АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3018/15 Головуючий 1 - інстанції - Сугачова О.О.
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КОЛТУНОВОЇ А.І.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

за участю секретарів - Красношапка К.С., Пруднікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив розірвати договір довічного утримання від 04 квітня 2001 року, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-557, який був укладений між ним та ОСОБА_5 у зв'язку з невиконанням вигодонабувачем за договором ОСОБА_5 своїх обов'язків; повернути сторони договору довічного утримання в первісний стан, повернувши позивачу його власність - ? частку квартири АДРЕСА_2 та скасувати право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_5; визнати право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач проти позову заперечувала посилаючись на те, що з позивачем знайомі з 1982 року, після підписання договору довічного утримання свої обов'язки виконувала належним чином, піклувалась про дружину позивача у лікарні разом з її племінницею, робила ремонт вказаної квартири та прибирала її, сплачує квартплату, купувала ліки та продукти харчування позивачу, часто телефонувала та навідувалась до позивача, привозила овочі з власного городу, тобто дотримувалась умов договору.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на невідповідність ухваленого рішення ст.213 ЦПК України.

Вказує, що не погоджується із висновками суду щодо виконання своїх зобов'язань відповідачем та надання допомоги позивачу шляхом забезпечення його їжею, одягом належним доглядом та необхідною допомогою тощо, як передбачено пунктами 5 та 7 договору довічного утримання, оскільки відповідач на підтвердження цього не надала жодних доказів чи документів.

Крім того, невиконання належним чином своїх зобов'язань відповідачем підтверджується тим, що вона тривалий час проживала за межами України.

Зазначає, що останній час тяжко хворіє та сплачує самостійно за комунальні послуги, незважаючи на малий розмір пенсії, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій, проте суд не дослідив належним чином вказані докази, відповідач ніякої матеріальної допомоги йому не надавала.

Звертає увагу на те, що жоден свідок не вказав, що був очевидцем фактів отримання необхідної допомоги позивачем від відповідача.

Вважає, що відсутність фактів звернень зі скаргами з питань неотримання необхідної допомоги, інших фактів невиконання чи неналежного виконання обов'язків від ОСОБА_5 протягом 12 років не свідчить про обґрунтованість доводів останньої, оскільки відсутність таких звернень пов'язана із похилим віком, станом здоров'я та відсутність коштів на правову допомогу у позивача.

На апеляційну скаргу відповідачем, в особі представника за довіреністю, подані заперечення, в яких вона просить про відхилення скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги та на підтвердження показаннями свідків та рішенням Московського районного суду міста Харкова від 04.11.2014 року того факту, що позивач не пускає відповідача до квартири.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання

свідків,перевіривши доводи скарги і матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт неналежного виконання обов'язків за договором довічного утримання з боку відповідача позивачем не доведений.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судовим розглядом встановлено, що 04 квітня 2001 року було укладено два договори довічного утримання між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та між ОСОБА_6 і ОСОБА_5, відповідно до яких відчужувачі передали набувачу ОСОБА_5 по ? частині квартири АДРЕСА_2, що належали їм на праві особистої власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Пунктом 5 договору довічного утримання, укладеного між позивачем та відповідачем передбачено, що ОСОБА_5 зобов'язалась довічно утримувати ОСОБА_4, надаючи йому необхідне харчування, одяг і забезпечуючи за ним належний догляд та необхідну допомогу (а.с.128). Пунктом 7 вказаного договору встановлена вартість харчування, одягу та необхідної допомоги у розмірі 80, 00 грн. на місяць.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно п. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання ( догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків незалежно від його вини.

Таким чином, підставою для розірвання договору довічного утримання є факт невиконання або неналежного виконання набувачем обов'язків за договором довічного утримання .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначав, що він є людиною похилого віку, в останні роки тяжко хворіє (переніс інсульт), йому доводиться сплачувати за комунальні послуги, незважаючи на малий розмір пенсії.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 суд першої інстанції у порушення вимог ст. 212 ЦПК не взяв до уваги доводів позивача про те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за договором довічного утримання належним чином, не перевірив та не дав оцінки тій обставині, що заперечуючи проти позову, відповідач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів виконання нею зобов'язань за спірним договором, зокрема щодо повного утримання позивача на суму 80 грн. на місяць. Виходячи з положень ст. 57 ЦПК України, такими доказами можуть бути: квитанції за грошовими переказами відповідача на ім'я позивача, фіскальні чеки на придбання для позивача продуктів харчування, ліків, одягу тощо, а також інші фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують заперечення відповідача.

Посилання суду першої інстанції в обгрунтування висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог на те, що з моменту укладання оспорюваного договору позивач протягом 12 років з будь-якими скаргами на дії ОСОБА_5 не зверталася, не є таким доказом у розумінні ст. 57 ЦПК України.

Суд безпідставно вважав доведеним той факт, що відповідач виконувала умови договору довічного утримання, оскільки, як вже зазначено, ОСОБА_5 не надала суду жодного доказу на підтвердження належного та повного виконання умов договору довічного утримання.

Не можуть бути такими доказами і показання свідків, допитаних судом першої та апеляційної інстанції за клопотанням відповідача, оскільки всі вони свідчили про обставини, які відбувались задовго до звернення позивача до суду або відомі їм зі слів відповідачки.

Жоден з допитаних свідків не надав пояснень, що був присутнім при передачі відповідачем позивачу продуктів харчування, одягу, ліків або здійснення інших дій на виконання умов договору.

Позивач в суді апеляційної інстанції пояснив, що декілька років тому був випадок коли ОСОБА_5привезла йому картоплю, за яку він віддав гроші та визнав той факт, що в квартирі знаходиться телевізор, який належить відповідачці.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до органів міліції з заявою, в якій просив встановити місцезнаходження ОСОБА_5 , яка у 2001 році уклала з ним договір довічного утримання і злісно ухиляється від його виконання.

Матеріали перевірки вказаної заяви свідчать про те, що опитати ОСОБА_5 не вдалось, оскільки остання, зі слів сусідів, АДРЕСА_1 не мешкає, а останній час проживає десь в Бєлгородській області РФ.( а.с.19-24).

На підтвердження того, що відповідач не брала будь-якої участі у сплаті квартплати та оплаті комунальних послуг , які надаються до квартири, позивачем надані відповідні квитанції за період з 2004 по 2013 р.р.

Відповідач вказаних обставин не спростувала, посилаючись на те, що позивач сам виявив бажання здійснювати ці оплати, а крім того вважає, що її обов"язку в цьому не встановлено у договорі і квартирою в цілому користується позивач.

Не заперечувала також, що має набуту у спадок нерухомість в Бєлгородській області РФ, де періодично знаходиться, користується земельною ділянкою та допомогає доньці, яка там проживає, у догляді за дітьми.

Посилання відповідача на те, що навіть одне прибирання квартири перевищує розмір визначеного договором матеріального утримання не може свідчити про виконання нею умов цього договору , оскільки доказів виконання нею таких робіт не надано, а долучені до матеріалів справи за клопотання сторони позивача фотографії, свідчать про занедбаність квартири (а.с. 129-130).

Крім того, розмір щомісячного матеріального утримання позивача за оспорюваним договором визначений у 2001 році без подальшої індексації.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 суд першої інстанції послався також на те, що з 2013 року він став перешкоджати ОСОБА_5 у користуванні квартирою, а надавши пояснення в суді про бажання розірвати договір довічного утримання з метою зміни місця проживання, - впевнено не зазначив того факту, що відповідач порушила умови цього договору. Також зазначив в рішенні обставини, які стосуються виконання ОСОБА_5 умов договору довічного утримання, укладеного між нею і ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судова колегія вважає, що вказані висновки суду не грунтуються на законі, не відповідають обставинам справи і не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Так, звернувшись до суду, ОСОБА_4 просив розірвати договір довічного утримання, укладений між ним і відповідачкою, саме з підстав невиконання останньою умов цього договору, своїх вимог і підстав заявленого позову не змінював.

Його пояснення про намір після розірвання договору здійснити обмін належної йому частки квартири на житло у приватному секторі, не можуть свідчити про необгрунтованість позову та бути підставами для відмови у його задоволенні. Перешкоди у користуванні квартирою, на які посилається відповідач, по перше не стосуються безпосередньо виконання умов договору довічного утримання, по друге, як свідчить зміст заочного рішення Московського районного суду міста Харкова від 04.11.2014 року, копія якого додана представником відповідача тільки до заперечень на апеляційну скаргу, про такі обставини відповідач стала стверджувати та звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою після отримання копії позовної заяви ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання.

Обставини, які стосуються виконання відповідачем умов договору довічного утримання, укладеного між нею і ОСОБА_6 не є предметом спору у справі і не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває права власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

На підставі наведеного судова колегія доходить висновку, що судом першої інстанції були неповно з"ясовані обставини, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими є недоведеними; висновки суду не відповідають обставинам справи, що у відповідності до п.п.1-3 ч.1 ст .309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_4, про розірвання договору довічного утримання, який є доведеним належними та допустимими доказами та похідних від нього вимог про повернення у власність відчужувача нерухомого майна, переданого за цим договором.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 05 лютого 2015 року

скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити .

Розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 04 квітня 2001 року, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори , реєстровий № 2-557.

Повернути у власність ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_5, що зареєстрована і проживає АДРЕСА_1, паспорт сер. НОМЕР_1 виданий Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 07.06.2010 року на користь ОСОБА_4 229, 40 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -