РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8123/15-ц

пр. № 2/759/4030/15

18 вересня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарях Захарчук Ю.В., Прохоренко К.М.

з участю прокурорів Корбут О.С., Якуба К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа: Адміністрація Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; передачу дитини Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації для встановлення опіки; стягнення з ОСОБА_1 на користь того закладу (або фізичної особи), на утриманні якого буде перебувати дитина, аліментів в розмірі ? частини доходу з усіх видів заробітку для утримання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду.

При цьому, посилається на те, що відповідач є матір'ю-одиначкою відносно малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 04 березня 2015 р. працівниками відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України м. Києва малолітнього ОСОБА_2 було доставлено до дитячої клінічної лікарні №5 м. Києва, як дитину, яка знаходилась без належного догляду дорослих. Відповідно до листа Святошинського районного у місті Києві центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді від 20.03.2015 р. №119 ОСОБА_1 неодноразово надавались рекомендації спеціалістів центру щодо працевлаштування та про наслідки зловживання алкоголем, однак жодних змін не відбулось. В спілкуванні з сусідами отримано інформацію, що члени родини періодично вживають алкогольні напої, часто з помешкання чутно сварки. Поряд з цим адміністрація комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Святошинського району м. Києва» повідомила, що мати за дитиною необхідного догляду не здійснює, фактично доглядає дитину прабабуся ОСОБА_3 відповідно до інформації адміністрації дошкільного навчального закладу №199 м. Києва, який відвідує малолітній ОСОБА_2, його вихованням займається прабабуся, умови в родині несприятливі, мама вихованням дитини не займається, за період відвідування дитиною дошкільного закладу ОСОБА_1 жодного разу не супроводжувала дитину до садочка, батьківські збори не відвідувала. 11.03.2015 р. за направленням служби у справах дітей малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було тимчасово влаштовано до Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького, де він і перебуває на даний час. За повідомленням адміністрації Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького мати дитини ОСОБА_1 під час зустрічі з сином ОСОБА_2 поводить себе байдуже, відвертається від нього, не спілкується з сином.. ОСОБА_1 самоухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток малолітньої дитини. Позитивне вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача забезпечить інтереси малолітньої дитини, створить належні умови для її нормального розвитку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Відповідач позов не визнала, посилаючись на те, що позовна заява складається з недостовірних і неправдивих даних, її син завжди був доглянутий, йому приділяється достатньо уваги, турботи нею та членами її сім'ї. Дитину було підступно відібрано від неї та членів її сім'ї. Ніяких конфліктів та негараздів у квартирі, де вона проживає з родиною, не відбувається, а вона не веде паразитичне життя й намагається в силу можливостей надавати сину все необхідне для його розвитку, в чому їй допомагають рідні.

Представник відповідача проти позову заперечує з тих же підстав, що і її довірительниця.

Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечує, пояснивши, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітнього сина буде сприяти нормальному розвитку дитини, зі створенням йому належних для цього умов.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, відповідача, показання свідків, з"ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши висновок прокурора, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом встановлено, що відповідач по справі є матір'ю-одиначкою відносно малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач по справі разом з своїм сином, батьками та бабусею проживають в АДРЕСА_1. 04 березня 2015 р. працівниками відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України м. Києва малолітнього ОСОБА_2 було доставлено до дитячої клінічної лікарні №5 м. Києва, як дитину, яка знаходилась без належного догляду дорослих. 11.03.2015 р. за направленням служби у справах дітей малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було тимчасово влаштовано до Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького, де він і перебуває на даний час.

В судовому засіданні по даній цивільній справі не знайшло своє підтвердження, що ОСОБА_1 систематично не здійснює за дитиною необхідного догляду, щоб могло призвести до негативних наслідків у вихованні дитини. Дитина регулярно відвідувала дошкільний заклад, будучи доглянутою, нарівні з іншими дітьми приймала участь у навчанні, святах цього закладу.

Показання заявлених з боку позивача свідків не можуть слугувати доказами, на підставі яких можна було б задовольнити позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1

Так свідок ОСОБА_5 показала, що її дитина та дитина відповідача по справі разом ходили в дитячий садочок й ОСОБА_2 є розвинутою дитиною, з широким світосприйняттям. Водила в садочок та забирала хлопчика з садочка його прабабуся. Про сім'ю хлопчика ОСОБА_2 вона нічого не знає, і хто оплачував за садочок, їй невідомо.

Свідок ОСОБА_6, яка є вихователем Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького, де перебуває на даний період часу дитина ОСОБА_2, показала суду, що при перебуванні дитини в закладі він веде себе активно, цікавиться тваринами, рослинами,, малює, знає алфавіт. Його до 14.05.2015 р. відвідувала його мати з прабабусею, але після конфлікту ОСОБА_1 з медсестрою закладу, мати дитини більше не приходить до закладу, їй це заборонено, а продовжує відвідувати хлопчика його прабабуся. У ОСОБА_2 не проявлялось агресії до його рідних.

Згідно висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №107-3541/40 від 13.05.2015 р. орган Опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12, 13).

Однак, з даним висновком суд не погоджується, бо не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, що ОСОБА_1 самоухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток малолітньої дитини.

Як вбачається з акту обстеження житво-комунальних умов проживання дітей від 01.04.2015 р., умови для проживання дитини в квартирі АДРЕСА_1 створені належним чином, у дитини є місце для відпочинку, одяг, дитячі іграшки, санітарний стан квартири задовільний, в квартирі проживає відповідач та її рідні (а.с.9).

Як вбачається з копії відповіді Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького від 07.05.2015 р., дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, при надходженні до дитячого будинку охайно одягнутий, доглянутий, фізично та психологічно розвинутий, мати дитини його регулярно відвідувала.

Як видно з висновку психолога Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького ОСОБА_7 від 07.05.2015 р., дитина ОСОБА_2 позитивно розвинута, і добре близький зі своїми рідними. Той факт, що у цьому висновку психолога зазначається, що хлопчик не говорить про маму, не свідчить про негативні відносини матері з своїм сина, і чому у хлопчина така позиція, у висновку не розкрито. (а.с.35).

Суд критично відноситься до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 04.03.2015 р., складеного о/у ВКМД Святошинського РУ ГУ МВС України відносно ОСОБА_2, на який посилається позивач у позовній заяві, бо хлопчик ОСОБА_2 не був підкинутий, покинутий чи знайдений, бо його було забрано по його місцю проживання-з АДРЕСА_1, як зазначено в акті-загубленим. Між тим, в судовому засіданні встановлено, що дитина не була загублена, перебувала вдома, а такі дії працівника міліції викликають сумніви у законності щодо входження до жилого помешкання, де проживає дитина з своїми рідними, та відібрання дитини (а.с.11).

У відповіді начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м Києві від 12.05.2015 р. зазначається, що 04.03.2015 р. при відвідуванні вказаної квартири в ній знаходились у нетверезому стані ОСОБА_8 та ОСОБА_9, за дитиною здійснювала нагляд ОСОБА_10, 1936 року народження, мати також знаходилась в квартирі, поводячи себе дивно, що і стало причиною поміщення дитини до лікарні для подальшої перевірки родини дитини (а.с.0).

Вказані документи не узгоджуються між собою по змісту, суд не може їх сприймати як належні докази, а такі дії органу внутрішніх справ викликають сумніви в їх об'єктивності та законності.

Сама по собі довідка Київської міської клінічної наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №345058 від 05.05.2015 р. про перебування з 2007 р. ОСОБА_1 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом розладу психіки і поведінки внаслідок вживання стимуляторів, синдром залежності не свідчить про негативність будь-яких дій матері відносно дитини, дитина народилася в 2009 р., є здоровою психічно та фізично, відповідач по справі не є хронічним алкоголіком чи наркоманом (а.с.14).

ОСОБА_1 не визнавалась повністю чи обмежено дієздатною.

Суд не може приймати до уваги особливості характеру відповідача по справі, і не погоджується з позицією позивача в цьому питанні, бо кожна людина наділена такми своїми особливостями характеру з народження, такі ознаки характеру містять сугубо суб'єктивні дані, що не свідчить про неможливість жінки народжувати та виховувати дітей, як би це комусь сторонньому не подобалось, бо такі права людини є природні, які ніхто не може обмежувати, в тому числі й державні органи.

ОСОБА_1 виховує дитину без його батька, зареєстрована в Святошинському районному центрі зайнятості як шукаюча роботу (а.с.36).

Відповіді Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.06.2015 р., від 24.01.2014 р. свідчать лише про складання адміністративних протоколів відносно ОСОБА_1 за ст. 181-1 ч.2 КУпАП за заняття проституцією, а не про визнання її винною у цьому правопорушенні, доказів цьому не надано (а.с. 60, 62).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 27.05.2015 р. постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2015 р., якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП (а.с. 37-41).

Хоч ОСОБА_1 і відбувала покарання в місцях позбавлення волі по вироку суду від 20.12.2013 р. до 14.07.2014 р., але не за вчинення злочину проти дитини, а за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.2 КК України (а.с.63).

Як зазначає дільничний інспектор Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 в рапорті від 10.08.2014 р., ОСОБА_1 після звільнення з місць позбавлення волі знята з контролю уу зв'язку з позитивною поведінкою (а.с.64).

Отже, твердження позивача у позові та його представника в судовому засіданні про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина суд оцінює критично і не приймає як належні, оскільки спростовуються вищевказаними доказами по справі та їх аналізом в сукупності.

Суд приймає також до уваги, що в період розгляду цивільної справи по суті спору про позбавлення батьківських прав не підтверджено про незацікавленість відповідачки у житті свого сина і її байдужості до його долі.

При таких обставинах суд знаходить позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав необгрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню, виходячи з вимог ст. 164 СК України. ОСОБА_1 пояснила, що не відмовляється від сина, бажає забрати його до себе з державного органу, де він утримується, щоб і в подальшому жити єдиною сім"єю з ним.

Оскільки ОСОБА_1 не позбавляється батьківських прав, то не можуть бути задоволені й позовні вимоги в частині передачі дитини орану опіки та піклування для встановлення опіки та стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164, 165, 167 СК України, ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа: Адміністрація Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особа, яка брала участь у справі, але була відсутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя