Справа № 530/1340/15-ц
Номер провадження 2/530/647/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Заслухавши позивача, який підтримав позовні вимоги, зачитавши заяву відповідача, який позовні вимоги визнав в повному обсязі, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі і давши їм належну оцінку, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою…

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України "Правом власності є право особи на річ (майно), особа здійснює відповідно до закону за своєю волею..."

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позов заявлено до Зіньківської міськоїради, Зіньківського району, Полтавської області, як до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини щодо права на відумерлу спадщину та як власника земельної ділянки на якій розміщено житловий будинок.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи "майна" за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини "майном" в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

В судовому засіданні було встановлено, що 10 січня 2015 року померла мати та дружина, ОСОБА_4, яка постійно проживала з ОСОБА_5 та ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1

За місцем її смерті відкрилася спадщина.

Позивачі, які є спадкоємцями за законом першої черги, а саме ОСОБА_1, як чоловік, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 та діти, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 6 липня 2001 року ОСОБА_2 серії НОМЕР_4, свідоцтвом про народження від 4 листопада 1988 року ОСОБА_3 НОМЕР_6 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5, згідно якого ОСОБА_3 присвоєне прізвище ОСОБА_3

Спадщину після смерті ОСОБА_4 позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, прийняли, як спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем, а ОСОБА_3, подала до Зіньківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Спадкова справа на майно померлої ОСОБА_4 заведена державним нотаріусом Герасименко Л.В. 20 лютого 2015 року за № 53-2015.

До складу спадщини, яку прийняли у встановлені законом порядку та термін, входить право ОСОБА_4 на спадкове майно її батька, ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Після його смерті, ОСОБА_4 прийняла спадщину і частково оформила свої майнові права. Так, у спадковій справі № 197 на майно померлого ОСОБА_8, 27 грудня 2010 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на причіп марки ПГА. В тім, оформити перехід права на житловий будинок, який належав ОСОБА_8, ОСОБА_9 за своє життя не встигла. До складу спадкового майна померлої ОСОБА_4 входить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, який в цілому складається з позначених в технічному паспорті на плані земельної ділянки літерами: А-1 житловий будинок; Б літня кухня; В сарай; в погріб; в 1 сарай; Д гараж; Е вбиральня; 3 сарай; №1 огорожа; №3 ворота огорожі, №4 огорожа.

14 серпня 2015 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом з підстав відсутності належно оформленого правовстановлюючого документа на житловий будинок за ОСОБА_8. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтв про право на спадщину державний нотаріус Герасименко JI.B. 14.08.2015 року винесла відповідну постанову № 879/02-31 та роз'яснила порядок звернення до суду за захистом прав. Постанову нотаріуса позивачі не оскаржують, так як вона винесена у відповідності до приписів діючого законодавства.

Після використання ними прав на оформлення спадщини через нотаріуса, інших способів, ніж судовий, для захисту своїх невизнаних речових прав, вони не мають.

Житловий будинок за вищевказаною адресою був збудований ОСОБА_8, батьком ОСОБА_4. До початку будівництва, 21 травня 1973 року ним було отримано дозвіл №28 на проведення робіт по будівництву житлового будинку. Цього ж дня з міськвиконкомом Зіньківської міської ради було укладено та нотаріально посвідчено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат від однієї до п'яти. За цим договором ОСОБА_8 було передано земельну ділянку площею 500 квадратних метрів по АДРЕСА_2. Рішенням виконавчого комітету Зіньківської міської ради депутатів трудящих від 28.06.1977 р. №295 житловому будинку АДРЕСА_1

Будинок завершений будівництвом, до нього під'єднані газо, водо, електро постачання, водовідведення. В технічному паспорті виготовленому ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 21 липня 2015 року позначені завершені будівництвом усі побутово-господарські будівлі та споруди.

Житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою вулиця Котовського, будинок номер АДРЕСА_1 в цілому складається з позначених в технічному паспорті на плані земельної ділянки літерами: А-1 житловий будинок ( 1981 року побудови) ; Б літня кухня (1974 року побудови); В сарай (1975 року побудови); в погріб (1975 року побудови); в 1 сарай (1996 року побудови); Д гараж ( 1986 року побудови); Е вбиральня (1990 року побудови); 3 сарай (1990 року побудови); №1 огорожа (1990 року побудови); №3 ворота огорожі (1990 року побудови), №4 огорожа (1990 року побудови).

За користування комунальними послугами сплачуються відповідні платежі.

Таким чином, житловий будинок за адресою вул.. Котовського, 53, міста Зіньків є об'єктом нерухомого майна, речове право на яке, підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Відповідно до ч. 3 ст. З Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За приписами ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Право власності на житловий будинок презумпується в силу положень ч. 4 ст. 3, ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" відповідно до яких, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними.

Право власності на житловий будинок презумпується в силу положень ч. 4 ст. 3, ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" відповідно до яких, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними.

На час завершення будівництва житлового будинку державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року.

Вказана інструкція, як нормативний акт передбачала державну реєстрацію саме будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тому, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не позбавляє спадкоємців, які прийняли спадщину, на оформлення спадкових прав.

Крім цього порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється:

-по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативних актів, збудовані житлові будинки до 5 серпня 1992 року є нерухомим майном на яке судами може визнаватися право власності в порядку спадкування, якщо спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Судом встановлено, що вказані збудовані об'єкти відповідають вимогам державних будівельних норм щодо даного класу приміщень та не суперечить генеральному плану забудови м.Зіньків, Зіньківського району, що підтверджується наявними у справі висновками відповідних органів.

Визнання за нами права власності на частки в житловому будинку не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Формуючи свою правову позицію в постанові від 22 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11 Верховний Суд України вказав, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Обмеження матеріального права суперечитиме ст.ст. 8, 9 Конституції України.

У архівному витягу №01-47/26 від 18.11.2013 року вказано, що згідно з рішенням виконавчого комітету Зіньківської районної Ради народних депутатів Полтавської області від 28.03.1988 року №67 «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки в селах району» вирішили оформити право особистої власності на житлові будинки, які належать громадянам району. Виконавчим місцевим Радам народних депутатів оформити видачу власникам житлових будинків свідоцтв на право особистої власності, які необхідно зареєструвати в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Згідно з п.2.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. № 127 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 на присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї (хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

Відповідно до ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

На підставі викладеного та керуючись Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", « Про власність», ст.16, ст. 328, ст. 346, ст. ст.1217, 1218, 1223, 1261 ч.ч.1,3,5, ст.1268, 4.1, ч.З ст.1269, Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10,11,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задоволити.

Визнати за:

-ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживаючим за адресою АДРЕСА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 який в цілому складається з позначених в технічному паспорті на плані земельної ділянки літерами: А-1 - житловий будинок; Б - літня кухня; В - сарай; в - погріб; в 1 - сарай; Д -гараж; Е - вбиральня; 3 - сарай; №1 огорожа; №3 ворота огорожі, №4 огорожа, в порядку спадкування за законом після смерті 10 січня 2015 року дружини, ОСОБА_4;

-ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7, проживаючим за адресою АДРЕСА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 який в цілому складається з позначених в технічному паспорті на плані земельної ділянки літерами: А-1 - житловий будинок; Б - літня кухня; В - сарай; в - погріб; в 1 - сарай; Д -гараж; Е - вбиральня; 3 - сарай; №1 огорожа; №3 ворота огорожі, №4 огорожа, в порядку спадкування за законом після смерті 10 січня 2015 року матері, ОСОБА_4;

-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_3, право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 який в цілому складається з позначених в технічному паспорті на плані земельної ділянки літерами: А-1 - житловий будинок; Б - літня кухня; В - сарай; в - погріб; в 1 - сарай; Д -гараж; Е - вбиральня; 3 - сарай; №1 огорожа; №3 ворота огорожі, №4 огорожа, в порядку спадкування за законом після смерті 10 січня 2015 року матері, ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р. Должко