Справа № 454/2286/14 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/840/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Гацій І.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Львіввугілля" про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 р. ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом, в якому просила стягнути з Державного підприємства "Львіввугілля 30 000, 00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків. В позовній заяві зазначала, що в період з 31.10.1967 року по 10.04. 1974 року , з 10.04.1984 р. по 20.11.1986 року, з 04.11.1987 року по 10.11.1999 року вона працювала на шахтах ДП "Львіввугілля" та звільнена з роботи у зв'язку невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров'я. Також, 10.11.1999 року складено акт професійного захворювання - отруєння. При проходженні чергового медичного огляду позивачу було поставлено діагноз антракосилікоз, емфізема легень І-ІІ ст із-за того, що позивач працювала 9 років та 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. 17.01.2000 р. їй встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати працездатності. Внаслідок профзахворювання позивачу завдано моральної шкоди, яка проявилася у виді фізичного болю та душевних страждань, погіршення матеріального становища, втраті соціальних зв'язків, неспроможності ведення домашнього господарства та виконання домашніх обов'язків.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Вирішено: cтягнути з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь ОСОБА_3 4500 ( чотири тисячі п'ятсот ) грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків; стягнути з відповідача Державного підприємства "Львіввугілля" в дохід держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржено позивачем ОСОБА_3, яка покликаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення змінити в частині стягнення з Державного підприємства "Львіввугілля" в користь ОСОБА_3 4500 ( чотири тисячі п'ятсот) гривень відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок набуття професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків, стягнувши з Державного підприємства "Львіввугілля" в її користь 30 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. Апелянт вважає, що суд правильно прийшов до висновку про обов'язковість відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок професійного захворювання, проте апелянт не згоден з розміром моральної шкоди, яка присуджена судом. Зазначила доводи аналогічні фабулі позовної заяви, а також зазначила, що отримані професійні захворювання унеможливлюють її працевлаштування на роботах за її спеціальністю, адже інвалідність встановлена пожиттєво. Професійне захворювання призвело до того, що вона вже не зможе повністю соціально реабілітуватись після захворювання. Дане захворювання призвело до вимушених змін у її житті та втрати нормальних життєвих зв'язків, що спричиняє їй моральні та душевні страждання. Вважає, що суд не врахував ступінь фізичних та моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, тому зазначає, що розмір моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. повністю обгрунтований та є розумним і справедливим, і приблизно дорівнює розміру трьохмісячному-чотирьохмісячному розміру заробітної плати породовибірниці в даний час.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

У оскарженому рішенні при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції послався на те, що враховує: що позивач на момент працевлаштування була попереджена та чітко усвідомлювала шкідливість умов праці у шахті та вплив даних умов на її здоров"я , ознайомлена з правами на пільги і компенсації за роботу в таких умовах. Також суд приймає до уваги і той факт, що позивач працювала на посадах не пов"язаних з роботою в підземних умовах шахт та стаж її роботи становить лише 9 років та 8 місяців. Крім того, слід враховувати і те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати джерелом збагачення для позивача.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків , затверджених постановою КМ України від 23 червня 1993 року № 472 в редакції, яка була чинною станом на дату встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, було встановлено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Станом на 2000 рік розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян становив 17 гривень, отже,станом на дату встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, максимальний розмір відшкодування моральної шкоди становив 2550 грн (17 грн * 150= 2550 грн).

Станом на дату розгляду справи судом першої інстанції мінімальний розмір місячної заробітної плати встановлено в сумі 1218 грн. Зважаючи на те, що судом першої інстанції визначено розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 4500 грн, що є вищим, як від розміру максимального грошового відшкодування станом на 2000 рік, так і вищим від розміру місячної мінімальної заробітної плати чинного станом на дату розгляду справи , колегія суддів вважає, що при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції були враховані характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань , ступінь втрати позивачем професійної працездатності, а також вимоги розумності і справедливості.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують законності і обґрунтованості оскарженого рішення, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржене рішення - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.