Головуючий суду 1 інстанції - Олійник В.М.
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 428/838/15-ц
Провадження № 22ц/782/626/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого- Борисова Є.А.

суддів: Яреська А.В. Карташова О.Ю.

за участю секретаря Ткаченко Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 серпня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає те, що суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам і дійшов поспішного та помилкового висновку стосовно того, що відповідач не отримувала в борг грошові кошти за кредитним договором № DNH4KP35320701 від 19 травня 2006 року і що на неї не може бути покладено обов'язок з погашення наявної заборгованості за кредитом.

В судове засідання апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі.

Відповідач в судовому засіданні апеляційної інстанції скаргу не визнала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. До таких висновків судова колегія дійшла виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2006 року на ім'я фізичної особи ОСОБА_2 було оформлено кредитний договір № DNH4KP35320701, згідно з яким вказаній фізичній особі видано кредит у розмірі 2216,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З моменту оформлення договору погашення суми кредиту та відсотків за користування ним не проводилося.

Про кредит відповідач дізналася у липні 2011 році після письмового звернення банку до неї з вимогою щодо погашення наявної заборгованості за кредитним договором.

02.05.2006 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького МВ УМВС України в Луганській області з приводу викрадення належного їй паспорту громадянина України.

08 лютого 2008 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області відповідачу було видано новий паспорт серії НОМЕР_1. Після укладення шлюбу 06 червня 2014 року з гр. ОСОБА_3 відповідач змінила прізвище з «Романенко» на «Решетілова» і отримала новий паспорт серії НОМЕР_2.

Постановою прокурора м. Лисичанська Луганської області від 01.08.2012 року було вікрито кримінальну справу відносно невстановлених осіб за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за заявою відповідача про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом отримала від її імені кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк». На даний час кримінальна справа перебуває в провадженні слідчого відділу Лисичанського МВ УМВС і банківська установа визнана цивільним позивачем по справі. Будь-якої причетності до злочину з боку відповідача ОСОБА_2 слідчими органами не встановлено.

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 45696,79 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного Договору № DNH4KP35320701 від 19 травня 2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 2216,50 грн., підтвердивши свою згоду на те, що заява позичальника разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і банком Договір, підписавши заяву про надання кредиту. У порушення ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язань за договором належним чином не виконала, отриманий кредит не повернула, внаслідок чого станом на 22 січня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 45696,80 грн , яку позивач просив стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з тих підстав, що її паспорт був викрадений, наміру отримати кредит вона не мала, кредитний договір не підписувала і кредитних коштів за цим договором не отримувала, а оглянуті нею документи, надані банківською установою, свідчать про те, що в заяві позичальника невірно зазначені її місце роботи та контактні телефонии, до заяви позичальника долучена копія дублікату картки фізичної особи-платника податків на її ім'я, в якій зазначено, що доблікат було отримано 19.05.2006 року, тобто в день оформлення кредитного договору, хоча картку платника податків з зазначенням ідентифікаційного номеру вона не втрачала і до податкової інспекції з приводу отримання дублікату картки не зверталась. У зв'язку з втратою паспорта громадянина України та оформленням від її імені невідомими особами кредиту в банківській установі вона зверталась до правоохоронних органів і за результатами цих звернень було порушено кримінальну справу, яка знаходиться в провадженні Лисичанського МВ УМВС Луганської області.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач кредитний договір з позивачем не укладала, кредитні кошти за договором не отримувала, отже не може нести правову відповідальність у вигляді наслідків, передбачених договором, а саме повернення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій тощо.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи, доказам, які були надані сторонами, та вимогам закону.

З доводами апеляційної скарги стосовно того, що висновки суду першої інстанції грунтуються на припущеннях і не відповідають обставинам справи, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України жоден з доказів, в тому числі і висновок експертизи, не має для суду наперед встановленого значення, його належність, допустимість та достовірність підлягає оцінці окремо та у сукупності з іншими доказами.

У даному випадку суд на підставі ст. 212 ЦПК України дав належну оцінку доводам відповідача про те, що кредитний договір нею не укладався, встановивши, що кредитний договір був укладений невідомою фізичною особою з пред'явленням паспорта відповідача, який на той час був у неї викрадений невстановленими особами. Під час укладання договору банківській установі була надана копія дублікату довідки з ідентифікаційним кодом на ім'я ОСОБА_2, в той час як оригінал такої довідки нею не втрачався і до податкової інспеції з приводу отримання дублікату довідки вона особисто не зверталась, в заяві позичальника невірно зазначені її місце роботи та номери телефонів, в провадженні Лисичанського МВ УМВС знаходиться кримінальна справа, порушена за заявою відповідача з приводу оформлення невідомими особами від її імені кредитного договору з використанням викраденого у неї паспорта, банківська установа визнана цивільним позивачем в межах вказаної кримінальної справи.

Зазначені доводи відповідача підтверджені належними доказами.

При цьому, для спростування зазначених доводів відповідача клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для дослідження підпису позичальника у кредитному договорі позивачем ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не заявлялось, що відповідно до ст. ст. 10, 143 ЦПК України позбавило суд можливості призначити експертизу в даній справі.

Доводи позивача стосовно того, що судом першої інстанції не надано належної оцінки акту прийому-передачі товару, згідно з яким відповідач отримала придбаний нею за рахунок кредитних коштів мобільний телефон, засвідчивши цей факт власним підписом у акті, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки будь-який акт прийому-передачі товару в матеріалах даної цивільної справи відсутній, до апеляційної скарги, а також до письмових пояснень, які надійшли на адресу апеляційного суду після відкриття апеляційного провадження, акт прийому-передачі товару представником позивача не долучався.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді