АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 жовтня 2015 року

м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року,

встановила:

23.03.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому на підставі ст.203, 215, 216 ЦК України просила визнати кредитний договір №046-208-1631 від 22 березня 2008 року з додатком №1 та додатком №2, укладений між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 1 934 409,94 грн., яка складається з заборгованості за кредитним договором №046-2008-1630 від 22.03.2008 року та заборгованості за кредитним договором №046-2008-1631 від 22.03.2008 року.

Пунктом 2.1 кредитного договору № 046-2008-1631 від 22 березня 2008 року сторонами було погоджено, що зобов'язання кредитора надати кредит виникає з моменту виконання усіх та кожної з наведених умов, а саме п.п. 2.1.1. цього кредитного договору, яким передбачено укладення в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим кредитним договором відповідних договорів згідно п. 3.1 - 3.2. цього кредитного договору.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору № 046-2008-1631 від 22 березня 2008 року, за умовами даного договору позичальник зобов'язується в забезпечення повернення кредиту, процентів, комісій, неустойки та інших штрафних санкцій, а також інших платежів передбачених даним договором, в тому числі витрат понесених кредитором у випадку звернення стягнення на заставне майно, протягом 1-го календарного дня з дати укладення цього договору забезпечити належне оформлення договору іпотеки, пунктом 3.2 цього кредитного договору - належне оформлення договору поруки.

Умови договору, визначені п.2.1, 3.1 та 3.2 цього договору, сторонами виконані не були.

Отже вбачається, що за кредитним договором № 046-2008-1631 від 22 березня 2008 року не відбулося набуття тих прав та обов'язків, на що спрямовано правочин, у кредитора не виникло зобов'язання надати кредит в силу невиконання сторонами п.2.1 цього кредитного договору, а тому договір не підлягає виконанню та підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне визначення правовідносин, що виникли між сторонами, порушення норм процесуального права, просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції був встановлений факт укладення між сторонами 22 березня 2008 року кредитного договору № 046-2008-1631 на суму 107 554 швейцарських франків. При цьому суд виходив з принципу свободи договору.

Вважає, що дана позиція не може застосовуватись до правовідносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», що вбачається з рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі №1-26/2011 р.

Крім того, підстави для визнання кредитного договору недійсним передбачені іншими нормами ЦК України.

Так, зі змісту ст. 1046, 1054 ЦК України вбачається, що кредитний договір за своєю суттю є реальним договором, за яким момент його укладення та виникнення прав та обов'язків стосовно його виконання настає з моменту передання кредитором грошових коштів позичальнику.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Сторони підписали кредитний договір від 22 березня 2008 року - тобто досягли згоди щодо всіх істотних умов, однак не приступили до його виконання, оскільки відповідачем кредитні кошти за цим договором на користь позивача перераховані не були. За таких умов зазначений договір є оспорюваним на підставі ч.1 ст.1051 ЦК України.

Внаслідок невірного застосування норм матеріального права поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що між сторонами було укладено кредитний договір № 046-2008-1631 від 22 травня 2008 року на суму 107 554 швейцарських франків.

Кредитний договір № 046-2008-1631 від 22 березня 2008 року є оспорюваним правочином, оскільки після підписання кредитного договору фактично не відбулася передача грошових (кредитних) коштів та на його підставі було винесено судове рішення про стягнення на користь відповідача грошових коштів. Вказані кредитні договори по суті є двома різними правочинами з різними умовами кредитування.

Крім цього, судом першої інстанції порушено вимоги ст.5, 10 ЦПК України щодо рівності сторін в цивільному процесі та ст.215 ЦПК України щодо змісту судового рішення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Універсал Банк» Василевський О.А. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1, прізвище якої змінено на ОСОБА_1, укладено кредитний договір № 046-2008-1631 від 22 березня 2008 року, відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 107 554 швейцарських франків, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10,45 % річних в порядку, на умовах та в строки , визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору.

22 березня 2008 року сторони уклали додаток №1 до кредитного договору з метою ознайомлення позичальника з переліком основних супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, а також додаток №2, яким визначено графік платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 046-2008-1631 від 22 травня 2008 року, відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 107 554 швейцарських франків, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10,45 % річних в порядку, на умовах та в строки , визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору.

22 травня 2008 року сторони уклали додаток №1 до кредитного договору з метою ознайомлення позичальника з переліком основних супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, а також додаток №2, яким визначено графік платежів.

22 травня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 046-2008-1630 від 22 травня 2008 року та кредитним договором № 046-2008-1631 від 22 травня 2008 року.

10 серпня 2009 року, 08 вересня 2009 року, 10 серпня 2010 року, 09 вересня 2010 року між сторонами укладені додаткові угоди б/н до кредитного договору № 046-2008-1631 від 22 травня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору №046-208-1631 від 22 березня 2008 року з додатком №1 та додатком №2, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості. При цьому судом враховано ту обставину, що питання правомірності укладення кредитних договорів було предметом розгляду судом першої інстанції, за результатами якого ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не заперечують факт укладення кредитного договору № 046-2008-1631 від 22 березня 2008 року та кредитного договору № 046-2008-1631 від 22 травня 2008 року.

Таким чином, між сторонами виникли відносини договору кредиту, які відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із розуміння вказаної норми слідує, що кредитний договір є укладений з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а не з моменту передачі кредитних коштів.

Таким чином, в разі невиконання банком, як кредитором, договірних умов про передачу коштів, позивач мала правові підстави вимагати виконання договірних зобов'язань щодо видачі кредитних коштів, або ставити питання про розірвання договору відповідно до положень ст. 651 ЦК України.

Між тим, вимагаючи визнання недійсним спірного кредитного договору, позивач посилається на те, що сторони не приступили до виконання кредитного договору та він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Разом з тим, само по собі невиконання правочину сторонами ще не означає, що укладено фіктивний правочин.

Доказів того, що у учасників правочину були відсутні наміри створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до змісту ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину.

Наведені в позовній заяві обставини не свідчать про існування підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання правочину недійсним.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочині недійсними», судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК ).

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, і дають можливість апеляційному суду вийти за межі доводів апеляційної скарги для перевірки законності ухваленого рішення не встановлено.

Тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/14106/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.