Справа № 133/4013/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" січня 2015 р.

В складі головуючого судді Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М..

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятин

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просила зняти арешт, накладений постановою державного виконаця відділу Державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиціїї Вінницької області від 29.08.2008 року на належне їй нерухоме майно. Стягнути з відділу Державної виконавчої служби Козятинського МРУЮ понесені нею судові витрати та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2. Вона, як спадкоємець за заповітом після смерті батька у державного нотаріуса Козятинської районної державної нотаріальної контори оформляла спадкове майно після його смерті. При реєстрації свідоцтва про право на спадщину за заповітом 19.11.2014 року їй стало відомо, що на все належне їй нерухоме майно постановою державного виконавця Козятинського відділу ДВС від 29.08.2008 року накладено арешт з забороною здійснювати відчуження. Що слугувало підставою накладенню арешту на її майно з боку Козятинського відділу ДВС їй не відомо, і якби вона не оформляла свою спадщину, то взагалі б не знала про перебування майна під арештом. Ніякої заборгованості по виконавчим документам вона не має, не являється боржником, ніколи до відділу виконавчої служби з приводу будь-яких стягнень її не викликали. Той факт, що в даний час належне їй майно знаходиться під арештом без будь-яких правових підстав завдає їй чимало незручностей, так як вона не має можливості в повній мірі розпоряджатися своїм майном. З метою зняття арешту з належного їй нерухомого майна вона звернулася до відділу Державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції, де отримала відповідь, що станом на 02.12.2014 року у відділі на виконанні не перебуває виконавчих проваджень стосовно стягнень з неї. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у 2008-2010 роках на виконанні перебували виконавчі провадження, які завершені. Строк зберігання яких складає 3 роки, на даний час матеріали виконавчих проваджень знищено, в зв'язку з чим надати інформацію щодо накладення арешту на майно у 2008 році не можливо. Таким чином, вважає, що посадовими особами відділу Державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиціїї Вінницької області порушені її права як власника майна.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовільнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Суд заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовільнити.

Судом встановлено, що позиваці відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.11.2014 року належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6).

Позивач володіє та користуються вказаним житловим будинком по АДРЕСА_1, всі правові документи на вказаний будинок знаходяться у позивача. Проте позивач не може належним чином розпорядитися вказаним будинком із-за накладення арешту на житловий будинок по АДРЕСА_1 постановою б/н від 29.08.2008 року державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиціїї Вінницької області , що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 9).

Судом встановлено, що станом на 02.12.2014 року на виконанні у відділі державної виконавчої служби Козятинського МРУЮ не перебувають виконавчі провадженя по виконанню виконавчих документів щодо ОСОБА_1, що підтверджується довідкою відділу Державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиціїї від 02.12.2014 року №12335 (а.с. 10).

Згідно зі статтями 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник може чинити стосовно своєї речі усе, що не заборонено законом. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.06.1978р., №3 від 30.03.1984р., №13 від 25.12.1992р., №15 від 25.05.1998р.) вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Статтею 57 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-ХІV "Про виконавче провадження" (Із наступними змінами) передбачено арешт і вилучення майна боржника, а саме:

1. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

2. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч.ч. 1 і 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна.

На підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на коисть ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Керуючись ст.50,60 Закону України "Про виконавче провадження ", ст. 15,16 ЦК України, ст. 57-60, 88 ч.1, 208,209,212-215 ЦПК України, суд-

В И РІ Ш И В :

Позов задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою Козятинського відділу державної виконавчої служби 29.08.2008 року на належне ОСОБА_1 нерухоме майно.

Стянути з відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької областіна користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги в розмірі 300 грн та витрати судового збору у розмірі 243 грн 60 коп.

Рішення може бути оскарженим до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом 10 днів після проголошення, а особами, які не були присутніми при проголошені рішення -в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя : В.А. Воронюк