Справа № 1311/1445/12 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/783/656/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам"янка - Бузького районного суду Львівської області від 14 червня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 400 грн. щомісячно.

ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3, 1984 р.н., уродженця с. Батятичі Кам"янка-Бузького району Львівської області, аліментів на її користь на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 1568,20 грн. половини вартості витрат, понесених нею на лікування їхнього сина та щомісячне стягнення половини додаткових витрат у сумі 750,00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задоволено, зменшено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 400 грн. в твердій грошовій сумі аліменти щомісяця на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня проголошення рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про визначення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання сина задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 784 грн. вартості витрат, понесених ОСОБА_2 на лікування сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо погіршення майнового стану ОСОБА_3, відсутня довідка з місця праці. Апелянт стверджує, що позивач має незадеклароване джерело доходів, а тому підстав для зменшення розміру аліментів немає. Щодо стягнення додаткових витрат на лікування сина, зазначає, що до матеріалів справи долучено квитанції на загальну суму 8134,62 грн., тобто половина суми витрат мала б становити 4067,31 грн. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити та стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. до повноліття сина та половину додаткових витрат на лікування сина у розмірі 4067,31 грн., а в подальшому стягувати додаткові витрати в розмірі 750 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та визначення такого у розмірі 400 грн., суд першої інстанції виходив з того, що сімейний стан позивача змінився, його дружина вагітна і потребує матеріальної допомоги. Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та стягуючи на її користь 784 грн. додаткових витрат, понесених на лікування сина, суд першої інстанції виходив з того, що доданими до справи чеками на придбання медикаментів підтверджується понесення нею витрат в розмірі 1811.92 грн., половина з яких становить 784 грн.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16.12.2010 року, що підтверджується рішенням Кам"янка - Бузького районного суду Львівської області. За час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син, ОСОБА_4, у свідоцтві про народження якого серії НОМЕР_1, виданого 11.06.2010 р., батьками записані: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_2, дитина проживає разом з матір"ю.

Ухвалою Кам"янка - Бузького районного суду Львівської області від 24.10.2011 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за умовами якої ОСОБА_3 зобов"язується добровільно сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 800 грн. на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до повноліття останнього.

Згідно загальних засад регулювання сімейних відносин, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім"ї (ч.6 ст.7 СК України).

Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Згідно зі ст. 180, ч.3 ст. 181, ст.183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Батьки несуть рівний обов'язок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Аналогічні роз"яснення містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз"ясненнями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв"язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров"я когось із них.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та зменшуючи розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнувши такі в розмірі по 400 грн. щомісячно, суд першої інстанції з врахуванням обставин, якими позивач за первісним позовом обґрунтовував позовні вимоги, виходив з того, що у зв"язку з одруженням сімейний стан платника аліментів змінився, його дружина вагітна та потребує матеріальної допомоги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, колегія суддів не може погодитися з таким висновками суду, оскільки позивачем за первісним позовом всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України не надано довідки, які б містили інформацію про його доходи (заробітну плату) і з яких суд мав би можливість зробити висновок про погіршення його матеріального стану, ним не надано доказів на підтвердження зміни його матеріального стану, зменшення його щомісячних доходів, відсутність можливості сплачувати аліменти в розмірі по 800 грн. щомісячно, а одруження ОСОБА_3, вагітність дружини, не є підставами для зменшення розміру аліментів, оскільки не підтверджують погіршення його майнового стану, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі по 800 грн. щомісячно. Інших обставин на обґрунтування позовних вимог про зменшення розміру аліментів до 400 грн. на утримання сина, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в позові не навів.

Колегія суддів вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та стягнення таких в розмірі по 400 грн. щомісячно, оскільки ним підставі належних та допустимих доказів не доведено того, що він за станом здоров"я чи інших обставин, що мають значення для визначення можливості сплачувати аліменти, не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, оскільки він є працездатним, а тому повинен брати участь в утриманні дитини у розмірі, який було визначено за домовленістю сторін.

Враховуючи обставини, якими позивач за первісним позовом обґрунтовує позовну вимогу про зменшення розміру аліментів, колегія суддів вважає таку вимогу безпідставною, оскільки ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав.

Вважаючи, що у задоволенні позову ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід відмовити з врахуванням вищенаведених підстав, колегія суддів бере до уваги і інші обставини, а саме те, що дитина хворіє, є інвалідом до 18 років, у зв"язку з чим потребує постійного догляду, матеріальних затрат на лікування та придбання ліків, на покращене харчування, а відтак стягнення 800 грн. аліментів в розмірі, визначеному за згодою сторін, з врахуванням обов"язку обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, повинно забезпечити належні матеріальні умови для її виховання та розвитку.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. ч. 2, 3ст. 185 СК України).

У п.п. 18, 19 вищезгаданої постанови Пленум Верховного Суду України роз"яснив, що до передбаченої ст. 185 СК України участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи, дитина сторін, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. є дитиною - інвалідом до 18 років, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, медичним висновком №12 від 05.03.2010 р., дитина народилася з однією ниркою.

Витягами (епікриз) з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується, що дитина сторін неодноразово знаходилася на стаціонарному обстеженні, проходила курс лікування в медичних закладах у Львівській обласній клінічній лікарні "ОХМАТДИТ" з 11.04.2011р до 10.05.2011 р.; з 05.02.2012 р. до 09.02.2012 р.; з 18.03.2013 р. до 20.03.2013 р., йому призначалося лікування, медикаменти, а після виписки з лікарні рекомендовано спостереження лікарями поліклініки та продовження лікування, необхідність вживання медикаментів.

На підтвердження позову про стягнення з відповідача за зустрічним позовом додаткових витрат, понесених на лікування сина, позивачка надала чеки на придбання медикаментів, однак такі не можуть бути належними та допустимими доказами понесення витрат на придбання саме таких медикаментів, які були призначені лікарями, оскільки дослідивши чеки на придбання ліків колегія суддів дійшла висновку, що чеками підтверджується, в тому числі, і придбання медикаментів, які не були рекомендовані лікарями. А відтак колегія суддів вважає, що розмір додаткових витрат не підтверджено належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат, понесених на лікування сина сторін, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зазначеному позивачкою розмірі.

Доводи апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половини понесених нею витрат на лікування сина в розмірі 4067.31 грн. є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи розмір позовних вимог в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, позивачкою не збільшувався, в матеріалах справи відсутня письмова заява позивачки за зустрічним позовом про збільшення розміру позовних вимог в цій частині, хоча і надала суду документи на підтвердження факту необхідності додаткових витрат на дитину, що викликані хворобою дитини. Надавши чеки на придбання медикаментів на суму, яку вона зазначила в апеляційній скарзі у розмірі 8134.62 грн., з врахуванням того, що розмір позовних вимог ОСОБА_2 не збільшила, суд з врахуванням положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України не вправі виходити за межі заявлених позивачкою вимог та ухвалювати рішення про стягнення 4067.62 додаткових витрат.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині зобов"язання відповідача постійно сплачувати додаткові витрати в розмірі 750 грн., оскільки щомісячне стягнення додаткових витрат саме у такому розмірі, позивачкою не обґрунтовано, всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вступна та резолютивна частина оскаржуваного рішення, проголошена в судовому засіданні 14.03.3013 р., не відповідає резолютивній частині повного рішення. Так, у вступній та резолютивній частині рішення судом задоволено зустрічну позовну вимогу ОСОБА_2 та вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак у резолютивній частині повного рішення про задоволення цієї вимоги ОСОБА_2 нічого не зазначено.

Слід зазначити і те, що задоволення позову ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та стягнення таких у розмірі по 400 грн. щомісячно, і в той же час задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмір ? частки всіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є взаємовиключними, суперечливими, що позбавляє сторони можливості визначитися з дійсним розміром аліментів, присуджених до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання їх сина, ОСОБА_4

З врахуванням положень ст. 183 СК України, не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її користь на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивачкою за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження працевлаштування ОСОБА_3, те, що він має постійне місце праці, отримання ним заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з"ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову відмову ОСОБА_3, ОСОБА_2 в задоволенні їх позовних вимог у зв"язку з недоведеністю.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кам"янка - Бузького районного суду Львівської області від 14 червня 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3, ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.