Справа № 462/4530/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 вересня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2, про факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому просить встановити факт його проживання однією сімєю з ОСОБА_8 упродовж більше пяти років у період з 1983 року по 1997 рік та визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті 18.10.1997 року ОСОБА_8 Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.10.1997 року померла дружина його прадіда ОСОБА_8, якій на праві власності належала 1/5 частку квартири АДРЕСА_1. Зазначив, що в даній квартирі він, його дружина і доньки проживали разом із ОСОБА_8 однією сімєю, піклувався про неї, веди спільне господарство. У 1997 році квартира була приватизована на всіх членів сімї. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, проте ніхто із спадкоємців не оформив своїх спадкових прав на спадкове майно.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа ОСОБА_2 не заперечила проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3, зазначивши, що з 1983 року батько проживав однією сімєю з померлою, піклувалися про неї. Діти ОСОБА_8 ніколи матір не навідували, приїхали лише на похорон, який організував ОСОБА_3 Також відмітила, що батько відшкодував дітям померлої вартість належної ОСОБА_8 1/5 частки квартири.

Треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, при цьому ОСОБА_6 подала заяву, в якій проти позову не заперечила, просить проводити розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача і третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності належить по 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №11206-3 від 28.02.1997 року (а.с.6).

Згідно довідки, виданої ЛКП «Граніт» №932 від 22.06.2015 року ОСОБА_8 була зареєстрована та проживала разом з ОСОБА_3 та членами його сімї АДРЕСА_2 (а.с.4).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-СГ №387456 від 17.03.2015 року, ОСОБА_8 померла 18.10.1997 року (а.с.3).

Згідно з ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998року №15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що ОСОБА_8 була дружиною прадіда позивача і проживала з останнім в одній квартирі по вул.Ярослава Мудрого, 5/5 у м.Львові з 1983 року. Вони жили однією сімєю, були повязані спільним побутом, вели спільне господарство. Після одруження в 1984 році, дружина позивача ОСОБА_6 була прописана у вказаній квартирі, в подальшому двоє дітей позивача також були прописані у квартирі. У 1997 році квартира була приватизована на пятьох осіб.

З показань свідка ОСОБА_11 і письмових пояснень ОСОБА_12 позивач з 1983 року проживав в одній квартирі зі своєю родичкою ОСОБА_13 до дня смерті 18.10.1997 року, піклувався про неї, вони мали спільний побут, жили як члени однієї сімї.

Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт постійного проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_13 однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст.ст.1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Матеріалами справи підтверджуються доводи позивача, що інші спадкоємці, зокрема діти спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на час розгляду справи не оформили своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_13

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведеного та враховуючи, щопозивач ОСОБА_3 як член сімї померлої ОСОБА_8 проживав разом з нею, піклувався про неї, зареєстрований та залишився проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто фактично прийняв спадщину, та як спадкоємець четвертої черги за законом після її смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1, а тому суд приходить до переконання, що за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 1216-1219, 1258-1264 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 однією сімєю разом з ОСОБА_8 впродовж більше пяти років, в період з 1983 року до часу відкриття спадщини 18.10.1997 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті 18.10.1997 року ОСОБА_8.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі, окрім відповідачів, в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.