Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П., Писаної Т.О., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє від свого імені та від імені малолітніх дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 06 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 1МО/2007, за яким банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 100 000 доларів США терміном до 03 лютого 2012 року та зі сплатою 16 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 06 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_6 також був укладений договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку банку належний йому на праві власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 46,80 кв. м, житловою площею 29,90 кв. м.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобов'язання та станом на 21 травня 2013 року має заборгованість в загальному розмірі 68 449,39 дол. США, що еквівалентно 546 910 грн 63 коп., позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 січня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 лютого 2007 року між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 1МО/2007, за яким банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 100 000 доларів США терміном до 03 лютого 2012 року та зі сплатою 16 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 06 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_6 також був укладений договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку банку належний йому на праві власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 46,80 кв. м, житловою площею 29,90 кв. м.

На даний час у вказаному будинку проживають і зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_8, малолітні діти: ОСОБА_9, ОСОБА_10

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що у спірному будинку, площа якого не перевищує 250 кв. м, постійно проживають відповідачі у справі, а власник не має іншого житла та не дає згоди на відчуження цього будинку, а тому виходячи з положень Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у задоволенні позову слід відмовити.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15.

Отже, суди дійшли передчасного висновку про те, що з набранням чинності Законом неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки. Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко Т.О. Писана О.М. Ситнік