Справа №490/378/15-ц 28.10.2015 28.10.2015 28.10.2015
Провадження №22-ц/784/2605/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа номер 490/378/15-ц
Провадження номер 22-ц/784/2605/15 Суддя суду 1-ї інстанції - Мамаєва О.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва

від 18 вересня 2015 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року Банк пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтував наступним.

27 жовтня 2006 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 6000 грн. зі сплатою 36% річних.

Позивач вказував, що відповідач належним чином умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 02 липня 2012 року з нього на користь Банку було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2011 року в сумі 13 030 грн.86 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 8 508 грн.50 коп., заборгованості по процентах в сумі 4 022 грн.36 коп. та штрафу в сумі 500 грн.

Оскільки ОСОБА_3 зазначену заборгованість погашав протягом тривалого часу, то в нього знову утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором у вигляді відсотків з 01 червня 2011 року по 22 вересня 2014 року у сумі 15 885 грн.92 коп.

У зв'язку з викладеним, позивач просив стягнути її з відповідача (а.с.2-5, 116-117).

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 вересня 2015 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що його вимоги є безпідставними.

Між тим, з таким висновком суду неможна погодитися, з огляду на таке.

Згідно з ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав строком на 2 роки кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 6000 грн. зі сплатою 36% річних (а.с.13).

Протягом строку дії договору кредитний ліміт по картці змінювався: 28 липня 2007 р. - до 10 000 грн., 31 липня 2008 року - до 8 700 грн., 25 грудня 2012 р. - до 9 700 грн., 10 січня 2009 р. - до 8 510 грн. (а.с.46-61).

Відповідач належним чином умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 02 липня 2012 року з нього на користь Банку було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2011 року в сумі 13 030 грн.86 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 8 508 грн.50 коп., заборгованості по процентах в сумі 4 022 грн.36 коп. та штрафу в сумі 500 грн. (а.с.6-7).

Зазначене рішення знаходилося на виконанні Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції.

Згідно з квитанціями відповідач почав здійснювати погашення боргу з 30 квітня 2013 року та закінчив 09 грудня 2014 року, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с.62-79).

Оскільки ОСОБА_3 погашав заборгованість протягом тривалого часу, у нього згідно з розрахунком ПАТ КБ «Приватбанк» утворилася заборгованість за відсотками за вказаним кредитним договором з 01 червня 2011 року по 22 вересня 2014 року у сумі 15 885 грн.92 коп. (а.с.119-122).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову Банку є неправильним.

Банк належними та допустимими доказами довів факт укладання з відповідачем кредитного договору, отримання кредитних коштів та порушення умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості.

Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів кредитору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (постанови Верховного Суду України №6-369 цс15 від 02.09.2015 р., №6-1206 цс15 від 23.09.2015 р.).

За такого, колегія суддів вважає, що є підстави для задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк», але у частковому обсязі у сумі 9 626 грн.86 коп., оскільки з договору вбачається, що процентна ставка становить 36% річних, а Банк здійснював розрахунок виходячи зі ставки 72% річних, про яку в договорі мови не йдеться. Крім того, Банк при здійсненні зарахування погашення заборгованості за кредитом не у повній мірі дотримався вимог ст.534 ЦК України (черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням)

Тому рішення районного суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку, а саме стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за відсотками за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року за період з 01 червня 2011 року по 22 вересня 2014 року у сумі 9 626 грн.86 коп.

Посилання відповідача на те, що строк зазначеного договору закінчився 27 жовтня 2008 року, а тому відсотки за ним не можуть нараховуватися, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно з ст.1048 ЦК України проценти виплачуються до дня повернення кредиту.

Отриманий у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит позивач повернув тільки у грудні 2014 року.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, а позовні вимоги Банку задоволені частково (61%), то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню судовий збір у сумі 312 грн.05 коп. за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційній банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року за період з 01 червня 2011 року по 22 вересня 2014 року у сумі 9626 грн.86 коп., а також судовий збір у сумі 312 грн.05 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: