Справа № 307/3055/15-ц
Провадження № 2/307/1772/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

з участю відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2006 року. Дітей від даного шлюбу не мають. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 Посилається на те, що вони з часу укладення шлюбу проживали в будинку відповідачки та разом виховували її сина від першого шлюбу, однак з часом вона, її син та матір почали ображати і принижувати його гідність. Відповідачка відмовляється переїхати за місцем його теперішнього місця проживання в Івано-Франківську область та продовжує зневажливо до нього ставитися. З листопада 2014 року вони проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин. Шлюб набув формального характеру, і подальше його збереження недоцільне. Відповідачка відмовляється розірвати шлюб в органах ДРАЦСу, тому він звернувся про розірвання шлюбу в судовому порядку. Разом з позовною заявою надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності.

Відповідачка у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що за час їхнього шлюбу позивач постійно працював на сезонних роботах, а коли не працював то часто проживав у своєї матері в Івано-Франківській області. В листопаді 2014 р. він зателефонував їй та повідомив, що живе з іншою жінкою, а з нею має намір розірвати шлюб. З того часу вони не спілкуються.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року розяснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Про це свідчать ті обставини, що вони вже рік не підтримують ніяких відносин, проживають у різних областях України. Спільних дітей які могли б їх повязувати вони не мають. Відповідачка позов визнала. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сімя розпалася остаточно, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 25, 56, 105, 110-112 СК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Шлюб зареєстрований 15 вересня 2006 року у с. Вільхівці-Лази за актовим записом № 26 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.