АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/4861/15 Головуючий І-ої інстанції - Горчакова О.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді: Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії: Бобровського В.В.

Івах А.П.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього дитини - сина ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_8 до Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради, ОСОБА_9 - вчителя початкових класів комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна шкода-інтернат І-ІІ ступенів № 11» про захист честі та гідності малолітньої дитини, визнання інформації неправдивою, спростування неправдивої інформації та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради, ОСОБА_9 - вчителя початкових класів комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна шкода-інтернат І-ІІ ступенів № 11», в якому просили: зобов'язати директора КЗ «Харківської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів № 11 Харківської обласної ради ОСОБА_10 звільнити з посади ОСОБА_11 на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України за скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, про що прийняти відповідний наказ; визнати інформацію, поширену ОСОБА_9 про малолітню дитину ОСОБА_4 27.10.2014 року в приміщенні 2-А класу КЗ «Харківської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів № 11 Харківської обласної ради у присутності учнів класу, а саме проголошені ОСОБА_9 публічно фрази: «Ти дурепа» недостовірною, такою, що порочить честь і гідність малолітньої дитини ОСОБА_4; визнати інформацію, яка систематично поширюється ОСОБА_9 про малолітню дитину ОСОБА_12 в приміщенні 2-А класу КЗ «Харківської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів № 11 Харківської обласної ради у присутності учнів класу, а саме проголошені ОСОБА_9 публічно фрази: «Ти найтупіший учень, ідіот, дурак» недостовірною, такою, що порочить честь і гідність малолітньої дитини ОСОБА_12; визнати інформацію, яка систематично поширювалася ОСОБА_9 про малолітніх дітей у присутності ОСОБА_8 в приміщенні 1-А класу КЗ «Харківської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів № 11 Харківської обласної ради і принести хлопцю публічне вибачення за нанесений моральний психологічний збиток; стягнути з вчителя КЗ «Харківської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів № 11 Харківської обласної ради ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 суму спричиненої моральної шкоди в розмірі 10000грн. кожному.

27.04.2015 року до суду надійшла заява про збільшення позивачем ОСОБА_3 позовних вимог. У цій заяві позивач уточнив дату розповсюдження недостовірної інформації, але позовні вимоги залишив без змін.

Заявлені вимоги позивачі мотивують наступним.

Зокрема, ОСОБА_3, який діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4, зазначає, що його донька навчається у 2-а класі школі інтернату № 11 Харківської обласної ради. За період навчання першого-другого класу в класному привішенні вчитель ОСОБА_11 неодноразово без будь-яких підстав і причин, знаходячись в агресивно-збудженому стані виголошувала в адресу ОСОБА_4 непристойні фрази, підвищувала на неї голос. У зв'язку зі вказаним, здоров'я дитини почало погіршуватись, лікарями, зокрема психіатром, було рекомендовано спостереження в психоневрологічному відділенні ІОЗДП АМН України, психологічна корекція, спостереження невролога за місцем проживання. Після проходження обстеження та виявлення значних вад здоров'я, його дочка ОСОБА_4 по теперішній час перебуває вдома і не відвідує школу-інтернат №11. Основною психологічною проблемою для доньки стало позбавлення не лише від її страху на відвідання учбового закладу, але і страху перед погрозами класного і керівника ОСОБА_9 На даний час ОСОБА_4 постійно перебуває під наглядом лікаря-педіатра і невролога Харківської міської дитячої лікарні № 5.

ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 зазначала, що її син ОСОБА_6, навчається у 2-а класі КЗ «Харківська Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів №11. ОСОБА_9 систематично у присутності учнів класу виголошувались публічні фрази: «Ти - найтупіший учень, дурак, ідіот», вказана інформація є недостовірною, та такою, що порочить честь і гідність її дитини. Вчителем також виражаються претензії до зачіски дитини, та обіцяння побрити його наголо.

ОСОБА_7, яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_8, зазначила, що ОСОБА_11, систематично розповсюджувала в класному приміщенні 1-а класу КЗ Харківської Загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів № 11 Харківської обласної ради у присутності учнів класу неправдиву інформацію про її сина.

Враховуючи вищевикладені обставини позивачі звернулися до суду з цим позовом, який просили задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, позивачі звернулися з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що при ухваленні вказаного рішення судом було допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, а також рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просять скасувати рішення суду інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, та частковому задоволенню позовних вимог, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позивних вимог ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього дитини - сина ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні факти, які б доводили, що вчитель ОСОБА_11 цілеспрямованими діями, з метою принизити честь, гідність чи репутацію позивачів, розповсюджувала про дітей недостовірну інформацію, у зв'язку з чим, в діях відповідача відсутній склад правопорушення, який може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності. Також зазначив, що оскільки судом не встановлено підстав задоволення позовних вимог про захист честі та гідності, тому підстав для відшкодування моральної шкоди не має.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного з'ясування обставини справи та не надав належну оцінку наданим сторонами доказам.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., навчається у 2-а класі школі інтернату № 11 Харківської обласної ради (т.1 а.с.22), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2., навчається у 2-а класі КЗ «Харківська Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів №11 (т.1 а.с.61), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3., з 02.04.2014року (наказ від 02.04.2014 року № 12-У) по 11.06.2014 року (наказ від 11.06.2014року № 14-У про відрахування) навчався з 1-2 класу у КЗ «Харківської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 11» (т.1 а.с.70).

З 31.08.2001 року (наказ від 31.08.2001 № 162) та по теперішній час ОСОБА_11 працює в КЗ «Харківська Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів №11 на посаді вчителя початкових класів (т.1 а.с.71, 187, 227- 230, 189).

У своїй позовній заяві ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, посилаються на те, що відповідач ОСОБА_11 порушує прав їхніх дітей, зокрема зазначає, що ОСОБА_11 неодноразово без будь-яких підстав і причин, знаходячись в агресивно-збудженому стані публічно виголошувала в адреси їх дітей непристойні фрази, а саме по відношенню до ОСОБА_4 говорила: «Ти дурепа», а щодо ОСОБА_12 вказала, що: «Ти найтупіший учень, ідіот, дурак», чим завдала моральної шкоди.

11.11.2014року батьки ОСОБА_4 звернулися з письмовою заявою до директора школи-інтернат №11 Харківської обласної ради з проханням розібратися в ситуації, що склалася, і прийняти відповідні заходи з метою запобігання подібним протиправним діям з боку класного керівника ОСОБА_9, по відношенню не лише до їхньої дитини, але і по відношенню до інших дітей 2-А класу.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 16 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до ст. 19 Конвенції України «Про права дитини» держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім'ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Держава через органи опіки і піклування, служби у справах дітей, центри соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді у порядку встановленому законодавством, надає дитині та особам, які піклуються про неї, необхідну допомогу у запобіганні та виявленні випадків жорстокого поводження з дитиною, передачі інформації про ці випадки для розгляду до відповідних уповноважених законом органів для проведення розслідування і вжиття заходів щодо припинення насильства.

Розголошення чи публікація будь-якої інформації про дитину, що може заподіяти їй шкоду, без згоди законного представника дитини забороняється.

Із наданої відповіді КП «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради №858 від 08.12.2014року вбачається, що: «для встановлення причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою вчителя початкових класів ОСОБА_9 та хворобою Вашої доньки потрібні роз'яснювальні документи».

У судовому засіданні, за клопотанням сторін, були допитані свідки, які пояснили:

Зокрема, ОСОБА_13, яка працює психологом у КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради, надала пояснення про те, що у процесі спілкування з ОСОБА_4, дитина вказала, що ОСОБА_11 ображає, тому вона бажає щоб вчителя звільнили з роботи;

ОСОБА_14 - вказала, що вона була вчителем, поступила на роботу у серпні 2014 року і була закріплена за класом ОСОБА_9, але згодом звільнилася, пояснила, що ОСОБА_11 була неврівноважена, в її присутності грубо ображала дітей коли вони не відповідали;

ОСОБА_15 - мати ОСОБА_4, пояснила, що коли вона забирала дитину зі школи, то та розповіла, що ОСОБА_11 ображала її, у зв'язку з чим стан її здоров'я погіршився, скаржилась на біль у животі та нудоту;

Директор школи, та ОСОБА_16 - заступник директора пояснили, що дійсно в адресу ОСОБА_9 надходили скарги, але проведена перевірка не підтвердила факти про те, що вчитель допускає невідповідну поведінку відносно дітей у класі.

Крім того, в якості свідка судом були допитані з дозволу батьків діти позивачів, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Зокрема, ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_11 в присутності учнів її класу називала її «дура, дибіл, ідіот», а також ображала інших дітей її класу. Останній раз назвала її так перед канікулами.

ОСОБА_6 у свою чергу пояснив, що ОСОБА_11 його ображає та говорить погані слова. Брала його за волоси, та казала, що вибриє його на лисо, оскільки їй не подобається його зачіска. Також зазначив, що не любить ходити до школи, оскільки не любить математику, т.я. вчителька виривала йому волоси та говорила, що він самий тупий в класі.

Внаслідок таких негативних дій ОСОБА_9, малолітній ОСОБА_12 та ОСОБА_4 перебували на лікуванні, зокрема ОСОБА_4 знаходилась на лікуванні в КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №5», де було їй встановлено діагноз: тривожний розлад дитячого віку, соматофорний розлад, викликаний сильною стресовою ситуацією.

Крім того, як стало відомо під час розгляду справи в апеляційному суді, у зв'язку із вищевикладеними обставинами малолітня ОСОБА_4 взагалі відмовилася навчатися у КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради та батьки перевели її до іншого учбового закладу.

Колегія суддів вважає, що висловлювання ОСОБА_9 містять негативну інформацію відносно малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які порочать їх честь та гідність.

Поведінка ОСОБА_9, яка стосувалася малолітніх дітей, якім на той час було 7-8 років і будь-які її оціночні судження відносно дітей у такій формі є неприпустимими.

Відповідно до вимог ст. 277 ч. 1, 3, 4 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Статтею ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Як вбачається із заперечень представника КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради - Цимбаліста В.А., останній заперечує наявність підстав для звільнення вчительку ОСОБА_11 з посади вчителя у КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради, оскільки таке право є безпосередньо лише у керівництва цієї школи. Між тим, останнім не спростовано факт розповсюдження ОСОБА_9 негативної публічної інформації, щодо малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 та 5 Постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що під час такої поведінки ОСОБА_9, малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6 пережили нервовий стрес, з'явилися розлади психіки, вони перебували на лікуванні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, та ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 в частині визнання недостовірною інформацію та такою, що порочить честь і гідність малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 поширену ОСОБА_9 про малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в приміщенні Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради в присутності учнів і вихователя публічної фрази «Ти дурепа» та фрази «Ти найтупіший учень, ідіот, дурак», є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Також, виходячи із засад розумності та справедливості колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, та ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 спричиненої моральної шкоди в розмірі по 5000грн.

Що стосується позовних вимог про звільнення з посади ОСОБА_9 на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України за скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, про що прийняти відповідний наказ, то в цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові в цій частині, оскільки підстави для звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачені ст.ст. 40, 41 КЗпП України є вичерпними та прийняття рішення про звільнення працівника за вказаними статтями є правом, а не обов'язком власника або уповноваженого ним органу та не відноситься до повноважень суду.

Також, колегія суддів погоджується з висновкому суду першої інстанції, про відмову в задоволенні в позовних вимог ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_8, оскільки позовна заява не містить доводів, стосовно того, яку саме негативну публічну інформацію розповсюджувала вчителька ОСОБА_11 по відношенню до її дитини - ОСОБА_8, або вчиняла будь-які інші дії, які порочать її честь та гідність, та могли завдати моральної шкоди, а також судовим розглядом не було встановлено факту розповсюдження такої інформації щодо її дитини.

Згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні та частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, та ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, та ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 до Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради, ОСОБА_9 - вчителя початкових класів комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна шкода-інтернат І-ІІ ступенів № 11» про захист честі та гідності малолітньої дитини, визнання інформації неправдивою, спростування неправдивої інформації та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати інформацію, поширену ОСОБА_9 про малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в приміщенні Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів № 11» Харківської обласної ради в присутності учнів і вихователя публічної фрази «Ти дурепа» та фрази «Ти найтупіший учень, ідіот, дурак» недостовірною, такою, що порочить честь і гідність малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 5000грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 у відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 5000грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -