АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом скасування арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали, постановлення нової про відкриття провадження та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення у зв'язку з наступним.

Як вбачається з матеріалі справи, у вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, відповідно до якого просив суд усунути йому перешкоди у розпорядженні його власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1, який був накладений постановою слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітаном міліції ОСОБА_4 від 04.02.2011 року у кримінальній справі №07-11336.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач просить усунути перешкоди у розпорядженні квартирою шляхом скасування арешту накладеного слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України у м. Києві в порядку кримінального процесуального закону, то в даному випадку відсутні підстави вважати вказані у позовній заяві правовідносини такими, що мають цивільно-правову природу.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2010 року, на яку накладено арешт постановою слідчого, чим порушуються його права, передбачені ст.317,319 ЦК України. При цьому позивач зазначає, що він ніколи не був та не є учасником (стороною) кримінальної справи в рамках якої постановою слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітаном міліції ОСОБА_4 накладено арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.4 Постанови № 6 від 27 серпня 1976 року із змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються справи боржників на правильність арешту майна.

Враховуючи що питання правильності накладення арешту не є предметом даного судового розгляду, висновок суду щодо необхідності відмови у відкритті провадження у справі є помилковим.

Таким чином вищезазначене оскаржена ухвала є передчасною, постановленою з порушенням норм процесуального права, підлягає до скасування, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року -скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: