Справа № 604/817/15-ц
Провадження № 2/604/273/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Кузьменко І.О.

за участю секретаря судового засідання Стадніцької З.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підволочиської редакції районного радіомовлення, третьої особи Підволочиської районної ради про виплату недорахованих розрахункових коштів при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, вказавши, що 01.07.1999 р. він був прийнятий на посаду диктора Підволочиської редакції районного радіомовлення, 01.01.2002 р. був переведений на посаду кореспондента, а 26.09.2014 р. згідно розпорядження голови Підволочиської районної ради був призначений виконуючим обов'язки редактора та 27.11.2014 р. на сесії районної ради затверджений на посаду редактора. Наказом №4 від 06.03.2015 р. він був звільнений з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін.

З липня 2014 р. бухгалтер редакції повинна була нараховувати позивачу надбавку за вислугу років з розрахунку 25% від окладу, враховуючи доплату за ранг, яка мала би становити 318, 25 грн. Однак за період з 01.07.2014 р. по 31.12.2014 р. йому нараховувалась надбавка з розрахунку лише 20%, тобто 254,60гр., в результаті чого утворилася заборгованість у сумі 381,90гр.

Крім того, 26.09.2014 р. був виданий наказ №4 про призначення позивача виконуючим обов'язки редактора, а тому йому мала би нараховуватись різниця між посадовим окладом редактора та кореспондента. Тому головному бухгалтеру ОСОБА_2 вказано нараховувати різницю у розмірі 1574 гр., з 26.09.2014 року. Однак, з грудня 2014 р. бухгалтер перестала нараховувати вказану різницю і за період з вересня 2014 р. по січень 2015 р. йому не нарахована різниця між посадовими окладами у розмірі 7932, 32 гр.

Крім того, з 29.01.2015 р. по 05.03.2015 р. позивач перебував у щорічній оплачуваній відпустці і згідно наказу про відпустку, було вказано про нарахування відпускних та матеріальну допомогу на оздоровлення. Однак відпускних йому не донараховано 867, 24 грн, а на оздоровлення не донараховано 1574 гр.

Крім того, станом на дату звільнення позивачем було не використано 97 календарних днів щорічної відпустки, за що йому було нараховано компенсацію на суму 7085,85гр., хоча мало би бути 9422,58гр. Таким чином, недоплата становить 2336,73гр.

При звільненні, розрахунок з позивачем не був проведений. 12.03.2015р. він звернувся із заявою до редактора ОСОБА_3 щодо виплати сум заборгованості із виплати заробітної плати та проведення остаточного розрахунку, 18.03.2015р. цей розрахунок був проведений частково. На даний час позивачу не нараховано і не виплачено належні йому такі суми:

-недораховану надбавку за вислугу років за період з 01.07. по 31.12.2014р.;

-різницю між посадовими окладами редактора та кореспондента за час виконання обов'язків редактора за період з 26.09.2014р. по 05.02.2015р. в сумі 7932,32гр.;

-доплату за інтенсивність за січень 2015р. в сумі 690,0гр.;

-недорахованих відпускних за період з 29.01. по 05.03.2015р. на суму 867,24гр.;

-недорахованої компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки на суму 2336,73гр.;

-недорахованої матеріальної допомоги на оздоровлення на суму 1574,00гр.

-по розрахунках із підзвітними особами на суму 2407,61гр.;

Крім того, оскільки до даного часу позивачу не виплачені належні йому суми, то на підставі ст.117 КЗпП України він просить суд стягнути з редакції радіомовлення у його користь середній заробіток у сумі 31331,84гр. за період з 10.03. по 17.09.2015 року.

Посилаючись на ст. ст. 32, 47, 116, 117 КЗпП України, ст. 14 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» позивач просить суд:

стягнути із Підволочиської редакції радіомовлення в його користь недоплачені кошти при звільненні у розмірі 14615,80гр. а також 131331,84 гр. середнього заробітку за час затримки проведення остаточного розрахунку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позов підтримали, уточнивши свої позовні вимоги і пояснили: усі недоплачені суми утворилися внаслідок того, що бухгалтер ОСОБА_2 проводила нарахування із посади кореспондента, не беручи до уваги виконання позивачем обов'язків редактора, хоча позивач видав наказ про нарахування йому різниці між посадовими окладами. Під час своєї роботи ОСОБА_1 змушений був придбавати за свій рахунок канцелярські товари, необхідні для роботи редакції: папір, батарейки. За ці товари він надавав бухгалтеру чеки, вона їх приймала і не вказувала про їх недійсність. Про заборгованість по цих підзвітних сумах свідчить довідка №7, видана підприємством.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала і пояснила, що:

- надбавка за вислугу років не нараховувалася, оскільки був відсутній наказ про встановлення надбавки; крім того, посада диктора не відноситься до посади журналіста, за яку належить доплата за вислугу років;

- за виконання обов'язків редактора: згідно п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 р. №65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» припинено встановлення доплат за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників і це положення продубльовано у розпорядженні голови Підволочиської районної ради. У п.7 цього розпорядження передбачено здійснення нарахувань підвищень до посадових окладів, надбавок, доплат інших заохочувальних виплат працівникам виключно у межах фонду оплати праці, затвердженого в загальному та спеціальних фондах бюджету або власних доходів, отриманих від провадження господарської діяльності. Виходячи із наведеного, бухгалтер ОСОБА_2 розрахунок відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористані дні щорічних відпусток здійснювала на основі розміру заробітної плати ОСОБА_1 на посаді кореспондента.

Відповідно цим же п.7 розпорядження бухгалтер керувалася відносно надбавок за інтенсивність. Крім того, штатним розписом редакції радіомовлення з 01.01.2015 р. не передбачено встановлення надбавок до зарплати за інтенсивність.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала і пояснила: спочатку вона нараховувала позивачу доплату за виконання обов'язків редактора, однак у районній раді їй пояснили, що це незаконно, оскільки наказу такого не було, тому вона не виплатила цих доплат і не провела нарахування. У подальшому усі належні позивачу при звільненні суми вона рахувала, виходячи із його посади кореспондента. Щодо підзвітних сум вона пояснила, що ОСОБА_1 дійсно приносив чеки на придбані товари і вона щодо них робила звіт і цю суму включила у довідку №7 щодо невиплачених сум. Разом з тим, вона їх вважала незаконними, оскільки були відсутні укладені договори із підприємцями, а також відсутнє фінансування.

Крім того, отримуваним фінансуванням покривалася заборгованість редакції за минулі роки.

Представник третьої особи Підволочиської районної ради ОСОБА_5 позов не визнав і пояснив, що заробітна плата виплачувалась на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014р. №65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету». Оскільки редакція фінансується з бюджету районної ради і штатний розпис погоджується із головою районної ради, то у редакції було припинено проведення будь-яких доплат і надбавок. ОСОБА_1 був назначений виконувати обов'язки після померлого редактора без доплати, до вирішення питання про обрання нового редактора.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти:

Згідно записів у трудовій книжці позивач ОСОБА_1 був:

- прийнятий у штат редакції районного радіомовлення на посаду диктора 01.07.1999 року, а 01.01.2002 року був переведений на посаду кореспондента,

- 26.09.2014р. призначений виконуючим обов'язки редактора редакції районного радіомовлення розпорядженням голови Підволочиської районної ради,

- 27.11.2014р. затверджений виконуючим обов'язки редактора рішенням сесії Підволочиської районної ради,

- 05.02.2015р. звільнений від виконання обов'язків редактора рішенням сесії,

- 06.03.2015р. ОСОБА_1 звільнений з посади кореспондента за згодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Вирішуючи вимоги позивача щодо невиплати усіх належних йому сум, суд враховує наступне:

- щодо недорахованої надбавки за вислугу років за період з 01.07. по 31.12.2014р.:

1. Згідно ст.14 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», журналісти державних та комунальних засобів масової інформації отримують надбавки, користуються пільгами передбаченими для державних службовців відповідних категорій та посад.

У Постанові Кабінету Міністрів України №377 від 15.03.1999р. у ст.1 зазначено: до стажу роботи, що дає право на встановлення щомісячної надбавки за вислугу років і призначення пенсій журналістам державних і комунальних засобів масової інформації, зараховується стаж роботи на посадах, зазначених у переліку, затвердженому цією постановою. Крім того, в абзаці 6 п.2 Постанови зазначено, що до стажу включається стаж роботи на посаді диктора державного і комунального засобу масової інформації до 31 грудня 1995 року, а позивач поступив на посаду диктора 01.07.1999 року.

У Переліку посад журналістів, передбаченому Постановою № 377, стаж роботи на посаді диктора, а так само ведучого, на що посилається позивач, - не включений.

Крім того, згідно пояснень позивача та його освітніх документів, у нього відсутня освіта журналіста, тобто він не являється суб'єктом Закону«Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».

Проаналізувавши наведене, суд прийшов до висновку, що стаж роботи на посаді диктора не може бути включеним до стажу, який дає право на доплату за вислугу років і тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Посилання позивача та його представника на класифікатор професій Державного класифікатора професій України ДК 003-95р, де за кодом 3472 вказана професія радіо-теле та інші ведучі, і за тим же кодом 3472 вказана професія диктор являється безпідставним, виходячи із положень вищезазначеної Постанови КМ України №377.

Щодо різниці між посадовими окладами редактора та кореспондента за час виконання обов'язків редактора за період з 26.09.2014р. по 05.02.2015р. в сумі 7932,32гр.:

Власником і засновником редакції районного радіомовлення являється Підволочиська районна рада. Як зазначено у п.4 Статуту редакції основним джерелом фінансування редакції радіомовлення є кошти районного бюджету, які виділяються в установленому порядку; пунктом 5-м - додатковим джерелом фінансування є кошти, які одержані від музичних вітань, оголошень.

Штатні розписи посад та посадових окладів редакції затверджуються головою районної ради.

Відповідно до п.1 розділу 1У Статуту редакції, редакцію очолює редактор, який призначається і звільняється рішенням сесії районної ради.

25.09.2014р. голова Підволочиської районної ради виніс розпорядження № 34-к про призначення виконуючим обов»язки редактора Підволочиської редакції районного радіомовлення кореспондента ОСОБА_1 з 26.09.2014р. до остаточного вирішення кадрового питання. Підстава: заява ОСОБА_1 від 09.09.2014року. У своїй заяві ОСОБА_1 вказав про згоду на виконання обов»язків редактора без вказівки про доплату за виконання цих обов»язків і про цю доплату відсутня вказівка у розпорядженні голови.

27.11.2014р. сесія Підволочиської районної ради прийняла рішення про затвердження вищевказаного розпорядження голови № 34-к «Про виконання обов»язків редактора Підволочиської редакції районного радіомовлення.

Як випливає із зазначених рішень, при призначенні виконуючим обов»язки редактора не вказано про необхідність проведення доплати у різниці у посадових окладах.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2014р. №65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» затверджені заходи щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету. На виконання вказаної Постанови 12.04.2014р. голова Підволочиської районної ради виніс розпорядження №18-од, яким затверджено заходи щодо економного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання районної ради та утворених нею установ та організацій. Пунктом 7-м цих заходів передбачено, що установлення та здійснення нарахування підвищень до посадових окладів надбавок, доплат, допомог, інших заохочувальних виплат працівникам виключно в межах фонду оплати праці, затвердженого в загальному та спеціальному фондах бюджету, або власних доходів.

26.09.2014р. ОСОБА_1, як в.о. редактора, виніс наказ №4, у якому вказав, що у зв'язку з призначенням його виконуючим обов'язки редактора, він наказує бухгалтеру ОСОБА_2 починаючи з 26.09.2014р. нараховувати різницю між посадовими окладами редактора та кореспондента в розмірі 1574 гривень. Із наказом бухгалтер ОСОБА_2 ознайомлена.

Згідно пп.1 п.13 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 від 26.01.2011р. №59, бухгалтер установи погоджує документи, пов'язані з витрачанням фонду заробітної плати, установленням посадових окладів і надбавок працівникам.

Як установлено у суді, бухгалтер відповідача ОСОБА_2 звернулася щодо виплати різниці між посадовими окладами до розпорядника коштів до Підволочиської районної ради, де їй повідомили про незаконність таких виплат.

Статутом редакції передбачено розпорядження редактором майном і коштами редакції, відповідно до Закону. Разом з тим, як випливає із вищевказаної Постанови КМ України №65 від 01.03.2014р. ОСОБА_1 видав свій наказ без погодження із розпорядником коштами та без урахування вказівок Постанови №65.

Проаналізувавши наведене, суд прийшов до висновку про безпідставність вимоги позивача про виплату йому доплати за виконання обов»язків редактора і тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Щодо доплати за інтенсивність за січень 2015р. в сумі 690,0гр.:

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15 березня 1999 р. N 377 "Про реалізацію статей 14 і 16 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" передбачає, що журналістам державних і комунальних засобів масової інформації можуть встановлюватися надбавки за інтенсивність праці, за високі творчі досягнення у розмірі до 50 відсотків посадового окладу. Граничний розмір зазначених надбавок для одного працівника не повинен перевищувати 50 відсотків його посадового окладу.

Як випливає із штатного розпису Підволочиської редакції радіомовлення на 2014рік, до зарплати кореспондента передбачена надбавка за інтенсивність, а штатним розписом з січня 2015 р. така надбавка не передбачена.

Таким чином, суд прийшов до висновку про безпідставність вимоги позивача щодо доплати йому коштів за інтенсивність і тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Щодо недорахованих відпускних за період з 29.01. по 05.03.2015р. на суму 867,24гр. та на оздоровлення на суму 1574гр. та недорахованої компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки на суму 2336,73гр:

Згідно наказу №1 від 23.01.2015р. ОСОБА_1 перебував у щорічній оплачуваній відпустці. Як уточнив він у судовому засіданні, ця відпустка використана за відпрацьований 2011-2012р.р. У наказі вказано бухгалтеру ОСОБА_2 нарахувати відпускні та матеріальну допомогу на оздоровлення в належних сумах.

За час перебування у відпустці з 29.01.2015р. по 05.03.2015р. позивачу нараховано та виплачено кошти, які, як випливає із пояснень відповідача та довідки про нарахування, нараховані із посадового окладу кореспондента.

Враховуючи висновок суду про підставне не нарахування надбавки за виконання обов»язків редактора, нарахування коштів за час перебування у відпустці та за невикористану відпустку відповідачем вірно здійснено, виходячи із посадового окладу кореспондента.

Відповідно до ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Як установлено у судовому засіданні, позивачем не використані відпустки за 2013, 2014, частину 2015роки, усього загальною тривалістю 97 днів.

Як випливає із ст.74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, надаються щорічні відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Позивач ОСОБА_6 із відповідачем перебував у трудових відносинах і перебував на основній посаді кореспондента і тому йому мали нарахуватися грошові суми, виходячи із посади кореспондента.

Твердження позивача про необхідність нарахувань відпускних, виходячи із посадового окладу редактора, обов»язки якого він виконував, суд вважає хибними, а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю.

Щодо вимог по недорахованій матеріальній допомозі на оздоровлення на суму 1574,00гр.:

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року № 2493-III передбачено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Оскільки позивач у відповідача перебував на посаді кореспондента то матеріальна допомога на оздоровлення йому нарахована, виходячи із посадового окладу кореспондента. Таким чином у задоволенні вимоги про стягнення недорахованих коштів по матеріальній допомозі, слід відмовити за безпідставністю.

Щодо вимоги по виплаті коштів по розрахунках із підзвітними особами на суму 2407,61гр.:

У довідці №7 від 10.04.2015р., виданій головним редактором районного радіомовлення ОСОБА_3 та бухгалтером ОСОБА_2 вказано, що по невиплачених розрахунках із підзвітними особами невиплачена ОСОБА_1 сума становить 2407,61гр.

Заперечення відповідача та представника третьої особи щодо незаконності наданих товарних чеків спростовується оглядом і наданих відповідачем бухгалтерських книг. При цьому установлено, що аналогічним способом, при наданні ОСОБА_1 чеків на придбання товарів і складених бухгалтером ОСОБА_2 звітів, позивачу виплачувалися понесені ним витрати власних коштів.

А тому, приймаючи до уваги фактичне визнання відповідачем позову наданням довідки №7 від 10.04.2015р., суд вважає про необхідність виплати позивачу понесених ним витрат на придбання товарів для установи. Твердження відповідача про використання придбаних товарів у особистих цілях позивача, суду жодним доказом не доведено, а тому суд таке заперечення до уваги не приймає.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, тобто у день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по спору.

Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні вказав, що неодноразово звертався до відповідача із проханнями провести донарахування та виплатити йому належні доплати Протягом березня- червня 2015р. отримані кошти за надані послуги (оголошення, вітання, реклами) використовувались не на погашення заборгованості, а на інші видатки.

При вирішенні даного спору суд приймає до уваги:

що усі належні позивачу по заробітній платі кошти виплачені повністю;

суми по підзвітних особах не виплачувались по причині відсутності відповідного фінансування відповідача. Твердження позивача про надходження коштів за надані послуги не доведені;

що позивач тривалий час не порушував питання про відшкодування належних йому сум і при наявності невиплачених попередніх чеків постійно придбавав нові товари, тобто сам сприяв у створенні заборгованості.

На підставі наведеного суд вважає відмовити у застосуванні вимог ч.1 ст.117 КЗпП України і стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також, на підставі вимог ст.88 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, то цей збір у сумі 243, 60 грн слід стягнути з відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.116, 117 КЗпП України, ст. ст. 3,4,10,14,57,60,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Підволочиської редакції радіомовлення у користь ОСОБА_1 недоплачені кошти при звільненні:

- дві тисячі чотириста сім гривень 61 копійку по розрахунках із підзвітними особами,

а також у користь держави судові витрати: двісті сорок три гривні 60 копійок судового збору.

У задоволенні інших вимог відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 10-ти днів з дня отримання копії повного тексту рішення, яке складене 22 вересня 2015 року.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя І.О. Кузьменко