Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 335/3673/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шалагінова А.В.
№ провадження
22-ц/778/5596/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Коваленко А.І., Кримської О.М.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про захист прав споживачів, стягнення заборгованості за банківським вкладом, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, стягнення заборгованості за банківським вкладом, стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 15 січня 2015 р. він уклав з відповідачем договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 002-07876-150115. відповідно до умов якого він вніс до відповідача вклад (депозит) у розмірі 100 000 гривень на строк до 15 квітня 2015 р. під 13 % річних.. Умовами договору передбачено повернення вкладу після закінчення строку вкладу.

Після закінчення строку вкладу він звернувся до відповідача із вимогою про повернення вкладу, яка не була виконана банком.

Вважає, що зазначені дії відповідача порушують право власності позивача, що створює йому додаткові незручності, що психологічно пригнічує його, завдає душевних страждань, внаслідок чого порушені нормальні побутові зв'язки з оточуючими.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 23, 177. 319, 526, 1060, 1067 Цивільного кодексу України просив розірвати вказаний договір, стягнути з відповідача 100 000 гривень - суму депозиту, 500 гривень - моральну шкоду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта - Банк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 002-07876-150115 від 15 січня 2015 року у розмірі 100 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статті 41 Конституції України за змістом якої право власності є непорушним, на статті 526, 1058, 1060 ЦК України якими визначені: поняття зобов'язання, умови виконання зобов'язання; поняття договору банківського вкладу; види договору банківського вкладу. Також судом враховано приписи статей 4, 26, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» якими передбачені: функції та завдання фонду гарантування вкладів фізичних осіб; гарантії за вкладом; наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення суми вкладу, суд виходив з того, що грошові кошти в розмірі 100000 грн. належать позивачеві, проте, банк безпідставно позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними йому коштами.

Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що кошти, які позивач намагається стягнути з ПАТ «Дельта Банк» були переведені на особистий рахунок позивача і він мав змогу отримати ці кошти. Також апелянт посилався на те, що 03.03.2015 року (строком на три місяці) в банківській установі діє тимчасова дирекція, а тому суд мав застосувати Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статтею 36 якого встановлено наслідки запровадження тимчасової дирекції - зокрема, неможливість стягнення коштів за судовими рішеннями.

Такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15 січня 2015 р. ОСОБА_2 уклав з відповідачем договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий віл Миколая» у гривнях № 002-07876-150115. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок банку 100 000 гривень під 13 % річних. Пунктом 1.10 договору передбачено повернення вкладу у разі закінчення строку залучення вкладу шляхом_ його зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_1. Строк залучення вкладу відповідно до умов п. 1.3 договору - по 15 квітня 2015 р. (а. с. 4).

ОСОБА_2 на виконання зобов'язань за договором перерахував кошти у сумі 100 000 грн. на депозитний рахунок, що підтверджено платіжним дорученням № 44323856 від 15 січня 2015 р. (а. с. 6).

06.04.2015 року ОСОБА_2 надіслав на адресу банку заяву з проханням по закінченню строку договору повернути грошові кошти у розмірі 100 000 гривень та виплатити відсотки шляхом перерахування на рахунок відповідно до умов п. 1.10 договору (а. с. 73).

На вказану заяву банк надав відповідь від 17.04.2015 р. з якої вбачається, що в банку запроваджено тимчасову адміністрацію з 03.03.2015 року, а тому рішення стосовно виплат за договорами депозитів не прийнято, виплати грошових коштів клієнтам будуть проводитись відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а. с. 74).

За змістом статті 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд посилається, що всупереч наведеним вимогам ЦК України відповідач не повернув позивачеві депозитний вклад.

Згідно статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 212 ЦПК України надані сторонами письмові докази та пояснення представників сторін, суд першої інстанції вважав такими, що не заслуговують на увагу, заперечення представника відповідача проти позову - з підстав, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виходячи з наступного.

Постановою Правління НБУ від 2 березня 2015 р. № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 р. № 51 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду Кадирова В.В.

У відповідності до вимог частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Проте, пунктом 1 частини 6 статті 36 цього Закону визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті ( Пункт 1 частини шостої статті 36 в редакції Закону № 1586-VII від 04.07.2014 )

Таким чином, станом на 03.03.2015 року - на час запровадження в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, вже діяла норма закону, яка не перешкоджала банку здійснити задоволення вимог вкладника ОСОБА_2

Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/ 21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Відтак, застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, не забороняє вкладнику захищати свої права власника грошових коштів у судовому порядку.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта - Банк» заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 002-07876-150115 від 15 січня 2015 року у розмірі 100 000 грн. відповідає обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Із апеляційної скарги вбачається, що інші доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Дельта банк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: