Справа №333/8087/14-ц
Провадження №2/333/164/15
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/8087/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, зареєстрованого 16.12.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №1410), та стягнення з відповідача аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісяця, починаючи з дня подання позову і до досягнення донькою повноліття, посилаючись на те, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися, сім'я розпалася остаточно. Добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду.

Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу вона просить залишити їй прізвище «ОСОБА_1», яке було змінено під час державної реєстрації шлюбу.

Відповідач та його представник, повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, відповідач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та участі його представника, позов визнав у частково, а саме: в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 700,00 гривень щомісячно.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2014 року сторонам був наданий строк для примирення. Однак, позивач все одно наполягає на розірванні шлюбу, оскільки, на її думку, відновити шлюб неможливо і їх подальше спільне життя з відповідачем може негативно позначитися на їх інтересах та інтересах їхньої неповнолітньої дитини.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3, виданого 16.12.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 16.12.2011 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №1410 (а.с.3).

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4, виданого 12.05.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

На підставі інформації, наданої Державною податковою інспекцією у Комунарському районі м.Запоріжжя та Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя на запити суду, відомості про місце роботи, отриманий дохід ОСОБА_2 відсутні.

Отже, судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1, проживає разом з нею. Добровільно відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним.

Вирішуючи питання щодо розірвання шлюбу між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

В даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати її прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач є працездатною особою, офіційно не працює та доказів того, що відсутність у нього постійної роботи обумовлена об'єктивними, а не суб'єктивними причинами, суду не надав, має нерегулярний мінливий дохід, приймаючи до увагу принцип диспозитивності сторін, а також те, що відповідач та позивач просили стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру нерегулярного доходу відповідача. На утриманні відповідача інших дітей не має. Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають матір та бабуся є необґрунтованим, адже доказів на підтвердження цього відповідач суду не надав. З матеріалів справи вбачається лише те, що останні проживають разом з ОСОБА_2

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2015 року для дітей віком до 6 років становить 1032,00 гривень.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матір'ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач визнав позов частково у розмірі 700,00 гривень,суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 гривень щомісячно до досягнення останньою повноліття.

Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за можливе задовольнити позов частково.

Так як судом частково задоволені позовні вимоги позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви в частині стягнення аліментів, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (700,00 гривень х 243,60 гривень / 2000,00 гривень = 85,26 гривень).

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення в частині розірвання шлюбу ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені нею і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.104, 105, 111, 112, 113, 114, 115, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 214, 215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 16.12.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №1410).

ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1», яке було змінене під час державної реєстрації шлюбу між сторонами.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 16.10.2014 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у дохід держави в розмірі 85 (вісімдесят п'ять) гривень 26 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_3, витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков