Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/7349/14-ц Головуючий у 1-й інст. Ольшевська Н. В.
Категорія 48 Доповідач Худяков А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

Талько О.Б.,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що за час перебування в шлюбі з відповідачем 13.12.2013 року за спільно нажиті кошти подружжя вони придбали житловий будинок АДРЕСА_2 в м.Коростені з надвірними будівлями та спорудами, а також земельну ділянку за цією ж адресою, площею 0,0651 га, на загальну вартість 115747,16 грн.

Посилаючись на ст.ст.60,70 СК України та п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21.12.2007 року, щодо необхідності встановлення обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясування джерела і час його придбання, а також враховуючи, що згоди на добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, позивачка за вказаних обставин просила в судовому порядку визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожним по 1/2 частці право власності на будинок та земельну ділянку без їх реального поділу.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2, житловою площею 61,9 кв.м., загальною площею 99,1 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0651 га., яка розташована по АДРЕСА_2 в м.Коростені.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2, житловою площею 61,9 кв.м., загальною площею 99,1 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0651 га., яка розташована по АДРЕСА_2 в м.Коростені. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необ'єктивність, необгрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постановлене рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_2 в м.Коростені купувалися ним за його власні кошти, які він отримав від продажу власної особистої квартири в м.Києві у 2008 році, а тому це майно не є спільною сумісною власністю подружжя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними… Іншого в судовому засіданні не встановлено.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, оскільки він зроблений всупереч ст.213,214 ЦПК України без дотримання судом вимог щодо повного з'ясування обставин справи, обґрунтовування рішення належними доказами.

Статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення; якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.03.2012 року по 30.09.2014 року, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

13.12.2013 року згідно договорів купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав житловий будинок АДРЕСА_2, житловою площею 61,9 кв.м., загальною площею 99,1 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, та земельну ділянку площею 0,0651 га., яка розташована за цією ж адресою.

Вказане майно є спірним по даній справі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

З наданих доказів колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 надав докази (а.с.48-58) та довів, що 06 вересня 2013 року ним було продане особисте майно, а саме власна (отримана до шлюбу з ОСОБА_3.) квартира АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_5, яка перерахувала на його особистий рахунок в АТ "Дельта Банк" 545867 грн. згідно платіжного доручення №2316563 від 06.09.2013 року. проте суд першої інстанції не дав цим доказам належної правової оцінки, та в порушення ч.4 ст.10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи щодо з'ясування джерела і часу придбання спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки.

Ці обставини повністю підтверджуються відповідними доказами, а саме повною розшифровкою всіх фінансових операцій щодо отримання та зняття коштів з банківського рахунку ОСОБА_2 у відділенні АТ "Дельта Банк" (а.с.103-110).

На вказані вимоги закону і обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Як вбачається з доданої вказаної виписки - розшифровки, дійсно 06.09.2013 року ОСОБА_2 особисто отримав на свій рахунок безготівкові кошти у розмірі 545867 грн. та 13.12.2013 року, тобто у день укладання і підписання договорів купівлі - продажу спірної квартири та земельної ділянки по АДРЕСА_3 в м.Коростені, зняв із свого рахунку 325000 грн.

Відтак, оскільки права ОСОБА_2, який придбав зазначене майно в період окремого проживання з позивачкою за особисті кошти з власного розрахункового рахунку - порушені, а позивачка ніякими належними та допустимими доказами не спростувала ці обставини, вони підлягають захисту на підставі положень п.3 ч.1 ст.57 СК України та ст.3 ЦПК України.

Враховуючи викладене, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді