Справа № 146/1830/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" січня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря Бойко Т.Є.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що рішенням Томашпільського районного суду від 7 листопада 2007 року з нього вирішено стягувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 28 вересня 2007 року та до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначив, що його позиція як батька була спрямована на досягнення спільного інтересу між ним та відповідачем щодо визначення розміру аліментів необхідних та достатніх для утримання їх спільної малолітньої дочки.

На той час, ОСОБА_1 працював в ТОВ "Вапнярський елеватор" та офіційно отримував заробітну плату, якої було достатньо для того щоб утримувати себе та неповнолітню доньку. В зв'язку із чим ОСОБА_1 на той час позов визнав, та готовий був сумлінно виконувати рішення суду по сплаті аліментів.

Однак, у червні 2013 року позивача було звільнено із ТОВ " Вапнярський елеватор " та з того часу по сьогоднішній день він ніде не працював, не отримував та не отримує доходів і заробітку.

Також позивач зазначив, що не має у своїй власності рухомого чи нерухомого майна, в тому числі автомобіля, квартири, будинку чи земельної ділянки, а лише засоби для щоденного проживання, при цьому позивач, перебуває на утриманні своїх батьків.

Оскільки на момент звернення позивача до суду його матеріальний стан суттєво змінився, він просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2007 року до твердої грошової суми у розмірі 50 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з часу подання позовної заяви до Томашпільського районного суду.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і просить їх задовольнити. Вказав, що перебуває на обліку в центрі зайнятості.

Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча завчасно та належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи.

Так як відповідач, яка належним чином повідомлена і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності в судове засідання не з'явилася, суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що у сторін є донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Як вбачається з копії виконавчого листа, виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 26 листопада 2007 року, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.5).

Згідно довідки, виданої виконкомом Вапнярської селищної ради 16 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 та не працює з 23 вересня 2014 року по даний час (а.с.7).

Так, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на відсутність роботи, однак на думку суду це є не достатньою підставою для зменшення розміру аліментів до 50 грн., так як позивач на утриманні інших осіб не має (дітей,батьків), є молодою, здоровою, працездатною людиною і при бажанні може працевлаштуватися.

Крім того, така вимога позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, адже є меншою ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також суд вважає, що аліменти в розмірі 50 грн. не забезпечать дитині фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Враховуючи вищевикладене, насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання дитини, не ставить в тяжке матеріальне становище останнього, а обставини наведені ним щодо обґрунтування заявлених вимог не свідчать про необхідність зміни присуджених аліментів в сторону їх зменшення, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, на підставі ст. 180 - 183, 192 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення стягнення аліментів на неповнолітню дитину - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Томашпільського районного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Скаковська