пр. № 2/759/2022/15
ун. № 759/533/15-ц
У Х В А Л А

20 січня 2015 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Чала А.П., розглянувши в м.Києві матеріали позовної заяви

ОСОБА_1

до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк»

про стягнення суми депозитних вкладів, нарахованих відсотків та штрафних санкцій, -

В с т а н о в и в :

До суду надійшла дана позовна заява ОСОБА_1, підсудність якої визначена Святошинському районному суду м.Києва ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 08.01.2015р., яка не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Так, згідно частини 5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору…

Судовий збір стягуються відповідно до ціни позову, кількості та змісту позовних вимог.

Позивач вважає, що за заявленими ним позовними вимогами, він звільнений від сплати судового збору згідно правил Закону України «Про захист прав споживачів» і пункту 7) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до частини 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов*язані з порушенням їх прав.

Поняття споживача визначено в пункті 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов*язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов*язків найманого працівника.

При цьому права особи як споживача випливають і охоплюються юридичним змістом даного поняття і закріплені у вказаному вище Законі.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

В спірному ж випадку позивач не придбавав, не замовляв, не використовував і не мав наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов*язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов*язків найманого працівника, а підставою заявленого ним позову є не виконання відповідачем договірних умов, зокрема, договору депозитного банківського вкладу.

Таким чином, навіть, виходячи з юридичного визначення поняття споживача, позивач не відповідає його критеріям, передбаченим в пункті 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідно не є споживачем в розумінні вказаного вище Закону.

Натомість, право позовної вимоги позивача ґрунтується на захисті його майнового права внаслідок порушення відповідачем договірних зобов*язань.

З наведеного випливає, що не можна ототожнювати договірні правовідносини, які випливають із реалізації особою своїх прав як споживача, яка вже відбулася та між сторонами існують іншого характеру правовідносини (в даному випадку договірні), і безпосередньо прав особи як споживача при реалізації нею даного свого права.

В пункті 7) частини 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вказано, що від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов*язані з порушенням їхніх прав.

Тобто, звільненими від сплати судового збору на підставі вказаної вище норми права є виключно споживачі, які звертаються до суду за захистом своїх порушених прав як споживача.

В спірному випадку, позивач вважає, що звільнений від сплати судового збору як споживач, оскільки звернувся до суду як споживач і за захистом свого порушеного права як споживача.

Але, як вбачається з позову, ОСОБА_1 заявляє позовні вимоги про стягнення з ПАТ «КБ «ПриватБанк» 25 000 доларів США банківського вкладу згідно договору №SAMDNWFD900 від 30.12.2013р. з нарахованими відсотками за користування коштами в розмірі 184,93 долари США та не нарахованими відсотками 1 510,27 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення суми банківського вкладу в сумі 3 597,26 доларів США, 3 557,53 доларів США індексу інфляції, 3% річних в розмірі 503,42 долара США, а також 173,09 доларів США відсотків, заблокованих на банківському рахунку.

Таким чином, позов пред*явлено ОСОБА_1 в порядку захисту свого порушеного майнового права як вкладника банківської установи і ґрунтується на порушенні відповідачем умов договору, а саме: договору банківського вкладу №SAMDNWFD900 від 30.12.2013р.

З наведеного випливає, що ОСОБА_1 звертається до суду не на захист свого права як споживача при укладенні договору банківського вкладу або реалізації свого права укласти цивільно-правову угоду банківського депозитного вкладу, а на захист свого права повернення депозитного банківського вкладу згідно договірних умов і спірні правовідносини випливають саме з договірних відносин, зокрема, договору банківського депозитного вкладу.

Крім цього, у разі задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, не відбудеться захист будь-якого його права саме як споживача, а відповідно і даний позов заявлено не на захист такого права.

Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосована частина 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» і пункт 7) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки в заявленому позові ОСОБА_1 виступає не як споживач в розумінні 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» і позов подано не на захист прав ОСОБА_1 як споживача.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 5 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., а також в Постанові Верховного суду України №6-39 від 23.05.2012р., де роз*яснино про те, що застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з договірних відносин з банківськими установами, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання інформації споживачеві про умови такого договору, типи і розміри відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують договору з банківською установою. Але, після укладення договору, між сторонами виникають договірні кредитні відносини або відносини банківського вкладу, тому до спорів щодо виконання або не виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування або банківського вкладу відповідно.

Приймаючи до уваги вищенаведене,

Керуючись ст.ст. 119, 121, 209, 210 ЦПК України, суддя, -

У х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми депозитних вкладів, нарахованих відсотків та штрафних санкцій - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк в п*ять днів з дня отримання копії даної ухвали суду для виправлення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків позовної заяви, а саме: надання доказів про сплату судового збору відповідно до кількості та змісту заявлених позовних вимог або доказів про звільнення від сплати судового збору з інших підстав.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 через його представника ОСОБА_2 для виконання.

У разі не виконання в указаний термін ухвали суду, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: