25 вересня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Сидоренко І.О.,
при секретарі - Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №8 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відкритого Акціонерного Товариства «Словянський керамічний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням терміну її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми, відшкодування моральної шкоди, -
До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відкритого Акціонерного Товариства «Словянський керамічний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням терміну її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми, відшкодування моральної шкоди. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач працювала у відповідача заступником начальника цеху хімапаратури № 2 з 07 жовтня 1964 року по 03 жовтня 2000 року. Згідно з записами в трудовій книжці та відповідно до наказу № 623 від 01.08.1964 року позивач була прийнята на роботу учнем лаборанта в цех хімічної апаратури ВАТ «Словянський керамічний комбінат», згодом працювала на різних посадах. З 01 січня 1999 року «ВАТ «Словянський керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Наказом (розпорядженням) № 1281 від 03.10.2000 року позивач була звільнена з роботи. При звільненні з підприємства відповідач був зобовязаний провести повний розрахунок, однак не зробив цього, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем.
Позивач не одноразово зверталася до відповідача з вимогою сплатити заробітну плату, але кожний раз отримувала відмову відповідача через відсутність грошових коштів.
Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата грошових коштів, які йому належать проводяться підприємством в день звільнення. У випадку спору про розмір сум, належних робітнику при звільненні, власник зобовязаний в зазначений вище термін в любому випадку виплатити суму, яку він не оспорює. На момент звільнення позивача такого спору між позивачем та відповідачем не було. Відповідно до листа арбітражного керуючого заборгованість по заробітній платі складає 2166,06 грн.
Окрім того, вважає, що незаконними діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка виявилася у моральних стражданнях через порушення відповідачем законних прав і інтересів, гарантованих Конституцією України і чинним законодавством України в частині своєчасного отримання винагороди (заробітної плати) за свій труд. Порушення відповідачем трудових прав позивача призвели до втрати налагоджених нормальних життєвих звязків, через що позивач була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Через провину відповідача щодо несвоєчасного розрахунку позивач не мала змоги своєчасно і повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги, нести витрати по утриманню будинку, в якому проживає, належним чином харчуватися та вдягатися, утримувати свою сімю. Внаслідок цього позивач стала нервовою, роздратованою та пригніченою, стан її здоровя погіршився. Спричинену відповідачем моральну шкоду вона оцінює в 5000,00 грн.
Позовна давність на вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні робітника не застосовується.
Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати», відповідно до п. 2 Постанови Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати» підприємства, установи та організації всіх форм господарювання, які своєчасно не виплатили своїм працівникам заробітну плату, зобовязані під час цієї заборгованої заробітної плати нараховувати та виплачувати працівникам компенсацію втрати частими заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в порядку, встановленому постановою Кабінету міністрів України від 20.12.1997 року № 1427 (із змінами, внесеними Постановою від 23.04.1999 року № 692). Приріст індексу споживчих цін за період з 01 листопада 2000 року по 01 липня 2015 року складає 211,29 %.
Вважає, що сума компенсації за період з 01 листопада 2999 року по 01 липня 2015 року становить 4576,66 грн. (з розрахунку 2166,06 х211,29%/100% = 4576,66 грн.).
Також, позивачем наданий розрахунок трьох відсотків річних від простроченої суми по день винесення судом рішення по справі з 01 листопада 2000 року по 01 липня 2015 року: (1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,03 х 1,02)х100-100% =39,75 %.
2166,06 грн. х 39,75% =861,00 грн.
Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 2166,06 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 4576,66 грн., три відсотки річних від простроченої суми по день винесення судом рішення в розмірі 861,00 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач ВАТ «Словянський керамічний комбінат» свого представника для участі в судовому засіданні не направив по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, зв'язку з чим, суд відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач у своїй позовній заяві не заперечувала.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 працювала у Відкритому Акціонерному Товаристві «Словянський керамічний комбінат» без перерв у роботі на різних посадах з 07 жовтня 1964 року по 03.10.2000 року, відповідно до наказу № 1281 від 03.10.2000 року була звільнена з підприємства у звязку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачкою проведений не був, про що свідчить лист арбітражного керуючого від 15.04.2015 року № 15-04/33/41Б. Заборгованість по заробітній платі становить 2166,06 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.
Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.
Зі змісту ч. 7 ст.43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 2166,06 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».
Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року.
Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо).
Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Із розяснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).
За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.
Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними Постановою від 23 квітня 1999 року №692) підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у звязку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Стаття 7 вищевказаного Закону передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Однак, в судове засідання позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження виплати їй заборгованості по заробітній платі. Також позивачем ОСОБА_1 у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду даних про відмову власника або уповноваженого ним органу - Відкритого Акціонерного Товариства «Словянський керамічний комбінат» у виплаті компенсації.
Тому саме з цих підстав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати задоволенню не підлягають.
При вирішенні питання про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми з 01 листопада 2000 року по день постановлення судом рішення по справі у сумі 861,00 грн., суд виходить з наступного.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Однак, до виниклих між сторонами спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема КЗпП, а відповідальність за порушення грошового зобовязання не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.
Тому вимога ОСОБА_1 в частині стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми задоволенню не підлягають.
Також, в своїй позовній заяві позивачка зазначає, що порушення відповідачем трудових прав позивача привели до втрати його налагоджених і нормальних життєвих зв'язків, через що вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Через провину відповідача вона не могла своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому вона мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сім'ю тощо. Внаслідок чого вона стала нервововою, роздратованою та пригніченою, стан її здоров'я погіршився, в т.ч. через тривалий час порушення відповідачем її законних прав і інтересів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу , докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приймаючи до уваги, що позивачка в порушення вимог норм процесуального права не надала доказів на підтвердження того, що порушення відповідачем її прав призвели до моральних страждань, суд доходить до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.
Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 59, 60, 61, 88, 192, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 117, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, Законом України "Про оплату праці", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року, Законом України "Про судовий збір", суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого Акціонерного Товариства "Словянський кермічний комбінат»" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням терміну її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_2