Дата документу 13.01.2015
Справа № 501/4989/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2015 р. Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Ледньової Т.В.

при секретарі - Пращук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів» до ОСОБА_1 (третя особа - Іллічівська міська рада Одеської області) про знесення самочинно збудованого об'єкту нерухомості, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2014 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов зазначений позов (а.с. 3-4), в якому позивач просить ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача за власний рахунок привести у первісний стан самочинно реконструйовані капітальні будівлі, що знаходяться у 6 ряді причалу НОМЕР_1 «Бугово» за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вул. Набережна, 25, та позначені на плані причалу НОМЕР_1 «Бугово», складеному комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м. Іллічівськ під АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення других поверхів, посилаючись на те, що самовільне будівництво порушує права організації як користувача земельної ділянки, оскільки п. 5 договору оренди від 30.03.2012 р. встановлено заборону будівництва на орендованій земельній ділянці.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву (а.с. 83) з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримано позовні вимоги.

Відповідач та його представник не з'явились до суду, надавши заяву (а.с. 94), в якій просять розглянути справу у їх відсутності та письмові заперечення (а.с. 18-20).

Із вказаних заперечень вбачається, що позивач та його представник Киричок О.Г. не мають повноважень на пред'явлення такого позову, що ОСОБА_1 не здійснював самочинного будівництва, а користується літнім будинком для тимчасового проживання, стосовно якого надано право власності рішенням Іллічівської міської ради.

Представник третьої особи до суду не з'явився неодноразово, не повідомивши причини неявки, після належного повідомлення про розгляд справи (а.с. 59, 61).

Судом винесено ухвалу про розгляд справи у відсутності нез'явившихся учасників судового розгляду.

З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Правовою підставою для звернення до суду у позові зазначено ч. 4 ст. 376 ЦК України.

Сторона позивача з позовом надала лише 2 докази: копію акту інспекції ДАБК від 20.06.2014 р. (а.с. 5-10) та копію схеми причалу (а.с. 11).

Із зазначеного акту від 20.06.2014 р. слідує, що за АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 реконструйовані одноповерхові кам'яні будівлі ангару під двоповерхову літню будівлю для тимчасового проживання з навісом та балконом.

За результатами перевірки також встановлено, що земельна ділянка належить ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів» на підставі договору оренди землі від 30.03.2012 р. (а.с. 5-6). Із постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2014 р., яка набрала законної сили 18.11.2014 р., вбачається, що на підставі складеного акту перевірки від 20.06.2014 р. Інспекцією ДАБК в Одеській області прийнято припис від 20.06.2014 р., яким позивача зобов'язано усунути порушення містобудівного законодавства до 31.07.2014 р., а саме: знести самовільно збудований об'єкт або оформити правоустановчі та дозвільні документи, постанову №192 від 27.06.2014 р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (а.с. 87-93). Вказаною постановою суду задоволено позов ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів» до інспекції ДАБК в Одеській області та визнано протиправними і скасовані зазначені припис від 20.06.2014 р. та постанову від 27.06.2014 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із вищезазначеної постанови суду по адміністративній справі слідує, що встановлено, що перевірка позивача інспекцією ДАБК проводилась з 12.05.2014 р. по 20.06.2014 р., але відповідного письмового рішення керівника інспекції чи заступника щодо продовження строку проведення перевірки не надано, тоді як строк позапланової перевірки не може перевищувати п'яти робочих днів і не може бути продовжений більше ніж на два робочих дні.

Відповідно до доказів, які подавались під час судового розгляду: позивач діє на підставі Статуту (а.с. 21-34, 40-52); відповідач є власником на підставі рішення виконкому №920 від 20.12.2012 р. та свідоцтва від 27.12.2012 р. літнього будинку для тимчасового проживання з терасою загальною площею 70,9 кв. м, у т.ч. житлова - 37,40 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 66-74).

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до частин 4, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 р. №3038-VI, який набув чинності 12.03.2011 р., право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування на будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

У п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК України).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК України.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України, частина перша статті 60 ЦПК України).

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобовязання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Згідно зі ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач не виконав обов'язок доказування та вимоги ст. ст. 10, 60, 64, 179 ЦПК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому суд бере до уваги, що сторона позивача не подала докази щодо зазначеної у позові реконструкції з урахуванням техпаспорту (а.с. 66-74). Із вищевказаного техпаспорту вбачається, що свідоцтво про право власності було видано на двоповерхове приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів» до ОСОБА_1 (третя особа - Іллічівська міська рада Одеської області) про знесення самочинно збудованого об'єкту нерухомості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі 10-ти днів з моменту отримання копії рішення суду.

Суддя