Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бондаревій Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди посилаючись на те, що 03.03.2014 року о 08 год. 15 хв. на бул. І. Лепсе - вул. Каблукова в м. Києві відбулося ДТП за участю автомобілів «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням позивач та автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Після ДТП на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, однак постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2014 року у справі № 760/4558/14-п провадження закрито, у зв»язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення за наслідками цього ДТП. Надалі позивач звернувся до ВДАІ з заявою про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, але ВДАІ так і не склало такий протокол, тож на думку, позивача, враховуючи положення ч. 2 ст. 1166 ЦК України, виним у цій ДТП є саме ОСОБА_3, який на час даної пригоди страхового полісу не мав, тож він у порядку п. а) ст. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) звернувся до відповідача з заявою про здійснення виплати вартості ремонту транспортного засобу, який відповідно до звіту № 32, складає 9 776, 13 грн., однак останній відмовив у такій виплаті мотивуючи це тим, що відсутні докази вини ОСОБА_3 в ДТП. Однак, позивач вважаю таку відмову не законною враховуючи, що ОСОБА_3 є винним у ДТП виходячи з презумпції вини заподіювача шкоду, а тому відповідач згідно Закону повинен сплатити йому матеріальні збитки.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, кожен окремо, у судовому засіданні заявлений позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав викладених в останньому.

Позивач також зауважив, що, на час ДТП, він не укладав договору добровільного страхування свого транспортного засобу (КАСКО).

Представник відповідача - Моторно (транспортного) страхового бюро України Патрик Г.Г., у судовому засіданні просив в позові відмовити в повному обсязі, з підстав, викладених у запереченнях на позов (а.с.62-63), зокрема зауважив, що вина ОСОБА_3 у ДТП не є встановлено, протокол про адміністративне правопорушення на нього взагалі не складався, тож МТСБУ у порядку ст. 41 Закону не може здійснити будь-яку виплату позивачу.

Тож, суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, як убачається з матеріалів справи та пояснень сторін, 03.03.2014 року о 08 год. 15 хв. на бул. І. Лепсе - вул. Каблукова в м. Києві відбулося ДТП за участю автомобілів «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням позивач та автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Після ДТП на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2014 року у справі № 760/4558/14-п провадження закрито, у зв»язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення за наслідками цього ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час ДТП, а саме 08.15 год. 03.03.2014 року не була застрахована.

Поліс № АС/9436190 ПАТ «СК «СКАЙД», на час ДТП, не був дійсним, адже укладений 03.03.2015 року о 10 год. 20 хв., тобто уже після цієї ДТП.

У ОСОБА_1. на час ДТП, не було договору добровільного страхування свого транспортного засобу (КАСКО).

Тож, після ДТП позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення виплати страхового відшкодування у порядку п. а) ст. 41.1 Закону, однак відповідач у такій виплаті відмовив зіссавшись на, що вину ОСОБА_3 у цій ДТП встановити неможливо у зв»яку з чим відсутні правові підстави для здійснення виплат у порядку п. а) ст. 41.1 Закону.

В той же час, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Так, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями МТСБУ, серед іншого, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Однак, відповідно до п.п. а) п. 41.1 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом , власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 статі 1 цього Закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі.

Згідно п.1.7 ст. 1 Закону визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 5 Закону визначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. (ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» )

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. (ст.29 Закону).

Згідно вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Тож, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просить зобов'язати МТСБУ виплатити страхове відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.03.2014 року, виходячи з розміру завданої позивачу шкоди, яка складає вартість відновлювального ремонту його транспортного засобу - 9 776 грн.13 коп., який визначено на підставі Звіту № 32 від 10.12.2014 року (а.с. 18).

Однак, відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити той факт, що ОСОБА_3, у встановленому законодавством порядку визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.03.2014 року, а тому вимоги позивача про відшкодування завданої шкоди за рахунок Моторно (транспортного) страхового бюро України є передчасними, оскільки доведення вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є окремими предметом доказування, та безпосередньо впливає на встановлення підстав виникнення у потерпілої особи права на отримання відшкодування шкоди, завданої наслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в той же час відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, однак таких доказів у ході судового розгляду справи здобуто не було.

З огляду на викладене, суд, діючи, на виконання положенням ст.ст. 11, 212 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку, приходить до висновку, що цей позов позивача до Моторно (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування, є не обґрунтованими оскільки в межах даного спору не встановлено обставин виникнення цивільно-правової відповідальності особи, яка заподіяла шкоду, що слугувало б підставою для відшкодування потерпілій особі заподіяної шкоди, яка завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є предметом позову, через, що позовні вимоги за своєю суттю є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), а тому у його задоволенні слід відмовити.

При цьому, відповідно до статті 88 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, у зв'язку ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 14, 16, 510, 546, 614, 625, 1187 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 5, 6, 29, 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя