Справа № 2/593/41/2015
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в

складі

головуючої -судді Данилів О. М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кузь Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 , третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя про визнання права на проживання,-

ВСТАНОВИВ:
Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Андрійович, вказуючи на те, що їм житловою комісієї в/ч НОМЕР_1 у 2005 році на законних підставах було надано для проживання приміщення АДРЕСА_1 , яке в подальшому вони реконструювали у двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , і хоч в даний час будинок, в якому знаходиться зазначена квартира, здано в експлуатацію як житловий, однак в/ч НОМЕР_1 відмовилася визнати за ними право на

проживання у вищевказаній квартирі, а поскільки вони вважають, що мають право на проживання у
зазначеному реконструйованому за їх кошти житлі, звернулися до суду з позовом про визнання за
ними права на проживання у ньому.
Ухвалою Бережанського районного суду від 28 квітня 2015 року у якості третьої особи на

стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору притягнуто квартирно-експлуатаційний
відділ м..Тернополя.
Позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, подали суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують, просять його задоволити.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_1 позовні вимоги, викладенні ним у заяві, підтримала, просить їх задоволити. В обгрунтування заявлених вимог дала пояснення. які за своїм змістом аналогічні змісту позовної заяви та доданим до справи її письмовим вменениям.

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 позову не визнав, просить в його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову послався на те, що юридично квартири АДРЕСА_1 не існує. Поряд з цим він визнав той факт, що фактично така квартира є і має всі ознаки житла, і позивачі в ній проживають на законних підставах. Також визнав, що спірна квартира реконструйована і придатна для проживання і фактично позивачі в ній проживають, а отже, право позивачів на проживання у зазначеному житлі не порушене і воно ніким не оспорюється, а тому сам предмет спору у даній справі відсутній. Далі представник відповідача пояснив, що військова частина НОМЕР_1 не може бути відповідачем за заявленими вимогами, оскільки не в її компетенції вирішувати житлові питання позивачів, відання цього питання належить до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя.
Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя в судове засіданні повторно не з`явився, хоч був належним чином повідомленим про день і час розгляду зазначеної справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення йому судових повісток, а тому у відповідності із вимогами ст. 36 ЦПКУкраїни суд має право розглядати справу у його відсутності.

Прокурор військової прокуратури Тернопільського гарнізону, хоч подав суду заяву про його вступ у розгляд вищевказаної справи, однак в жодне судове засідання не з`явився, хоч кожного разу належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та представника відповідача в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 , дослідивши письмові докази вважає, що позовні

вимоги позивачів слід задоволити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав може бути, зокрема, й визнання права особи.

Згідно ч. 3 ст. 326 ЦК України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Як вбачається із ст. 1 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" № 3046-111 від 7 лютого 2002 року із відповідними змінами, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, тощо.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюється у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Положеннями ч.І ст. 382 ЦК України встановлено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Як вбачається із ч.І ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та має вислугу служби у Збройних Сил України 12 років. Наданий час позивач ОСОБА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_3 , так як ні він, ні члени його сім"ї іншого житла не мають. На квартирному обліку у в/ч А 3200 він із сім"єю перебуває на загальній черзі під № 11 з 7 вересня

Вищенаведене підтверджується поясненнями представника позивача і дослідженими у судовому судовому засіданні письмовими документами: довідками за № 164 від 27 листопада 2014 року (а.с.39) та № 14 від 2 лютого 2015 року (а.с. 70), виданими в/ч НОМЕР_1 , довідками (а.с.40-43), виданими 24 листопада 2014 року Бережанським ОКМБТІ за № 1-148, № 1-149 і № 1-150 та списками осіб, які перебувають на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 і потребують поліпшення житлових умов.

Із долученого до матеріалів справи витягу з протоколу № 8 (а.с.31), затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , видно, що 7 вересня 2005 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 у будинку по АДРЕСА_4 був проведений розподіл та виділення приміщень для тимчасового поліпшення житлових умов військовослужбовцям. Цей же рротокол свідчить про те, що цього ж числа позивачу ОСОБА_2 - сержанту контрактної служби житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було виділено для проживання приміщення АДРЕСА_5 , в якому він із сім"єю проживає в даний час, що в свою чергу є свідченням того, що позивач ОСОБА_2 у займаному ним приміщенні проживає із сім"єю на законних підставах. |

Про це свідчить і спецордер № 9 від 1 вересня 2006 року, яким ОСОБА_2 із сім`єю було надано право на зайняття кімнати в гуртожитку на період проходження Іріуокби у військовій частині НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бережанської міської ради № 302 (а.с. 52) від 12 грудня 2006 року надано дозвіл в/ч НОМЕР_1 на реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_4 .

На підставі рішень Бережанської міської ради № 721 від 26 травня 2005 р. та № 552 від 03 квітня 2008 р. військовій частині НОМЕР_1 , де розташоване військове містечко і спірний будинок, в постійне користування передано земельну ділянку площею 0,4289 га, що стверджується Державним актом серія ЯЯ № 296329, виданим 06 червня 2008 року головою Бережанської міської ради та

начальником управління земельних ресурсів в Бережанському районі.
Спільним наказом начальника Бережанського гарнізону № 18 (а.с. 142) від 23 листопада 2009 р. та начальником КЕВ м. Тернопіль № 614 від 27 листопада 2009 р. було створено комісію для проведення адміністративної будівлі 2/1 АДРЕСА_4 в гуртожиток для проживання сімей військовослужбовців та прийняття в експлуатацію. Згідно акту № 3017 від 01 грудня 2009 року даний адмінбудинок переведений у гуртожиток для проживання сімей військовослужбовців, реконструйованого за кошти фізичних осіб.
Рішенням виконавчого комітету Бережанської міськради № 377 (а.с.54) від 15 грудня 2011 року

надано дозвіл в/ч НОМЕР_1 на виготовлення попередніх планувальних рішень з метою реконструкції адміністративного будинку АДРЕСА_6 під багатоквартирний будинок.

Декларації про готовність об"єкта до експлуатації № ТП 11 (а.с.11-16) від 19 травня 2014 р. та № ТП 77 від 13 лютого 2015 р. свідчать про те, що спірне приміщення є житловим будинком з квартирами, придатне до експлуатації. Про це, зокрема, свідчить і відмітка (штамп) Бережанського МБТІ (а.с. 62-69) від 21 листопада 2011 року на зведеному оціночному акті будинковолодіння АДРЕСА_4 , в якому зазначено, що переобладнано адмінбудинок під житловий із конкретизацією житлової та нежитлової площі по кожній квартирі.

Пунктом 1 Постанови КМУ № 461 від 13 квітня 2011 р. "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" визначено, що прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а пунктом 13 зазначеної Постанови передбачено, що зареєстрована Декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Той факт, що позовні вимоги позивачів про їх право на проживання у спірному приміщенні є підставними, підтверджується діями позивача ОСОБА_2 , який після поселення у виділене йому приміщення АДРЕСА_1 за власні кошти провів будівельні роботи по переведенню нежитлового приміщення в житлове, що підтверджується долученими до матеріалів копіями договорів на газопостачання та водовідведення, копією проекту газовідведення, копією технічних умов водовідведення, копіями товарних чеків про купівлю будівельних матеріалів. Крім того, ОСОБА_2 укладалися договори із відповідними установами, які діють і по сьогоднішній день, по наданню комунальних послуг в житловому приміщенні, з приводу користування яким і виник спір.

Підставність позовних вимог позивачів на проживання у спірному приміщенні підтверджується договором № 8 найму житла в будинках КЕВ м.Тернопіль (а.с. 95) від 01 вересня 2006 року, згідно якого КЕВ м. Тернополя, як наймодавець і ОСОБА_2 , як наймач уклали договір про те, що наймодавець надає наймачу та членам його сім`ї у безстрокове користування житлове приміщення у будинку за адресою АДРЕСА_4 (8). Вищевказане також підтверджується і оглянутим у судовому засіданні договором найму соціального житла (а.с. 97) № 4 від 01 липня 2013 року, укладеного між наймодавцем КЕВ м. Тернополя і наймачем ОСОБА_2 , який діяв до 30 червня 2014 року, згідно якого наймодавець надав наймачеві та членам його сім`ї у користування житлове приміщення у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 .

Із оглянутої в судовому засіданні будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_4 (а.с. 17-30), видно, що як і інші мешканці зазначеного будинку, які є зареєстровані в інших квартирах, позивач ОСОБА_2 та члени його сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 значаться зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_5 цього ж будинку.

Таким чином, діями КЕВ м. Тернопіль фактично визнано право за позивачами на вказане житло. В судовому засіданні зазначеного факту сторона відповідача не заперечила, а отже фактично визнала право позивачів на проживання у спірному житлі.

Судом також встановлено, що 11 грудня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача в особі командира та голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 із проханням видати йому ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 і тим самим визнати за ним та членами його сім`ї право на проживання у зазначеному житлі, однак командир військової частини НОМЕР_1 та голова житлової комісії військової частини НОМЕР_1 12 грудня 2014 року за вих. №-1392 надіслав позивачу відповідь, якою відмовив йому у видачі ордера та визнанні за ним і членами його сім"ї права на проживання у вищезазначеній квартирі АДРЕСА_5 , яка знаходиться за вказаною адресою. Як підстави прийняття такого рішення зазначено, що вказаний будинок був адміністративним, а в 2014 році реконструйований під 10-ти квартирний житловий будинок. Таку відмову суд розцінює як фактичне не визнання стороною відповідача права позивача та членів його сім`ї на проживання у вказаному житлі.

Суд також вважає необгрунтованими посилання відповідача на те, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем за заявленими позовними вимогами, виходячи із слідуючого.
Згідно п. 1.11, 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30 листопада 2011р. та зареєстрованої в МЮУ за№ 24/20337 від 10 січня 2012 р. - усі питання, пов`язані із перебування військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби на квартирному обліку із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішується за місцем проходження служби, перебування на обліку або в судовому порядку.
Із довідки № 26/1235 від 21 листопада 2006 р., виданої МОУ КЕВ м. Тернопіль, вбачається, що будівля інв. 2/1 (військове містечко) у АДРЕСА_4 є власністю Міністерства Оборони України, знаходиться на балансі в КЕВ м. Тернопіль та передана в постійне користування в/ч НОМЕР_1 , що стверджується актом прийняття - передачі основних засобів від 17 листопада 2014 року. Отже, військова частина НОМЕР_1 є управителем і користувачем вищезгаданого житлового будинку, у якому знаходиться спірна квартира і саме військова частина своїм листом не визнала та заперечила право сторони позивача на проживання у такому житлі, тобто вона є належним відповідачем по даному позову.

Не заслуговують на увагу і не приймаються судом посилання сторони відповідача на те, що в даний час не проведено реєстрації згаданого житла, оскільки про такий факт відомості у Реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, бо законом не передбачено, що будівля (приміщення) набуває статусу житлового лише у випадку внесення таких відомостей у Реєстр речових прав на нерухоме майно. Сама сторона відповідача визнала і не оспорила той факт, що квартира АДРЕСА_5 за вищевказаною адресою фактично має всі ознаки житла і придатна для проживання.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього

Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані стороною та іншими особами, які беруть |участь у справі, не підлягають доказуванню.
Оцінивши та всебічно перевіривши всі подані докази по справі, як в обґрунтування заявлених вимог так і в підтвердження заперечень проти позову, суд вважає, що у судовому засіданні підтверджено належними й допустимими доказами ті факти, що позивачі на підставі ордера правомірно вселені у спірне жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 . Позивачі з дозволу управителя майна - військової частини НОМЕР_1 за власний кошт здійснили реконструкцію і переобладнання зазначеного приміщення у жиле та придатне для проживання, вони є зареєстрованими у ньому й іншого житла не мають. А так як відповідачем по справі в особі військової частини НОМЕР_1 їх право на проживання у цьому житлі не визнається, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і право позивачів підлягає захисту та відновленню шляхом постановлення судового рішення про визнання за ними права на проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене, на підставі ч. 1 ст. 310, ст. 379, ч.2 ст. 382 ЦК України, ст.ст. 1,3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", п.п.4.9 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», п.п.4.5, 4.10 "Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», керуючись ст. ст. З, 10, 11, 57, 60, 61, 212-215, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського районного суду
Тернопільської області Данилів О.М.