АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1560/15 Справа № 202/7510/14-ц №2/0202/4583/2014 Головуючий у 1 й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про припинення дії договору завдатку, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, за яким просила суд з урахувань уточнень позову припинити дію договору завдатку від 10 січня 2013 року між ОСОБА_3 та нею, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7, реєстровий № 8. В обґрунтування позову позивач зазначала, що 10 січня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір завдатку 64/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2. Зазначала, що право власності на зазначене домоволодіння виникло у неї ще до укладання шлюбу та зазначена частина нерухомого майна належить їй на підставі договору дарування. За договором завдатку від 10 січня 2013 року нею було отримано від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 243 900, 00 грн., що в еквіваленті складало 30 000 доларів США. Отримані кошти, 30 000 доларів CША в той же день були позичені нею її чоловіку ОСОБА_4 та його знайомим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для придбання устаткування для підприємницької діяльності. Наголошує, що оскільки договір завдатку укладався для забезпечення основного зобов'язання відповідно до ст. 570, 571 ЦК України, а договір-купівлі продажу 64/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2 між ними не був укладений, та фактично отримані кошти 30 000 доларів США за договором позики від 10 січня 2013 року були позичені нею ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то на неї ліг тягар відповідальності за повернення коштів 30 000 доларів США позикодавцю ОСОБА_3 З метою припинення первісного зобов'язання вона запропонувала всім учасникам врегулювати питання повернення боргу 30 000 доларів США усіма боржниками шляхом укладання договору позики з ОСОБА_3 та всіма позичальниками. Така угода про новацію боргу за договором завдатку ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 в позикове зобов'язання шляхом укладання договору позики була узгоджена позикодавцем ОСОБА_3 та позичальниками ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 За згодою всіх сторін на вимогу позикодавця ОСОБА_3 про збільшення суми боргового зобов'язання замість суми боргу в сумі 30 000 доларів США за договором завдатку від 10.01.2013 року був укладений договір позики № 16/07-2013 від 16 липня 2013 року між позикодавцем ОСОБА_3 та позичальниками ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на загальну суму 40 000 доларів США із солідарним зобов'язанням всіх учасників правочину. У зв'язку з тим, що жодна із сторін не мала наміру укладати договір купівлі-продажу і не направила другій стороні пропозицію про укладення договору купівлі-продажу 64/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2, а фактично була здійснена новація суми боргу 30 000 доларів США за договором завдатку від 10 січня 2013 року в позикове зобов'язання за договором позики від 16 липня 2013 року, тому відповідно до умов п. 8 договору завдатку від 10.01.2013 року вважає, що зобов'язання за цим договором припиняються.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2014 року ухвалено: в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2- відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір завдатку, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу 10 січня 2013 року та зареєстрований в реєстрі за № 8. Згідно з п. 1 договору завдатку сторони в строк до 11.01.2014 року зобов'язувались укласти договір купівлі-продажу 64/100 частини домоволодіння, з відповідними господарчими побудовами та спорудами у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.3 зазначеного договору ціна за договір завдатку визначається сторонами у розмірі 243 900,00 грн., що в еквіваленті складає 30 000,00 доларів США, які були одержані повністю ОСОБА_2, до підписання цього договору, та яка буде відрахована від суми основного договору, ціна за основний договір - визначається сторонами в розмірі 243 900,00 грн., що в еквіваленті складає 30 000,00 доларів США, які були одержані повністю ОСОБА_2 Згідно з п. 3 договору завдатку продавець, зобов'язується в строк до укладення основного договору виписатись та виселитись з домоволодіння, та надати покупцеві усі довідки про відсутність заборгованості по комунальним платежам. Відповідно до п. 4 договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням. Згідно п. 5 договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання за цим договором не допускається. Пунктом 6 договору завдатку передбачено, у разі, якщо одна сторона ухиляється від виконання зобов'язання за цим договором (тобто ухиляється від укладання основною договору), інша сторона вправі звернутися до суду з вимогою про примушення укласти основний договір, на умовах визначених цим договором. Згідно з п. 9 договору у разі, якщо гр. ОСОБА_2 як власник майна, відмовиться незалежно від причини укладання договору купівлі-продажу 64/100 частини домоволодіння, з відповідними господарчими побудовами та спорудами зазначеної в цьому договорі на умовах, передбачених цим договором, вона зобов'язується протягом трьох днів, з моменту виникнення у гр. ОСОБА_3 права вимоги, повернути суму завдатку в розмірі 243 900,00 грн., що в еквіваленті складає 30 000 доларів США, також сплатити їй штраф у розмірі 100% від суми договору завдатку. Відповідно до п. 10 договору, якщо гр. ОСОБА_3, відмовиться від укладання договору купівлі-продажу 64/100 частин домоволодіння, з відповідними господарчими побудовами та спорудами зазначеної в цьому договорі на умовах, передбачених цим договором, то у гр. ОСОБА_2, виникає право залишити суму договору завдатку 243 900,00, що в еквіваленті складає 30 000 доларів США. Оскільки, згідно з п. 1 договору завдатку, сторони зобов'язались до 11 січня 2014 року укласти договір купівлі-продажу 64/100 частини домоволодіння, то за змістом договір, укладений 10 січня 2013 року між позивачем та відповідачем є попереднім договором. Пунктом 8 договору передбачено, якщо за п'ять днів після спливу терміну, передбаченого в п. 1 цього договору, не буде укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної 64/100 частини домоволодіння, з відповідними господарчими побудовами та спорудами, або жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, зобов'язання за цим договором припиняються. Сторони домовились, що пропозиція направляється у вигляді листа або телеграми, або може бути передана через нотаріуса у порядку статті 84 Закону України «Про нотаріат». Відповідачем 23.12.2013 було направлено заяву позивачу про намір укласти договір купівлі-продажу 64/100 частини домоволодіння з відповідними господарчими побудовами та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про передачу заяви кур'єрською службою доставки та яка була отримана 24 грудня 2013 року. Заява містила намір ОСОБА_3 укласти договір купівлі-продажу 64/100 частини домоволодіння з відповідними господарчими побудовами та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 було запропоновано з'явитись 09 січня 2014 року об 11 годині 00 хвилин до приміщення нотаріальної контори приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Про перебування ОСОБА_3 в приміщенні за місцем знаходженням нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_1 об 11 годині 00 хвилин 09 січня 2014 року видане свідоцтво про факт перебування особи в певному місце, посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. Як вбачається з матеріалів цивільної справи між ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 16 липня 2013 року дійсно було укладено договір позики, відповідно до пункту 1 якого в день укладання договору, позичальники отримали від позикодавця грошові кошти в сумі 40 000 доларів США. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2014 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 377 956,00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 105 937,71 грн., що загалом складає суму в розмірі 483 893,71 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено спір за розглядом якого судом відмовлено у задоволенні позову.

Згідно до положень ст.213 ЦПК України, - суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства постановляє рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Крім того, відповідно до вимог ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту припинення договору завдатку, позивач відповідно ст. 10 ЦПК зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосовувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір завдатку, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу 10 січня 2013 року та зареєстрований в реєстрі за № 8 (а.с.6).

Зі змісту вказаного договору завдатку вбачається, що цей договір складений у відповідності із статтею 635 Цивільного кодексу України.

Вказана норма закону регулює правовідносини щодо попереднього договору.

Згідно із ч. 1 ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до умов спірного договору завдатку сторони зобов'язались у майбутньому, в строк до 11.01.2014 року, укласти договір купівлі-продажу (основний договір) у нотаріальній формі на умовах визначених цим договором щодо 64/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 684 кв.м, належної ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15.12.2000 року за реєстровим № 9-4204, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації від 13.02.2001 року і записаного в реєстрову книгу № 635 за реєстровим № 2866-60.

Суд першої інстанції зазначивши в мотивувальній частині рішення про те, що спірний договір завдатку по суті є попереднім договором купівлі-продажу частини домоволодіння, правильно встановив правовідносини сторін у справі у відповідності до вимог закону, у зв'язку з чим не вийшов за межі позовних вимог, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України ч.1 - зміст договорустановлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства;ч.2 - сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно із ч. 3 ст. 635 ЦК Українизобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК Українивиконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК Українизавдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Стаття 571 ЦК України регулює правовідносини щодо правових наслідків порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком.

Стаття 16 ЦК України не визначає серед способів захисту цивільних прав та інтересів такого способу захисту, як припинення дії договору.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Позивач заявила вимоги про припинення договору завдатку, посилаючись, зокрема, на п.8 спірного договору завдатку, який кореспондується з ч.3 ст. 635 ЦК України, норма якої регулює правовідносини, які випливають з попереднього договору.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в частині неправильності визначення правовідносин за спірним договором є безпідставними.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦКз урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Спосіб захисту, передбачений п.7 ч.2 ст. 16 - припинення правовідносин, пов'язаний з необхідністю припинити існуюче правовідношення у зв'язку з порушенням його однією із сторін (ст. 651, 652 ЦК- для договірних зобов'язань).

Припинення правовідношення застосовують, як правило, у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх обов'язків або неправомірного використання кредитором свого права. Припинення правовідношення як спосіб захисту права на практиці найчастіше застосовується у разі розірвання договорів.

Однак, позивачем не заявлено вимог щодо розірвання або зміни спірного договору у відповідності до вимог статей 651, 652 ЦК України, та не зазначено порушення її прав, свобод чи інтересів відповідачем за цим договором завдатку.

Не встановлено матеріалами справи, що спірним договором завдатку від 10 січня 2013 року порушені права, свободи чи інтереси позивача у відповідності до вибору позивачем конкретного способу захисту щодо припинення дії договору завдатку на підставі п.8 цього договору.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судова колегія дійшла висновку про те, що вказана норма закону, а саме: ч.3 ст. 635 ЦК України, яка кореспондується з п.8 спірного договору завдатку, на який посилається позивач в обґрунтування позову, - не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки не встановлено, що відповідач неправомірно використав своє право за спірним договором завдатку та у позивача має місце порушення її прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин підстав для задоволення позову не має.

Позивач заявила вимоги про припинення договору завдатку, посилаючись, зокрема, на те, що договір позики від 16 липня 2013 року замінив договір завдатку від10 січня 2013 року, тобто мала місце новація боргу.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вказаних норм вбачається, що новація це угода про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первісного зобов'язання.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судова колегія дійшла висновку про те, що вказана норма закону, а саме: ч. 2 ст. 604 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки не встановлено, що договір завдатку від 10 січня 2013 року був замінений на договір позики від 16 липня 2013 року, тому що сторони вказаних правовідносин є різними; сторони за вказаним договором позики не зазначили про їх домовленість про припинення вказаного договору завдатку.

За таких обставин підстав для задоволення позову не має.

Посилання в позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що позивач не мала намір продавати належну їй частину домоволодіння в якій вона проживає з малолітньою дитиною, і вказана нерухомість є єдиним для її сім`ї житлом, у зв'язку з чим не отримувалась згода органу опіки та піклування на відчуження нерухомості, судова колегія вважає безпідставними, оскільки ці обставини не є підставою для задоволення позову про припинення дії договору завдатку від 10 січня 2013 року.

Зазначені обставини можуть бути підставою для визнання договору недійсним, однак таких позовних вимог позивач не заявляла.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь