У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання - Шептицької С.С.,

з участю

представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського районного суду від 15 квітня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення виконавчого комітету сільської ради та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2014 року позов задоволено.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11.07.1987 року Рівненською районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_10, зареєстроване в реєстрі за №1-1541.

Визнано частково недійсним рішення виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №13 від 30.11.2010 року щодо оформлення права приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області від 21.12.2010 року, зареєстроване в КП „Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" 23.12.2010 року.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_11 31.08.2013 року, зареєстроване в реєстрі за №1-680, внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 31.08.2013 року.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/12 частці кожному у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 житловою площею 55,0 кв.м., загальною площею 89,1 кв.м., як на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, який являється спадкоємцем ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та Корнинської сільської ради на користь позивача ОСОБА_1 понесений нею судовий збір в розмірі 344,10 грн.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, недотримання норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення позивачами строків позовної давності.

Зазначає, що окрім ОСОБА_10, інші спадкоємці, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька не зверталися, а тому пропустили усі строки. Звертає увагу, що свідоцтво на спадщину видане ОСОБА_10 ніким не оскаржувалось. Доводить, що позивачами не було надано жодних належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_8 не знав про оформлення спадщини на матір. Стверджує, що позивачі проживали в будинку, однак не займались його утриманням, жодних чеків чи квитанцій щодо понесених витрат на утримання будинку суду не надали. Зазначає, що ОСОБА_8 кошти в утримання будинку не вкладав, проживав 13 років з іншою жінкою, що підтверджено свідченнями в суді, тому не є особою до якої може бути застосовано положення ст.549 ЦК України 1963 року. Покликається, що за життя ОСОБА_10 ніхто із позивачів не звертався до суду про витребування правовстановлюючих документів на будинок, а лише після її смерті звернулися до суду з позовом про визнанням заповіту ОСОБА_10 недійсним через підроблення підпису, що підтверджує факт того, що позивачам було відомо хто являвся власником спірного будинку, а тому вони пропустили строки позовної давності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу позивачі вказують на необґрунтованість апеляційної скарги. Зазначають, що відповідач посилаючись на недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не конкретизував які саме норми не дотримані. Доводять, що висновки щодо пропуску строків звернення до нотаріальної контори не узгоджуються з нормами діючого на той час законодавства і суперечать зібраним матеріалам справи. Стверджують, що апелянт, посилаючись на розірвання шлюбу, безпідставно переконує суд, що ОСОБА_8 позбавив дружину права на спадкування, оскільки позивачі проживали спільно з ОСОБА_8, що підтверджується матеріалами справи. Посилаються, що відповідачем не спростовані твердження позивачів відносно того, що про порушення своїх прав як спадкоємців померлого ОСОБА_8 їм стало відомо наприкінці 2012 року. Вважають, що відповідач помилково стверджує про пропуск позивачами строків позовної давності щодо звернення до суду, оскільки ними дотримано вимоги ст.257 ЦК України. Звертають увагу, що відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів, які б спростували їхні позовні вимоги. За викладених обставин просять апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який задовольняючи позовні вимоги, виходив з приписів ст.549 ЦК Української РСР, та фактичних обставин справи, які свідчать про те, що ОСОБА_8 після смерті батька у 1985 році прийняв спадщину та вступив у фактичне управління та користування спадковим майном, а тому на час його смерті йому належало 1/4 частина спірного будинку, яка підлягає спадкуванню позивачами, а відтак рішення сільської ради від 30.10.2010 року, свідоцтво про право власності на спадщину від 11.07.1987 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом 31.08.2013 року є частково недійсними.

Доводами апеляційної скарги не спростовано висновок суду, що ОСОБА_8, маючи право на ? частку спадкового майна, у письмовому вигляді або будь-яким іншим шляхом відмовлявся, від спадкового майна після смерті батька, а на час смерті батька проживав у спірному житловому будинку, частка якого належала ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності, як майно подружжя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, який ґрунтується на фактичних обставинах справи, які перевірені під час судового розгляду та їм надана належна правова оцінка, що позивачами не пропущено строк звернення із позовом до суду, а доводами апеляційної скарги цей висновок не спростовано.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо не прийняття участі позивачами на утримання спірного будинку, а тому відсутності права на успадкування його частки.

Відповідач в апеляційній скарзі підтвердив обставини щодо проживання позивачів у спірному будинку протягом усього часу перебування у шлюбі із ОСОБА_8 до дня його смерті та на час звернення із позовом до суду, що свідчить про виникнення права позивачів на спадкування частки будинку в межах визначених у позовних вимогах.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду від 15 квітня 2014 рок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Рожин Ю.М.

Судді Максимчук З.М.,

Ковальчук Н.М.