Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/5244/14 Головуючий у 1-й інстанції: Кіяшко В.О.. Провадження № 22-ц/778/3153/15 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, про звернення стягнення,-

ВСТАНОВИЛА :

В серпні 2014 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення.

В обґрунтування позову зазначено, що 31.05.2007 року між банком і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, на підставі якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 111139 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 30.05.2017 року.

Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 23.06.2014 року утворилась заборгованість в сумі 56917,73 долари США.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 31.05.2007 року між Банком та відповідачем був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 надав банку в іпотеку будинок загальною площею 230,90 кв.м., житловою площею 150,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності.

Враховуючи вищевикладене Банк просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 56917,73 долари США звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 230,90 кв.м., житловою площею 150,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачаться з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № ZPVLGA00000057 від 31.05.2007 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 111139.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.05.2017 року.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 31.05.2007 року уклали договір іпотеки № ZPVLGA00000057. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок площею 230.90 кв.м.. житловою площею 150.20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Посилаючись на те, що станом на 23.06.2014 року відповідач має заборгованість у розмірі 675613.41 грн. Банк просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 230,90 кв.м., житловою площею 150,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнете (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Цей Закон набрав чинності 07 червня 2014 року з дня опублікування у газеті «Голос України» № 109.

Суд першої інстанції ,розглянувши справу ,послався на те, що житловий будинок на який пропонує звернути стягнення ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю підпадає під дію даного Закону , будинок є єдиним житлом відповідача (інших доказів суду не надано), кредит був отриманий ОСОБА_4 в іноземній валюті, а також загальна площа будинку становить 230.90 кв. м. і з цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Судова колегія з такими висновками суду погодитися не може.

Відповідно до ч. 2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми ,що підлягає застосуванню до спірних правовідносин ,суд зобов"язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях ,прийнятих за результати заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої ст.355 цього Кодексу.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 01.07.2015 року № 6-345цс15 відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV "Про іпотеку" (далі - Закон України "Про іпотеку") передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону . Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню.

Разом з тим позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню з інших правових підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.43 Закону України « Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна відповідати вимогам як ст. 39 Запкону України « Про іпотеку «так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України . Зокрема, у ній в обов'язковому порядку повинно бути зазначено: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; конкретний спосіб реалізації предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

При розгляді справи про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України « Про іпотеку » вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10, статей 11 та 60 ЦПК України довести інший розмір.

Так представником відповідача під час апеляційного розгляду справи наданий висновок експерта № 2135 від 24.09.2015 року на наслідками проведення будівельно-технічного дослідження згідно до якого ринкова вартість житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .на дату огляду /23.09.2015 року / складає 2192733 грн.

Позивачем будь-яких доказів яки б спростували вказану вартість предмету іпотеки не надано.

Згідно заявлених позовних вимог заборгованість відповідача складає 675613.41 грн. і перелічене свідчить ,що вартість предмету іпотеки майже в 4 рази перевищує вказану заборгованість ,і заявлені вимоги у відповідності до ст.16 ЦК України не є спів мірними і з цих підстав задоволенню не підлягають.

За вказаних обставин не підлягають задоволенню і позовні вимоги про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірному житловому будинку, так як позивачем окрім цього в даному випадку не визначено коло осіб яки можуть бути відповідачами за цими позовними вимогами.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи ,доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст.307,309,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року по цій справі - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: