те, що висновок спеціаліста № 39 від 01 лютого 2012 року, копія якого міститься в матеріалах справи, не може бути належним доказом того, що договір поруки не було підписано позивачем, оскільки при проведенні почеркознавчого дослідження була надана електрофотокопія договору поруки від 05.06.2009 р.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було витребувано з Володарського районного суду Київської обл.. копії судових рішень щодо позову ПАТ «Грін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Володарського районного суду Київської обл. від 01.11.2011 р. було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Грін Банк» заборгованість в сумі 400 000 грн. та судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду Київської обл.. від 26.11.2012 р. було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення суду першої інстанції - залишено без змін. В ухвалі було дано оцінку доводам ОСОБА_1, наданому ОСОБА_1 висновку спеціаліста від 01.02.2012 р. та зазначено, що доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що він не підписував та не укладав договір поруки від 05.06.2009 р. не підтверджені належним та допустимими доказами.

Згідно положень ст. 215 ЦК України та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 752/13615/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8701/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.