АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6167/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 610/679/15-ц ОСОБА_1
Категорія: земельні Доповідач Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І.,Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного підприємства «Міловське» ОСОБА_2 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПП «Міловське», третя особа відділ Держземагенства у Балаклійському районі Харківської області, про розірвання договорів оренди земельних ділянок,-

в с т а н о в и л а

ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим позовом, в якому просила розірвати договори оренди земельних ділянок, укладених між нею та ПП «Міловське».

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії Р2 № 754240 від 27.12.2002 року вона є власником земельних ділянок площею 1,4222 га. та 4,2665 га.

Реалізовуючи своє право власності у спосіб, передбачений законодавством, 18 травня 2007 року вона уклала з ПП «Міловське» два договори оренди земельних ділянок, на підставі яких в оренду на 10 років передані вище зазначені земельні ділянки. Також 18 травня 2007 року були підписані акти визначення меж земельних ділянок в натурі та акт прийому-передачі земельних ділянок. Право оренди було зареєстровано у встановленому порядку. Ці договіри є діючими на теперішній час. Відповідачем умови договорів не виконувались, останній ніколи своєчасно та повністю не розраховувався з нею, внаслідок чого позивачка не тільки не отримувала орендну плату за 8 років, але й не могла своєчасно сплачувати прибутковий податок з одержаного доходу за надання земельної ділянки в оренду, а також податок на землю. Внаслідок таких обставин ОСОБА_3 просила достроково розірвати зазначені договори оренди з відповідачем.

Представники відповідача позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі та зазначили, що всі умови передбачені договорами оренди земельних ділянок б/н від 18 травня 2007 року виконуються сторонами в повному обсязі. Так, в 2007 році відповідач приступив до використання земельних ділянок лише після державної реєстрації договорів, а оскільки урожай в 2007 році ними отримано не було, позивач отримала орендну плату за неповний 2007 рік у 2008 році. Орендна плата позивачу видавалась по її бажанню зерном відповідно до встановлених норм і цін. Жодних скарг та заперечень від позивача протягом 2007-2013 років не надходило. У 2014 році на адресу позивача був направлений лист з повідомленням про необхідність зявитися для отримання орендної плати, протее позивач не зявилася. Вважають, що будь-яких порушень умов договорів з їх боку допущено не було.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06 липня 2015 року позовні вимоги були задоволені, вирішене питання щодо судових витрат.

Представник відповідача подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду першої інстанції, та зазначив, що таке рішення вважає незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин у справі та наданням неналежної оцінки наявним у справі доказам.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано той факт, що до використання земельних ділянок відповідач приступив тільки після державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, тобто після 19 вересня 2007 року. Представник відповідача наголошує на тому, що зазначені вище земельні ділянки до цього знаходились в оренді у іншого сільгоспвиробника.

Апелянт зазначив, що ствердження позивача про несплату відповідачем податків спростовуються листом Державної податкової інспекції у Балаклійському районі ГУ Міндоходів у Харківській області від 23.03.2015 № 110/9/20-01-19.

Представник ПП «Міловське» також посилається на те, що позивачка за її бажанням протягом 2007-2014 років отримувала орендну плату в натуральній формі (зерно пшениці), та жодного разу не зверталась до відповідача з будь-якими зауваженнями з приводу невиконання умов договору.

Враховуючи викладене, представник відповідача просить скасувати рішення оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, 18.05.2007 року між ПП «Міловське» та ОСОБА_3 були укладені два договори оренди земельних ділянок, які належать останній на праві приватної власності, площею 1,4222 га. та 4,2665 га., про що у Державному реєстрі земель 19.09.2007 року були вчинені відповідні записи.

За умовами вказаних договорів орендна плата за користування земельними ділянками вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 1,5 % від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, і становить 232,16 грн. та 696,48 гри. відповідно.

Таким чином, укладаючи вищезазначені договори, сторони погодили суттєві умови, в тому числі і оплату орендарем орендної плати у певному розмірі, скріпивши свою згоду підписами, а орендар і печаткою.

Задовольняючи позовні вимоги та розриваючи договори оренди земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем систематично порушуються умови договору в частині своєчасної та у відповідному розмірі орендної плати, що у відповідності до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є підставою для такого розірвання.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами статей 13, 21, 24 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Як свідчить текст договорів Оренди земельних ділянок, укладених між сторонами, сплата за користування земельними ділянками орендарем передбачена виключно у грошовій формі. Інших умов оплати чи будь-якої альтернативи умовами договорів не передбачено.

Не зверталася і сама ОСОБА_3 з письмовими заявами до відповідача про заміну форми оплати за користування земельними ділянками з грошової на натуроплату.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПКУкраїни цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на обох сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стверджуючи про систематичне порушення відповідачем умов договору, а саме про несвоєчасну та неповну сплату орендної плати, позивачка посилалась на відсутність її особистого підпису у грошових відомостях, наданих представником ПП «Міловське». На підтвердження зазначеної позиції за її клопотанням судом було призначено почеркознавчу експертизу, якою такий факт підтверджено.

Натомість, представником відповідача в обґрунтування протилежної позиції з цього питання не надано навіть розрахунку тотожності нарахованої орендної плати та вартості виданої в якості оплати сільгосппродукції.

Таким чином, судова колегія вважає, що районний суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність систематичного невиконання ПП «Міловське» умов договорів оренди земельних ділянок, що є підставою розірвання таких договорів.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідає таке рішення районного суду і правовій позиції, що висловив Верховний Суд України в постанові від 12 грудня лютого 2012 року № 6-146цс12.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ПП «Міловське» в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Міловське» ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді