АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2095/13-ц 22-ц/774/1882/К/15
Справа № 213/2095//13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1882 /К/15 суддя Попов В.В.
Категорія - 19 ( ІУ ) Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Грищенко Н.М.,

суддів - Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 07 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_2, про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 29 квітня 2011 року він та ОСОБА_4 уклали Договір завдатку, в якому домовились протягом 30 днів обміняти нерухомість трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності відповідачу ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_6, на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 із доплатою. На виконання умов договору позивач передав ОСОБА_4 завдаток у розмірі 16000 грн., а також сину відповідача, як співвласнику ОСОБА_6, 6000 грн.

Договір обміну 31 травня 2011 року сторони нотаріально не посвідчили, оскільки при перевірці нотаріусом виявилось накладення арешту Інгулецьким відділом державної виконавчої служби КМУЮ на квартиру відповідача. Відповідач повідомила, що вирішить це питання та сторони зможуть укласти договір міни, але їй потрібен час. За домовленістю сторін був зроблений фактичний обмін квартир. Згідно актів від 13.09.2012 року сторони проживали без реєстрації у обміняних квартирах.

Позивач ОСОБА_1 здійснив комплексний ремонт трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 на загальну суму 64948,02 грн. У липні 2012 року відповідач ОСОБА_4 повідомила позивачу, що вона не має наміру укладати договір міни та здійснювати подальшу підготовку документів для обміну квартирами та повернути отримані кошти не бажає у зв'язку з фінансовою неможливістю.

Після уточнення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь 32000 грн. в рахунок повернення подвійної суми завдатку за квартиру, 64948,02 грн. в рахунок відшкодування витрат по комплексному ремонту квартири, 7178,11 грн. в рахунок понесених додаткових витрат, а також судові витрати по справі.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 07 травня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, та ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що його вселення із сім'єю у квартиру відповідача відбулось з її згоди, тому вона повинна відшкодувати кошти за проведений ним комплексний ремонт квартири.

Також вважає, що кошти витрачені позивачем на оформлення технічної документації квартири, мають бути відшкодовані відповідачем, оскільки обмін квартир не відбувся саме з її вини. Крім того, усі витрати позивача відбувались за згодою сторін та є документально підтвердженими.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 07 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 16000 грн. в рахунок повернення авансу за квартиру, 64948,02 грн. в рахунок відшкодування витрат по комплексному ремонту квартири, 7178,11 грн. в рахунок понесених додаткових витрат, а також судові витрати в розмірі 881,26 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт квартири та додаткових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача та її представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Відповідачем надано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах скасованого касаційною інстанцією рішення апеляційного суду та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача в частині стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт квартири та додаткових витрат підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів в сумі 64948,02 грн. в рахунок відшкодування витрат по комплексному ремонту квартири та 7178,11 грн. в рахунок понесених додаткових витрат суд першої інстанції виходив з того, що усі дії були позивачем здійснено самовільно без згоди власника квартири - відповідача ОСОБА_4, з власної ініціативи.

Однак, колегія суддів не в повному обсязі погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом та згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є власниками на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 (том 2, а.с. 45, 47-50). ОСОБА_6 помер 31.07.2012 року. Після його смерті спадщину прийняла його мати ОСОБА_4.(том 1, а.с. 127).

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована у АДРЕСА_1, фактично мешкає в АДРЕСА_3 (том 1, а.с. 166, 167).

29 квітня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір завдатку, в якому домовились протягом 30 днів обміняти нерухомість, зокрема квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_6, з доплатою. ( том 2 а.с.146).

На виконання умов цього договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 завдаток у розмірі 16000 грн. У зв'язку із перебуванням квартири АДРЕСА_1 під арештом, накладеною постановою Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, договір обміну нотаріально не посвідчили ( а.с.144 том 2).

У подальшому сторони здійснили фактичний обмін квартирами.

Постановою державного виконавця від 16 березня 2012 року закінчено виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 штрафу та припинено чинність арешту ( а.с.165 том1).

22 січня 2013 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_1 із вимогою про звільнення її власної квартири.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що, крім завдатку, передав ОСОБА_6 6000 грн., про що останній написав розписки, оплачував витрати по отриманню ОСОБА_6 та ОСОБА_4 необхідних документів на спірну квартиру на загальну суму 1178 грн. 11 коп., а також здійснив ремонт у на у суму 64948 грн. 02 коп., які просив суд стягнути з відповідача на підставі ст..ст.1212,1214 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, які визначені у ст.. 1 ЦПК України.

Згідно із п.4 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення з підстав статті 1212,1214 ЦК України з огляду на підстави та зміст позовних вимог, не застосував до спірних правовідносин положення статей 390, 397,399 ЦК України та не надав оцінку правовідносинам сторін, їх правам та обов'язкам відповідно до фактичних обставин справи.

Як убачається, між сторонами справи виникли правовідносини стосовно володіння позивачем ОСОБА_1 разом із сім'єю, зі згоди власників ОСОБА_4 та ОСОБА_6, належною їм трьох кімнатною квартирою, в результаті тривалого відкритого володіння якою, було здійснено ремонтні роботи позивачем на загальну суму 64948,02 грн. З вини відповідачів ( арешт нерухомого майна) договір обміну квартирами не було нотаріально посвідчено, фактично сторони обмінялися квартирами. Після проведених фактичним володільцем ремонтних робіт, власник квартири - ОСОБА_4 ставить питання про повернення їй квартири.

На думку колегії суддів до спірних правовідносин, які виникли між сторонами, та виходячи зі змісту позовних вимог заявлених ОСОБА_1, підлягає застосуванню ст..ст.390,397,399 ЦК України, які регулюють правовідносини стосовно права володіння чужим майном.

Володіння - це фактична наявність речі (майна) в певної особи (володільця), поєднана з наміром вважати дану річ своєю. Для визнання володіння необхідні два елементи - фактична наявність речі у даної особи (об'єктивний елемент) і намір останньої вважати її своєю (суб'єктивний елемент).

Згідно ч.ч. 1,3 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Фактичне володіння може виникнути в тієї чи іншої особи на підставі різних фактичних обставин.

Як убачається з матеріалів справи, сторони погодили фактичний обмін квартирами, що підтверджується довідкою виданою Ігнулецьким РВ КМ УМВС України у Дніпропетровській області про зміну місця проживання ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 г.н. з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 ( а.с.42 том 1) , Актом від 13 вересня 2012 року про фактичне проживання ОСОБА_6, ОСОБА_4 з червня 2011 року по червень 2012 року в квартирі АДРЕСА_2 ( а.с.78 том 1) та актом від 13 вересня 2012 року про фактичне проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 разом із сім'єю з червня 2011року ( а.с. 79 том 1).

Дані факти свідчать, що сторони домовились про фактичний обмін спірними квартирами, те що позивач зайняв трикімнатну квартиру що належала на праві спільної сумісної власності за життя ОСОБА_6 та його матері - відповідачу ОСОБА_4 зі згоди власників в обмін на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 де мешкали ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Володіння без правового титулу (безтитульне володіння) називається фактичним володінням.

Фактично договір обміну квартирами виконано обома сторонами. Таке фактичне відкрите володіння ОСОБА_1 квартирою, що належить іншому власнику, вважається добросовісним володінням та підлягає захисту законом.

Сторонами не заперечується, що нотаріальне посвідчення угоди обміну нерухомого майна 31 травня 2011 року не було укладено через перебування квартири відповідачів під арештом .

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 разом із сім'єю проживав у квартирі, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 та за життя її сину ОСОБА_6 , з відома та за згодою власників з червня 2011 року відкрито володів нею, сплативши в загальному обсязі її власникам 22000 грн., здійснював ремонтні роботи, що підтверджує добросовісність володільця.

Пунктом 3 ч.1 ст.399 ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна.

Згідно ч. 4 ст.390 ЦК України добросовісний набувач ( володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без надання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна , добросовісний набувач ( володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі , на яку збільшилася його вартість.

Аналогічне роз'яснення міститься в п. 32 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», «..якщо відокремлення поліпшення неможливе, добросовісний набувач ( володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна».

Колегією суддів перевірені надані позивачем договори підряду на виконання ремонтних робіт № 01 від 28 березня 2012 року укладений між ФОП ОСОБА_9 та ОСОБА_1, на проведення комплексного ремонту трикімнатної квартири , що розташована АДРЕСА_1 на загальну суму згідно квитанції прибуткового касового ордеру від 24 липня 2012 року 26415 грн.; ( а.с 58 -77,а.с.93 том 1); кошторисні додатки до договору, чек та договір № 204 від 15 вересня 2012 року на виконані ремонтні роботи позивачем ОСОБА_1 по влаштуванню пластикових і вікон на суму 7043 грн., ,( а.с.100 том.1),

влаштування вхідних металевих дверей, згідно товарного чеку від 23 березня 2012 року вартістю 2500 грн. ( а.с.57 том 1);

товарні чеки на придбання будівельних матеріалів від 15 березня 2012 року та від 19 березня 2012 року на суму 15050 грн. та 13940 грн., відповідно ( а.с.56, том 1), загалом витрати проведені та документально доведені згідно із ст..57-59 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 на по ремонту складають 64948 грн. , які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на корить позивача ОСОБА_1, у зв'язку із тим, що здійснені позивачем поліпшення житлових умов в квартирі відповідача неможливо відокремити, тому володілець ОСОБА_1 має право вимагати від власника відшкодування здійснених ним витрат.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат в сумі 7178,11 грн., колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з їх недоведеністю. З огляду на рахунок - повідомлення № Ч-00186289 від 12 травня 2011 року замовником на технічну документацію, вартість якої становить 947,64 грн. є ОСОБА_4, згідно копії квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» 1228.45.1 від 05.05.2011 року на суму 478,20 грн., 1228.45.2 від 05.05.2011 року на суму 2,00, на суму 4,78 грн., 1228.274.1 від 13.05.2011р. на суму 469,44 грн., та на суму 4,69 платником в даних квитанціях зазначена саме відповідач ОСОБА_4, тому посилання позивача, що саме він сплачував за надані послуги, колегія суддів до уваги не приймає.( а.с.38-40 том 1).

Крім того, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4, як спадкоємця, грошових коштів в сумі 6000 грн. отриманих ОСОБА_6 за розписками, також не підлягають задоволенню, оскільки текст розписок не містить посилання на правову природу отриманих коштів, чи це було боргове зобов'язання, чи плата за надані послуги, тощо. Також не міститься в тексті посилання, що отримані ОСОБА_6 кошти надавалися в рахунок майбутніх платежів за квартиру. тому дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 коштів за послуги нотаріуса в сумі 221 грн., такими що не підлягаю задоволенню. Договір про обмін квартирами мав укладатись між їх власниками, до кола яких позивач не належить, тому підстави для оплати послуг нотаріуса у ОСОБА_1 були відсутні.

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У зв'язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати ( а.с.93 том 1, а.с.68, 85 том 2), пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 649,48 грн. +324,74= 974,22 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 07 травня 2014 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 у стягненні витрат по комплексному ремонту квартири в сумі 64948 (шістдесят чотири тисячі дев'ятсот сорок вісім) грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по комплексному ремонту квартири в сумі 64948 (шістдесят чотири тисячі дев'ятсот сорок вісім) грн.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 07 травня 2014 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 у стягненні додаткових витрат в сумі 7178,11 грн. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 974,22 грн ( дев'ять сот сімдесят чотири гривні ) 22 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: