Справа № 457/1858/14 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/6980/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків нікчемного правочину , -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину, покликаючись на те, що 14 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір фінансового лізингу № 01/14-00083. Однак, перед укладенням даного договору позивачу було вказано представником відповідача про те, що перед укладенням договору фінансового лізингу йому необхідно оплатити перший внесок у розмірі 10% від вартості автомобіля, що було позивачем зроблено і оплачено перший внесок (10% від вартості предмета лізингу) в сумі 9 735,00 грн. Згідно п. 1.1 Договору предметом лізингу є автомобіль марки Geely CK-2. Відповідно до п.1.3 Договору відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених Договором. Також відповідно до Договору позивач як Лізингоодержувач зобов'язувався сплатити на рахунок відповідача (Лізенгодавця) авансовий платіж (50% від вартості предмета лізингу), комісію за організацію та оформлення даного Договору (10% вартості предмета лізингу) та комісію за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). Тобто, сума, яку оплатив позивач (9 735,00 грн.) не є частиною сплати вартості автомобіля, а платою за організацію та оформлення Договору фінансового лізингу, з чим він не згідний та не бажає платити таку суму лише за якусь «формальну» організацію укладення договору. Вказував, що така комісія є неоправданою та недоцільною і тим самим представник відповідача ОСОБА_4 ввела його в оману, не дала йому можливості уважно перечитати даний договір перед підписанням, постійно переконуючи його у вигідності Договору фінансового лізингу. Враховуючи те, що вищевказаний договір № 01/14-00083 від 14 жовтня 2014 року між ним та відповідачем не був нотаріально посвідчений , він у відповідності до ст.ст. 220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення. Крім того, порушення відповідачем його права, як споживача послуг, завдало йому моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, пригніченості душевного стану внаслідок нечесного відношення до нього з боку відповідача, втраті душевного спокою. З огляду на вищенаведене позивач просив:

- визнати Договір фінансового лізингу № 01/14-00083 від 14 жовтня 2014 року- нікчемним;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» ( ) на його користь кошти в сумі 9 735,00 грн. оплачених по угоді та 5000 грн. за оплату по угоді і 200 грн. витрат за отримання нотаріально-посвідченого доручення, а всього 14 935 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» ( ) на його користь заподіяну моральну шкоду в сумі 10 000 грн;

- судові витрати покласти на відповідача.

З врахуванням заяв про уточненння позовних вимог , які подані суду 08.06.2015 року (а.с.-69) та 27.08.2015 року (а.с. 76) , позивач просив суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 10035,00 грн, з тих підстав, що під час підписання договору № 01/14-00083 фінансового лізингу від 14.10.2014 року, сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору , оскільки визначений сторонами в якості предмету лізингу автомобіль автомобіль Geeli CK-2 не має індивідуальних ознак, а визначений лише родовими ознаками , якими наділені всі речі такого ж роду, а отже, таке майно не може бути предметом лізингу за визначенням ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», що відповідно свідчить про недосягнення сторонами під час укладення договору лізингу згоди відносно умови договору, яка визначена законом як істотна для даного виду договорів, а тому вказаний договір вважається неукладеним, а за неукладеним договором у сторін не виникає прав та обов»язків.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2015 року вирішено: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 10 035,00 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь держави 243,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду від 27 серпня 2015 року відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізинговою компанією «Автофінанс» було подано апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування апеляційних вимог відповідач зазначає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що в договорі відсутня його істотна умова - предмет договору, що має бути, на думку суду, визначений індивідуальними ознаками, а не родовими. Оскільки судом не було досліджено відмінність «непрямого» від інших форм договорів лізингу, він зробив передчасний висновок щодо відсутності в договорі його предмету. Також, відповідач не погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо неукладеності правочину, і як наслідок зобов"язання повернення відповідачем безпідставно набутих коштів з огляду на те, що при укладенні даного правочину сторонами досягнуто згоди по всіх його істотних умовах, взяли на себе певні зобов'язання та крім того, позивач (лізингоодержувач) почав виконувати його умови, у вигляді сплати відповідних лізингових платежів, передбачених договором, а тому відповідач вважає, що даний правочин відбувся, та має обов'язкову юридичну силу для виконання і не може бути визнаним неукладеним, а лізингові платежі, що були добровільно сплачені позивачем, коштами, що були набуті відповідачем без достатніх правових підстав. Сторони бажали укладення даного правочину та розраховували на реальне настання подій, що ним обумовлені, позивач добровільно сплатив передбачені лізингові платежі на рахунок відповідача, а відтак відповідач набув дані кошти на достатніх правових підставах, та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству України. Крім того, відповідач вважає, що даний позов взагалі не підлягає розгляду в Трускавецькому міському суді Львівської області, оскільки дана справа є непідсудною даному суду. Покликається на те, що згідно ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» знаходиться : 01601, м. Київ, вул. Шовковична 42-44, офіс 9СД2 - Печерський район м. Києва.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи /зокрема, відповідач отримав судову повістку 23.10,2015 року/, в судове засідання 29 жовтня 2015 року не з»явився ніхто із осіб, які беруть участь у справі.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю прибути в судове засідання та забезпечити явку повноважного представника по причині перебування у відрядженні. До клопотання долучено ксерокопію наказу АО»Адвокатська компанія «Фаворит» № 01/28.10.15 про відрядження ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у відрядження 29.10. 2015 року. Однак, зважаючи на те, що у позивача було чотири представники: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 і ОСОБА_8, причому саме ОСОБА_7 приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції і 21.10.2015 року отримав судову повістку про проведення апеляційним судом судового засідання 29.10.2010 року, проте не з»явився в судове засідання, та крім цього позивачем не було надано доказів про неможливість явки його в судове засідання 29.10.2015 року, колегія суддів вважає , що неявка осіб, які беруть участь у справі, мала місце без поважних причин, тому їхня неявка не перешкоджає розглядові справи.

У зв»язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні , з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що 14 жовтня 2014 року між відповідачем та позивачем було укладено договір фінансового лізингу , предметом якого був автомобіль Geeli CK-2. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із : а) комісійної винагороди лиізингодавця за організаційні заходи , пов»язані з підготовкою та укладенням цього договору , яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору та становить 10% від вартості предмета лізингу.

Посилаючись на те, що,як вбачається з договору № 01/14-00083 фінансового лізингу від 14.10.2014 року, додатку № 1, 2, 3 до договору фінансового лізингу , визначений сторонами в якості предмету лізингу автомобіль Geeli CK-2, не має індивідуальних ознак, а визначений лише родовими признаками, якими наділені всі речі такого ж роду, а отже таке майно не може бути предметом лізингу за визначенням ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», що відповідно свідчить про недосягнення сторонами під час укладення договору лізингу згоди відносно умови договору, яка визначена законом як істотна для даного виду договорів, та посилаючись на положення ст. 638 ЦК України , суд першої інстанції зазначив, що враховуючи те, що під час підписання договору № 01/14-00083 фінансового лізингу від 14.10.2014 року, сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, вказаний договір вважається неукладеним , а за неукладеним договором у сторін не виникає прав та обов»язків.

Беручи до уваги вищенаведене, та зважаючи , що договір № 01/14-00083 фінансового лізингу від 14.10.2014 року є неукладеним (таким що не відбувся), а отже сума грошових коштів, отриманих ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в рамках зазначеного договору є такою, що отримана без достатніх правових підстав та підлягає поверненню на користь позивача в порядку ст. 1212 ЦК України , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк іза встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Згідно п. 1.1 предметом договору № 01/14-00083 фінансового лізингу від 14 жовтня 2014 року є автомобіль Geeli CK-2.

Зважаючи на те, що відповідачем не було надано суду будь-яких доказів про те, що автомобіль Geeli CK-2, який був предметом договору , був придбаний відповідачем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем (позивачем) специфікацій та умов, колегія суддів розглядає як неспроможні доводи апелянта про те, що між сторонами укладався договір фінансового непрямого лізингу, при укладенні якого, зазначення індивідуалізуючих ознак предмета договору не було обов»язковим.

У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови , що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щоо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки , колегія суддів вважає, що під час укладення договору лізингу між сторонами не було досягнуто згоди про предмет договору лізинг , тобто не досягнуто згоди щодо умови договору, яка визначена законом як істотна, тому, як наслідок, договір вважається неукладеним, а за неукладеним договором у сторін не виникло прав та обов»язків.

За таких обставин є підстави для висновку про те, що грошові кошти в розмірі 10035 грн були набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

У відповідності до ч. ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України , особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута з порушенням правил територіальної підсудності, є неспроможними, оскільки справа розглянута судом за місцем проживання споживача, тобто судом, якому ця справа була підсудна у відповідності до ч.5 ст. 110 ЦПК України.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на вимогах чинного цивільного законодавства, яке регулює правовідносини фінансового лізингу, що відповідно до положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» - відхилити .

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий _______________ Тропак О.В.

Судді: ________________ Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.