Справа № 308/4986/15-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді Данко В.Й.,
при секретарі Павлюх Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої сторони без самостійних вимог Ужгородської міської ради, Комунального підприємства «ЖРЕР№4», Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства м. Ужгород», Державного архітектурно будівельної інспекції м. Ужгород про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої сторони без самостійних вимог Ужгородської міської ради, Комунального підприємства «ЖРЕР№4», Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства м. Ужгород», Державного архітектурно будівельної інспекції м. Ужгород про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням. Мотивуючи свої вимоги вказуються на те, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_6 власником квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», сторони є співвласниками комори у підвальному приміщенні площею 16,5 кв.м. Це приміщення, в якому розміщені комунікації будинку і раніше було в спільному користуванні мешканців обох квартир. Однак, відповідачі самовільно зайняли це приміщення, встановили свій замок та не дають ним користуватися позивачам, чим порушують їх право власності на користування спільним майном. А тому, з підстав, передбачених п.2 ст.10 ЗУ «Про приватизацію Державного житлового фонду» просять суд задовольнити позов, та винести рішення, яким усунути перешкоди у користуванні підвальним приміщенням (коморою) і зобов`язати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не перешкоджати позивачам у користуванні підвалом.
ОСОБА_8 та позивачка ОСОБА_3 , яка водночас є представником позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та, посилаючись на вищенаведені обставини справи, просили суд винести рішення, яким усунути перешкоди у користуванні підвальним приміщенням (коморою) і зобов`язати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не перешкоджати позивачам у користуванні підвалом.
Відповідач ОСОБА_6 в останнє судове засідання не з`явився. Однак, в попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечив.
Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позову заперечив, про що надав суду письмові запре речення. Пояснив, що позивачі пред`явили негаторний позов, який є засобом захисту права особою власником майна про усунення перешкод у здійсненні його прав. Однак, позивачі не є власниками спірного майна, що виключає можливість звернення до суду з даним позовом.
Представник третьої особи Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання. Справи.
Представник третьої особи Комунального підприємства «ЖРЕР№4» в судове засідання не з`явився, однак, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності.
Представник третьої особи Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства м. Ужгород» - Мага А.В. та представника третьої особи Державного архітектурно будівельної інспекції м. Ужгород Гашпар Я.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та надали суду заяви про подальший розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши думку позивачів, представника позивачів, відповідача, представника відповідача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
По справі встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 шляхом приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження органу приватизації від 06.08.1993 року набули у власність квартиру АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 на підставі аналогічного розпорядження від 23.02.1994 року стала власником квартири АДРЕСА_4 загальною площею 74,34 кв.м. в цьому будинку, ? якої подарувала ОСОБА_7 . До приватизації позивачі та ОСОБА_10 були наймачами цих же квартир.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла.
Згідно наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем померлої став ОСОБА_6 , який прийняв у спадщину та став власником ? частини квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується також Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Наполягаючи на праві власності на підвал, позивачі в обґрунтування своїх вимог посилаються на ч.2 ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, який був прийнятий 19.06.1992 року, яким встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Позивачі також посилаються на рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) де зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1).
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.200 №507, багатоквартирний будинок це житловий будинок з трьома та більше квартирами (будинки багатоквартирні масової забудови,будинки багатоквартирні підвищеної комфортності,будинки житлові готельного типу).
Таким чином, судом встановлено, що посилання позивачів на вказані норми законодавства, як на підстави виникнення права власності є безпідставними, оскільки вони встановлюють спільну власність громадян лише у випадку:
?приватизації квартир у багатоквартирних будинках;
?приватизацію приміщень,які відносяться до допоміжних приміщень даного будинку.
З матеріалів справи вбачається, що будинок в якому сторони володіють житловими квартирами на праві власності є двоквартирним будинком.
За таких обставин, норми ч.2 ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду та рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 2 березня 2004 року, які встановлюють підстави виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків не встановлюють право власності в момент приватизації на допоміжні приміщення в двоквартирному будинку, яким є будинок по АДРЕСА_5 .
У відповідності до ст.1 ЗУ „Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибулі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
Таким чином, закон встановив критерій віднесення приміщень до допоміжних, а саме: призначення приміщень для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку; а також встановив перелік приміщень, які можуть відноситись до допоміжних.
Визначальним для віднесення приміщень до допоміжних є відповідність приміщення критерію встановленому законом (тобто цільове призначення цих приміщень забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку), а не включення таких приміщень до переліку, оскільки останній є орієнтовним, тому що в ньому зазначені такі приміщення, які не в будь якому випадку є допоміжними приміщеннями будинку.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що спірний підвал не належить до допоміжних приміщень будинку або побутового обслуговування мешканців будинку. Про це свідчать такі факти:
-підвал площа якого складає приблизно 15 кв.м ( придатна для користування приблизно 9 кв.м) повністю знаходиться під квартирою АДРЕСА_4 ( власники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 )площа якої складає 74,92 кв.м .З квартирою АДРЕСА_1 ,де проживають позивачі не має нічого спільного;
-в підвалі відсутні будь яке технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою.
Відповідно до Акту обстеження комісією ЖЕР 4 від 21.02.206 року та довідки №829 від 04.02.2011 року КП ЖРЕР №4 підвальне приміщення знаходиться під квартирою АДРЕСА_4 . Комунікації квартири АДРЕСА_1 з підвалу під квартирою АДРЕСА_4 не проходять. Вода в квартиру АДРЕСА_1 подається з кухні квартири АДРЕСА_4 . Каналізація з квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 виходять окремо в двір будинку. Таким чином, можна зробити висновок, що підвал ніколи не використовувався для обслуговування будинку.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачі пред`явили негаторний позов. Цей засіб захисту свого права являє собою вимогу власника усунути перешкоди у здійсненні його права, які не пов`язані з позбавленням володіння майном.
Факт заявлення позивачами негаторного позову встановлений в Ухвалі Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 04.08.2009 року при розгляді даної справи, у зв`язку з чим скасовано рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19.07.2007 року щодо закриття справи за строками давності
Однак, судом встановлено, що жодних доказів того, що підвальне приміщення, яке розташовано під квартирою АДРЕСА_2 , перебуває у власності позивачів, або використовувалося для обслуговування будинку позивачами суду не надано.
Враховуючи той факт, що у відповідності до ст.ст. 16, 391 ЦК України право на пред`явлення негаторного позову має лише власник майна, суд приходить до переконання, що в задоволені даного позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 179, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 391 ЦК України, ст.1 ЗУ „Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, ч.2 ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду та рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 2 березня 2004 року, суд,
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої сторони без самостійних вимог Ужгородської міської ради, Комунального підприємства «ЖРЕР№4», Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства м. Ужгород», Державного архітектурно будівельної інспекції м. Ужгород про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти діб до Апеляційного суду Закарпатської області і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: В.Й. Данко