Справа № 535/889/15-ц
Провадження № 2/535/392/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2015 року смт. Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого Мальцева С.О.,

з секретарем судового засідання Білик Н.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина», про розірвання договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд: розірвати Договір оренди землі від 01 серпня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Батьківщина», що зареєстрований у відділу ДЗК у Котелевському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 лютого 2012 року за №00182, а також стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що 25 липня 2014 року ОСОБА_3 помер, єдиним спадкоємцем після нього, у звязку з відмовою частини спадкоємців від вступу у спадщину, є вона.

Зазначила, що приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на її імя про те, що вона є власницею земельної ділянки, площею 4, 05 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Котелевської сільської ради, кадастровий номер: :006006:1264, вказане право власності зареєстровано за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 9082906, від 18.03.2015 року).

Вказала, що після отримання спадщини дізналась, що 01 серпня 2011 року між її батьком ОСОБА_3 та СВК «Батьківщина» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 4, 05 га, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Котелевської сільської ради, кадастровий номер: :006006:1264 строком на 15 років, який було зареєстровано у відділі Державного земельного кадастру у Котелевському районі, про що вчинено запис від 17.02.2012 року №00182.

У звязку з тим, що вона більше не має наміру співпрацювати з відповідачем, то зверталась до останнього з проханням розірвати вказаний договір оренди землі.

Однак, відповідач у своїй відповіді повідомив, що не бажає розривати вказаний договір оренди землі.

Проте, відповідно до п. 38 договору оренди землі від 01.08.2011 року дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 40 спірного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору.

При цьому послалась на статті 627, 629, 651 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі», та на ухвалу ВССУ від 18.03.2015 року за №6-44121св14

Узагальнена позиція сторони відповідача зводиться до того, що вони позовні вимоги не визнають повністю, так як вимоги позивача не містять жодних обґрунтованих мотивів а всі договірні умови з їх боку виконуються, а тому просять суд відмовити у їх задоволенні.

Пояснення осіб, які беруть участь у справі такі:

Із заслуханих безпосередньо у судовому засіданні пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається, що вона підтримує позовні вимоги повністю та просить суд їх задовільнити, за обставин, які викладені у позовній заяві. При цьому пояснила, що вона з відповідачем намагалась дійти згоди, щодо змін умов договору, проте їй запропонували, ще гірші умови ніж були.

Із заслуханих безпосередньо у судовому засіданні пояснень представника відповідача

ОСОБА_2 вбачається, що вона позовні вимоги не підтримує повністю та просить суд їх не задовольняти, за тих обставин, які викладені позивачем у позовній заяві. При цьому пояснила, що сторона відповідача не заперечує, що позивач є власником землі, яку він набув, як спадкоємець. Проте, за загальним правилом перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору. Жодна з підстав, яка передбачена у п. 37 договору щодо його припинення не наступила. Зазначила, що у п. 40 договору, слова «не є» викреслені без якихось застережень, підстав і печаток, а сам пункт договору носить диспозитивний (альтернативний) характер або зміна умов, або розірвання договору. Дана земельна ділянка використовується СВК «Батьківщина» єдиним масивом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та невідомо ким надалі планується використання вказаної земельної ділянки.

Суд, встановивши обставини справи і визначені до них правовідносини на підставі безпосереднього дослідження доказів, приходить до т а к о г о.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути: припинення правовідношення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені законодавцем у ст. 651 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Згідно ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі: Закон № 161-XIV).

За змістом ст. 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об'єктами оренди землі є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ст. 3 Закону № 161-XIV).

Відповідно до ст. 6 Закону № 161-XIV орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ч. 1 ст. 16 Закону № 161-XIV).

Відповідно до ст. 30 Закону № 161-XIV зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Підстави для припинення договору оренди землі визначені законодавцем у ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до коментованої статті договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потре б та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За правилами ч. 4 ст. 32 Закону № 161-XIV перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 4,0501 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Полтавська область, Котелевський район, селищна рада, кадастровий номер: :00:006:1264 (а.с. 9).

Згідно договору оренди землі від 01 серпня 2011 року ОСОБА_3 передав вище вказану земельну ділянку в оренду на 15 років СВК «Батьківщини» (а.с. 11-13).

Пунктом 38 даного Договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (а.с. 12)

У пункті 40 цього ж Договору зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи Орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 12).

При цьому, як вбачається зі змісту даного пункту договору за погодженням сторін у вказаному пункті договору машинописним текстом викреслено «не є» і залишено - «є».

Даний пункт Договору будь-ким із його сторін не оспорювався й у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Крім того, такий виклад пункту Договору не суперечить вимогам Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220.

По справі судом перевірено обставину щодо можливості зміни умов даного договору, в звязку з чим зясовано, що позивач ОСОБА_1 від 22.05.2015 року зверталася до голови СВК «Батьківщини» ОСОБА_4 з питань щодо розірвання вказаного Договору (а.с. 15). Проте, консенсус не був досягнутий та згідно листа-відповіді Голови правління СВК «Батьківщини» ОСОБА_4 від 06.07.2015 року за вих. №616 вбачається, що позивачу було зазначено, що по всіх питаннях договірних відносин позивачу надано розяснення в усній формі (а.с. 16).

У судовому засіданні безпосередньо встановлено, що питання стосовно можливості збереження Договору, в тій чи іншій формі, все ж таки розглядалося сторонами, у тому числі на цьому було акцентовано увагу головуючого під час розгляду справи у формі зясування їх позицій стосовно того, чи можливо вирішити даний спір поза судовим порядком шляхом будь-яких домовленостей, проте останні таки згоди не дійшли.

Пунктом 21 Договору передбачено, що після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до СВК «Батьківщина» про розірвання договору оренди землі є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити повністю.

Судові витрати у вигляді судового збору стягнути з відповідача на користь позивача, які понесеним ним і документально підтверджені у сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі наведеного та статей 1, 3, 4, 6, 11, 15, 16, 104, 202, 626, 627, 628, 651, 653, 792 ЦК України, Закон України «Про оренду землі», Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового договору оренди землі», та керуючись статтями 88, 209, 213-215, 218, ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити повністю.

Розірвати Договір оренди землі від 01 серпня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Батьківщина», що зареєстрований у відділу ДЗК у Котелевському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 лютого 2012 року за №00182.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» , юридична адреса: 38602, Полтавська область, смт. Котельва, вул. Петровського, 97 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) 487, 20 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовити та оголосити протягом пяти днів.

Суддя : С.О. Мальцев