Справа № 428/8843/13-ц
Рішення

іменем України

24 липня 2015 року

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: судді Юхимук Р.С., при секретарі Волковій О.М., за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи зі сторони позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, третьої особи зі сторони відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сєвєродонецька цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, нікчемним та нечинним реєстр № 476 про посвідчення заповіту в книзі реєстраційних нотаріальних дій Сиротинської селищної ради м.Сєвєродонецька, третя особа зі сторони позивача, яка не заявляє самостійних вимог Сиротинська селищна рада, третя особа зі сторони відповідача, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4,

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним, нікчемним та нечинним реєстр № 476 про посвідчення заповіту в книзі реєстраційних нотаріальних дій Сиротинської селищної ради м.Сєвєродонецька. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 14 серпня 2007 року відповідачем секретарем Сиротинської селищної ради м.Сєвєродонецька ОСОБА_2 був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та яким ОСОБА_7 заповіла своє домоволодіння № 19, що розташоване по вулиці Бикова смт.Сиротине м.Сєвєродонецька ОСОБА_4 19 червня 2009 року ОСОБА_6 померла. Позивач вказує, що відповідачем порушено порядок посвідчення заповіту, оскільки заповіт був складений посадовою особою секретарем Сиротинської селищної ради за допомогою технічних засобів у приміщенні селищної ради, а підписаний заповідачем у звязку з тяжким станом здоровя та фізичними вадами за місцем проживання. Однак в тексті заповіту вказані обставини не вказані. Крім того, в заповіті перед підписом заповідача відсутній власноручний запис про те, що він «Заповіт прочитав та особисто його підписав». Також в реєстрі правочинів селищної ради запис від 07 серпня 2007 року заклеєно квитанцією про сплату державного мита у звязку з чим підпис заповідача дослідити неможливо. Отже, оскаржуваний заповіт складено в письмовій формі та посвідчений посадовою особою, але не відповідає за формою вимогам встановленим діючому законодавству України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що не є спеціалістом з юридичних питань й можливо допустила якісь помилки. Однак вважає, що її дії відповідають вимогам Закону.

Представник третьої особи зі сторони позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він є головою Сиротинської селищної ради. Позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також пояснив, що він не був присутній під час вчинення нотаріальної дії у вигляді складання заповіту ОСОБА_6 Однак вважає, що ОСОБА_2, яка посвідчила заповіт, відповідальний працівник, яка сумлінно виконує свої обовязки.

Третя особа зі сторони відповідача, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, пояснила, що особисто не була присутня при складанні заповіту, а отже їй невідомо про обставини, викладені в позовній заяві. Однак вважає, що відповідач посвідчила заповіт відповідно до діючого законодавства та заповіт відповідає вільному волевиявленню заповідача ОСОБА_6

Крім того, раніш представником третьої особи за дорученням була подана письмова заява щодо застосування строків позовної давності, яка також була підтримана в судовому засіданні відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові, однак як вбачається з матеріалів справи (а.с. 59-62) між сторонами судового провадження розглядався спір про визнання вказаного заповіту недійсним, який рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 квітня 2013 року було розглянуто та винесене рішення, тому відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України суд вважає наявним переривання перебігу позовної давності.

Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 6) ОСОБА_6 померла 19 червня 2009 року.

З копії заповіту (а.с. 3) вбачається, що 14 серпня 2007 року ОСОБА_6 належне їй на підставі свідоцтва на право власності, видане Сиротинською селищною радою 26 травня 1958 року, домоволодіння розташоване по вулиці Бикова с.Сиротине м.Сєвєродонецька Луганської області, заповіла ОСОБА_4. Заповіт надруковано за допомогою технічного засобу. В заповіті в порушення вимог п. 16 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених відсутній запис заповідача перед своїм підписом, що вона вголос його зачитала. Крім того, в заповіті після підпису відповідача надруковано: «заповіт підписано мною, секретарем ради ОСОБА_2, зі слів гр.ОСОБА_6». Даний запис вчинюється у випадках, передбачених п. 7 вказаного Порядку, а саме коли фізична особа внаслідок фізичного вади або хвороби не може власноруч підписати заповіт, при цьому про причини з яких особа від імені якої посвідчується заповіт не підписала документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт підписується іншою особою у присутності заповідача та запрошених ним двох свідків. Відомості щодо присутності свідків та наявності фізичної вади або хвороби у заповідача, у заповіті відсутні.

З копії аркушів реєстрової книги нотаріальних дій Сиротинської селищної ради (а.с. 4-5) в порушення вимог п. 10 вказаного Порядку вбачається відсутність запису підпису заповідача ОСОБА_6 з причини приклеєної на підпис квитанції ОСОБА_6 про сплату державного мита. Інші квитанції щодо вчинення нотаріальних дій, окрім вказаної квитанції, відсутні, що на думку суду вказує на навмисність заклеєння підпису ОСОБА_6 квитанцією.

Згідно ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України заповіт є одностороннім правочином, до якого відповідно до ч. 5 вказаної статті застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 грудня 2009 року № 9, а саме п. 2 при розгляді справ про визнання правочинів недійсними судам необхідно врахувати, що згідно зі статтями 4, 10, 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим Законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України.

Таким чином суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не додержанням в момент вчинення нотаріальних дій Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 419 від 15 червня 1994 року, що є відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою для визнання недійсності правочину заповіту.

Вимоги позивача щодо визнання заповіту нікчемним суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані нормами матеріального права, керуючись п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 грудня 2009 року № 9, де зазначено, що судам відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його судом.

Позовні вимоги щодо нечінності реєстру про посвідчення заповіту суд залишає без задоволення у звязку з невідповідністю даних вимог способу захисту цивільних прав та інтересів, встановлених ст. 16 Цивільного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 209, 215, 1251 Цивільного кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України № 419 від 15 червня 1994 року (в ред. від 06 липня 2006 року № 940), суд,

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати заповіт від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчений 14 серпня 2007 року секретарем Сиротинської селищної ради міста Сєвєродонецька ОСОБА_2, реєстровий № 476, недійсним.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: