У х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог станом на 2 березня 2015 року просив стягнути з ОСОБА_2 основну суму боргу в розмірі 8 417 805 грн та проценти - 5 229 873 грн за розпискою від 11 червня 2011 року про надання в позику 281 000 доларів США; основну суму боргу - 5 480 330 грн і проценти - 3 348 205 грн за розпискою від 11 червня 2011 року про надання в позику 158 600 доларів США; основну суму боргу - 4 051 350 грн та проценти - 3 638 910 грн за розпискою від 23 липня 2011 року.

Позовні вимог обґрунтовано тим, що 11 червня 2011 року він позичив ОСОБА_2 за двома розписками 158 600 євро та 281 000 доларів США до 11 червня 2012 року. За цими ж розписками боржник зобов'язався сплачувати проценти в розмірі 2% щомісячно.

23 липня 2011 року він додатково позичив ОСОБА_2 150 000 доларів США до 1 грудня 2012 року зі сплатою 3 % щомісячно.

За період із вересня 2011 року до червня 2012 року ОСОБА_2 за розпискою від 23 липня 2011 року повернув 24 000 доларів США, з яких проценти - 9 000 доларів США.

Таким чином, зобов'язань за розписками від 11 червня 2011 року відповідачем не виконано, а за розпискою від 23 липня 2011 року - виконано частково.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача борг у розмірі 1 003 121 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено та збільшено суму стягнення з 1 003 121 грн до 2 635 500 грн. Рішення суду в частині відмови в позові про стягнення боргу за розписками від 11 червня 2011 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 820 662 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції стягнув борг за розпискою від 23 липня 2011 року за курсом валюти, встановленої на 11 грудня 2013 року. Крім того, суд відмовив у стягненні боргу за розписками від 11 червня 2011 року, оскільки дійшов висновку, що борг за цими розписками має погасити ОСОБА_3, який взяв на себе зобов'язання з погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1

Ухвалюючи нове рішення у справі про стягнення боргу за розписками від 11 червня 2011 року, апеляційний суд виходив із того, що до суду було не надано письмового договору про заміну боржника в зобов'язанні ОСОБА_2 за цими розписками. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за розписками від 11 червня 2011 року та розпискою від 23 липня 2011 року у гривні за курсом валют, встановленим Національним банком України станом на 1 липня 2015 року.

Такі висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи заявника про те, що заборгованість за розписками підлягає стягнення за курсом валют станом на 11 грудня 2013 року не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд правильно стягнув таку за курсом валют до гривні станом на час ухвалення рішення суду апеляційної інстанції.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги про те, що між сторонами не було укладено письмового договору позики, оскільки судами встановлено, що про виникнення між сторонами відносин із договору позики свідчать складені відповідачем письмові розписки.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не можуть бути підставою для скасування рішення апеляційного суду відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук