АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Білич І.М. , Гаращенка Д.Р.

при секретарях: Бугаю О.О. Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 51 735, 14 доларів США, що еквівалентно 1 215 775, 79 грн., посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість в розмірі 16 155, 41 доларів США, що еквівалентно 347 456, 51 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.08.2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Справа № 753/7740/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/13041/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та в частині стягнення судового збору, та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в позові. В решті рішення залишити без змін. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, він не був повідомлений про розгляд справи, що позбавило можливості подати свої заперечення та докази. Суд не взяв до уваги, що розрахунок заборгованості поданий позивачем є неналежним доказом. Крім того, суд не звернув уваги, що кредит було надано на купівлю автомобіля і забезпеченням виконання зобов'язання за кредитним договором є застава автомобіля. ОСОБА_1 видав банку довіреність на право відчуження автомобіля та в 2011 році автомобіль було передано для його подальшої реалізації з метою погашення заборгованості за кредитним договором. 17.03.2015 року автомобіль був перереєстрований за іншим власником, проте виручені кошти від продажу не були зараховані на погашення заборгованості та банк не повідомляв боржника ні про оцінку майна, ні про його продаж. Суд також не врахував, що вимоги банку про стягнення штрафних санкцій знаходяться поза межами позовної давності.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача Олейнік Н.О. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К3R4AE00000087, за умовами якого банк надав останньому кредит в розмірі 29 525, 58 доларів США строком до 17.10.2012 року.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав.

Станом на 03.04.2015 року у ОСОБА_1 перед банком утворилась заборгованість в розмірі 51 735, 14 доларів США, яка складається з: 12 864, 28 доларів США - заборгованості за кредитом; 2 057, 63 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 033, 50 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 33 306, 02 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 10, 64 доларів США - штрафу (фіксована частина) та 2 463, 07 доларів США - штрафу (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а позичальник належним чином умови договору не виконав. При цьому суд зменшив розмір пені посилаючись на те, що він значно перевищує розмір самої заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що строк кредитного договору закінчився 17.10.2012 року, проте зобов'язання по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами відповідач у повному обсязі не виконав.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта про те, що видачею довіреності банку на право продажу автомобіля, який перебував у заставі припинилися зобов`язання сторін за кредитним договором на підставі п. 17.1 договору застави, оскільки за даним пунктом договору саме заставодавець, у випадку реєстрації заставодержателем відомостей про звернення стягнення на предмет застави, зобов`язаний у 30-денний строк знайти покупця та сприяти укладенню договору купівлі - продажу за вартістю не нижчою усієї суми зобов`язань позичальника або надати інше ліквідне майно, яке не знаходиться в закладі у інших осіб до повного виконання зобов`язань.

Матеріали справи не містять даних про реєстрацію заставодержателем відомостей про звернення стягнення на предмет застави, акту прийому - передачі автомобіля, визначення ціни на автомобіля. Видавши довіреність на право розпорядження автомобілем відповідач надалі будь - яких дій щодо виконання зобов`язань за кредитним договором не вчиняв. Відповідач не надав будь - яких доказів про пошук покупців на автомобіль, а також доказів про те, автомобіль можна було б продати за вищою ціною.

З розрахунку заборгованості та даних про рух коштів по рахунку вбачається, що кошти від продажу автомобіля були зараховані на погашення заборгованості. Доводи представника апелянта про те, що банк не мав права зараховувати кошти від продажу автомобіля на погашення пені, яка нарахована більше ніж за один рік колегія суддів вважає безпідставними, оскільки порядок зарахування платежів визначено умовами кредитного договору та кошти від продажу автомобіля зараховані відповідно до таких умов договору. Пунктом 4.5 кредитного договору сторони визначили термін позовної давності, у тому числі і по вимогам щодо стягнення пені та штрафу у 5 років. Право сторін укладати договір про збільшення позовної давності передбачено ст. 259 ЦК України.

Судом першої інстанції зменшено розмір пені з 33 306,02 доларів США до 100 доларів США та розмір штрафу - з 2 473,71 доларів США до 100 доларів США та в цій частині рішення суду не оскаржується, а відтак у апеляційному порядку не перевіряється.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді