Справа № 344/1547/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2207/2015
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді Фединяка В.Д.

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_2

представника боржника Левчука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції зацікавлена особа ОСОБА_2 про визнання недійсною та скасування постанови про арешт коштів боржника, зобов'язання закінчити виконавче провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» звернулось в суд з указаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2013 року за №0907/7521 про стягнення з Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» як боржника на користь ОСОБА_2 40191,42 грн. оплати за час вимушеного прогулу. Заявник зазначав, що ним у добровільному порядку виконано рішення суду, попередньо провівши відрахування внесків та податку (8405 грн.86 коп.) та проведено виплату за час вимушеного прогулу стягувачу. Однак, не зважаючи на це, суб'єкт оскарження, наклав арешт на кошти боржника, чим унеможливив фінансову діяльність юридичної особи. Посилаючись на вищевказане, просив визнати недійсною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 30 січня 2015 року і зобов'язати ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції закінчити виконавче провадження у зв'язку з виконанням рішення суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 вересня 2015 року скаргу задоволено частково. Визнано недійсною та скасовано постанову відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт коштів боржника від 30 січня 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. На думку апелянта, суд не врахував того, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено утримання податків із суми стягнутої заробітної плати працівника, яку останній отримує при примусовому виконанні рішенні суду.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» не визнав апеляційну скаргу, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відрахування боржником як податковим агентом необхідних внесків та податку в сумі 84405, 86 грн. із присудженого стягувану середнього заробітку за час вимушенго прогулу відповідає вимогам закону, так як відрахування таких внесків і податку у даному випадку передбачено ч.8 ст.65 Закону України «про виконавче провадження» та ст.18 Податкового кодексу України.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

За змістом ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання судових рішень.

У липні 2013 року ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено частиною восьмою, яка регулює виконання судових рішень про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

Згідно зі ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Системний аналіз ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 18 Податкового кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що у разі виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржник (роботодавець) є податковим агентом, який при виконанні судового рішення обчислює податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплат стягувачу.

Судом установлено, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2013 року стягнуто з ДТГО «Львівська залізниця» в особі ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на користь ОСОБА_2 40 191 грн 42 коп. за час вимушеного прогулу, на підставі якого було видано виконавчий лист про стягнення суми 40 191 грн 42 коп.

Постановою ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 20 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 0907/7521, виданого 18 вересня 2013 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ДТГО «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_2 40 191 грн 42 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надано боржнику строк до 27 вересня 2013 року добровільно виконати судове рішення.

Також встановлено, що у порядку добровільного виконання рішення суду ДТГО «Львівська залізниця» виплачено ОСОБА_2 31 790 грн 18 коп., а саме: 20 вересня 2013 року - 1 310 грн, 26 вересня 2013 року - 30 450 грн, 07 жовтня 2013 року - 30 грн 18 коп.

Установлено, що ДТГО «Львівська залізниця» з 40 191 грн 42 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу проведено відрахування внесків та податку на суму 8 405 грн. 86 коп.

Постановою ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 30 січня 2015 року накладено арешт на кошти боржника у межах суми 8 431 грн 42 коп., оскільки боржником самостійно у встановлений державним виконавцем строк рішення суду не виконано.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку визнавши недійсною та скасував зазначену постанову про арешт коштів боржника від 30 січня 2015 року, оскільки в силу ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 18 Податкового кодексу України у разі виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржник (роботодавець) є податковим агентом, який при виконанні судового рішення обчислює податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплат стягувачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваній ухвалі, тому задоволенню не підлягають.

За змістом п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цієї ухвали, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 312-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02 вересня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: І.О.Максюта Р.Й.Матківський