Справа №487/4230/15-ц 09.11.2015 09.11.2015 09.11.2015
Провадження №22-ц/784/2650/15
Справа № 487/4230/15-ц
Провадження № 22-ц/784/2650/15 Головуючий першої інстанції: Біцюк А.В.
Категорія: 54 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

09 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участі:

- позивача ОСОБА_2 та його представників - ОСОБА_3,

- представника відповідача - Сиресіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет - Термінал» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

05 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет - Термінал» (далі - ТОВ «СК Нікмет - Термінал») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що з 01 червня 2012 року до 07 травня 2015 року працював у відповідача докером-механізатором комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу і був звільнений з посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки підстав для цього не було, з особистих мотивів, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі на посаді механізатора (докера - механізатора) комплексної бригади на вантажно - розвантажувальних роботах 3 класу ТОВ «СК Нікмет - Термінал», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої його незаконним звільненням.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на дотримання чинного законодавства при звільненні позивача.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши надані сторонами докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

-2-

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був правильно звільнений за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків.

Між тим, повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки він дійшов до них через неправильне застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, відповідно до роз'яснень, викладених в пунктах 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП).

З матеріалів справи вбачається, що з 01 червня 2012 року ОСОБА_2 працював у відповідача докером - механізатором. З 20 травня 2013 року назву його професії змінено на механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу (а.с.39 - 39а).

За результатами обов'язкових перевірок знань нормативної документації, що регламентують роботу докера механізатора, ОСОБА_2, щорічно, підтверджував свою кваліфікацію та відповідність займаній професії.

До роботи позивач ставився відповідально і до лютого 2015 року не мав нарікань з боку керівництва товариства щодо виконуваної ним роботи (а.с.151).

10 лютого 2015 року позивач порушив вимоги інструкції по охороні праці і пожежної безпеки (паління в недозволеному місці). За це порушення наказом від 11 лютого 2015 року ОСОБА_2 оголошена догана та він був позбавлений премії за лютий 2015 року. З цим наказом позивач був ознайомлений та його не оскаржував.

17 квітня 2015 року ОСОБА_2 в робочий час, до закінчення своєї зміни (згідно графіка роботи), яка закінчувалася о 08 год. 00 хв. цього ж дня, в 7 год. 55 хв. знаходився не на причалі, а в побутовому приміщенні (2 поверху АБК) в чистому одязі.

На зауваження т.в.о. директора по експлуатації ОСОБА_5 про порушення внутрішнього трудового розпорядку відреагував з вживанням нецензурної лексики, від пояснень свого проступку відмовився.

Дані обставини підтверджені актом від 17 квітня 2015 року, складеним т.в.о. директора по експлуатації ОСОБА_5, змінним стивідором ОСОБА_6 та докером механізатором ОСОБА_7 та показами цих осіб, допитаних судом в якості свідків (а.с.62, 87-90,120-122).

-3-

За це порушення (залишення робочого місця до закінчення робочої зміни) наказом № 396/к від 07 травня 2015 року, за згодою профспілкового комітету, позивач був звільнений з роботи з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Проте, на думку колегії суддів, вказане порушення режиму роботи позивачем не є грубим та воно не могло бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «СК Нікмет - Термінал» є підприємством, що працює у цілодобовому режимі.

Відповідно до п. 5.11 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «СК Нікмет - Термінал», затвердженими на конференції трудового колективу 16 грудня 2008 року, зі змінами та доповненнями внесеними 20 серпня 2012 року (далі Правила) на безперервних роботах (до яких відносилась робота позивача) забороняється залишати роботу до приходу змінного працівника (а.с. 40-49).

З рапорту ОСОБА_2 на ім'я генерального директора від 21 квітня 2015 року (а.с.14) та з його пояснень в суді слідує, що у вказану зміну докер їх ланки ОСОБА_7 отримав травму і їх ланка не могла продовжувати розвантажувально - навантажувальні роботи і приблизно за годину до кінця зміни закінчила перевантаження, та здійснювала маневри кранів. Він разом з ланкою своє бригади прийшов до роздягальні, де між ним і виконуючим обов'язки директора по експлуатації ОСОБА_5 виник конфлікт.

Те, що у зміну, у яку працював позивач, докер ОСОБА_7 отримав травму та між позивачем і ОСОБА_5 виник конфлікт, підтвердили в суді свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6 і ОСОБА_5.

У той же час, відповідач не спростував доказами доводів позивача про те, що у ту зміну він разом з ланкою своєї бригади прийшов до роздягальні, що, на думку колегії суддів, вказує на упереджене відношення адміністрації відповідача до позивача.

Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що позивач залишив роботу до приходу змінного працівника.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що перезміна зміни, в якій працював позивач, на іншу відбулася без відхилень, шкоди не було заподіяно.

За такого, та, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку, відсутність заподіяння ним шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню сумлінну роботу працівника, колегія вважає, що у відповідача не було законних підстав для застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення, і він підлягає поновленню на роботі.

Оскільки, відмовляючи в позові, місцевий суд не звернув належної уваги на такі обставини справи та вказані вимоги трудового законодавства України, в зв'язку з чим, відповідно до вимог пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки наказ про звільнення позивача не відповідає вказаним вимогам матеріального права, то він підлягає скасуванню з поновленням ОСОБА_2 на попередньому місці роботи з виплатою втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до вимог ст. 235 КЗпП.

Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

3гідно довідок про заробіток позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, його середньоденний заробіток складає 494 грн. 85 коп. (10 034 грн. 93 коп. + 10 748 грн. 66 коп.) (а.с.81, 152).

-4-

Час його вимушеного прогулу на день вирішення справи апеляційним судом склав 6 місяців 2 дні, з яких робочими були 128 дні.

Тому, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1995 року (з наступними змінами), втрачений ним середній заробіток за цей час, який підлягає стягненню з відповідача на його користь, складає 63 340 грн. 80 коп. (494 грн. 85 коп. х 128 днів).

Внаслідок незаконного звільнення з роботи позивач зазнав душевних та психічних страждань, а тому у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, які зазнав позивач, бере до уваги, не зовсім законослухняну поведінку позивача та недотримання ним приписів Правил, а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає можливим визначити суму такого відшкодування у 100 грн.

За такого, рішення суду на підставі ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог та одночасно відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 2 353 грн. 29 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, виходячи з передбачених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставок за вимоги майнового і немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2015 року

скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет - Термінал» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на роботі у товаристві з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет - Термінал» на посаді механізатора (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу з 07 травня 2015 року, скасувавши наказ від 07 травня 2015 року № 396/к про його звільнення, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет - Термінал» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 63 340 грн. 80 коп. (шістдесят три тисячі триста сорок гривень вісімдесят копійок) без врахування податків та інших обов'язкових платежів, та 100 (сто) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія Нікмет - Термінал» на користь держави судовий збір в сумі 2 353 грн. 29 коп. (дві тисячі триста п'ятдесят три грн. двадцять дев'ять).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: