АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №663/4074/14-ц Головуючий в І інстанції Кустов О.О.
Провадження №22-ц/791/2587/2015 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 30 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.
Суддів:Іванової І.П.
Базіль Л.В.
При секретарі: Прушинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Скадовського районного суду від 04 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 листопада 2007 року між ОСОБА_6 і відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 55 000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 18 листопада 2014 року, зі сплатою 13,5 процентів річних для споживчих потреб.

08 вересня 2011 року між ПАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_6 і ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору про заміну сторони, а саме: з ОСОБА_6 на ОСОБА_5, яка і відповідає за повне погашення кредитної заборгованості.

21 березня 2012 року між банком і ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №5 про проведення реструктуризації заборгованості з новим графіком погашення кредиту.

Однак відповідачка належним чином свої зобов'язання не виконує і тому станом на 10 грудня 2014 року утворилася заборгованість, яка складає 31 130 доларів США, еквівалентних 487 102,98грн.

Вимога банку про повернення кредитної заборгованості залишена ОСОБА_5 без задоволення.

Позивач просив достроково стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Скадовського районного суду від 04 серпня 2015 року позов публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 31 130,74 доларів США, еквівалентних 487 102,66грн. та 5 827,98грн., а всього - 492 930,64грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 30 057,22 доларів США, еквівалентних 470 305,29грн.; заборгованість по відсоткам - 1 073,52 доларів США, еквівалентних 16 797,37грн. та 3 654 грн. - сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити банку у задоволенні його позову.

В судове засідання апеляційної інстанції апелянт повторно не з'явилася, що відповідно до ст.305 ЦПК України є підставою для розгляду справи у її відсутності.

Вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, представник банку просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 19 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 55 000 доларів США на споживчі цілі, зі строком користування кредитними коштами до 18.11.2014 року та сплатою 13,5% річних.

В забезпечення виконання кредитного договору в цей же день між банком і ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником кредитного договору та всіх додаткових угод, що були укладені до нього.

08 вересня 2011 року між Банком, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору про заміну сторони у кредитному договорі, за умовами якої за повне погашення заборгованості по кредитному договору відповідає ОСОБА_5 т.я. остання стала позичальником за кредитним договором від 19 листопада 2007 року.

21 березня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» і ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №5 до кредитного договору про проведення реструктуризації кредитної заборгованості, відповідно до якої повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно 15 числа кожного місяця, згідно з графіком погашення, наведеним у додатку №1 до цієї додаткової угоди.

Судом також встановлено, що 30 жовтня 2013 року на підставі рішення загальних зборів акціонерного банку був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого ПАТ «Фідобанк» було передано усе майно, права та обов'язки ПАТ «Фідокомбанк», а останній був правонаступником прав і обов'язків АКБ «Престиж», створеного у формі відкритого акціонерного товариства ВАТ «Ерсте Банк», а також публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», тому позивач є правонаступником всіх прав та обов'язків всіх вищезазначених банків.

Відповідачка належним чином не виконувала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором і тому станом на 10.12.2014 року, згідно з розрахунком банку, утворилася заборгованість у розмірі 31 130,74 доларів США, еквівалентних 487 102,66грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 30 057,22 доларів США, еквівалентних 470 305,29грн., заборгованість по відсоткам - 1 073,52 доларів США, еквівалентних 16 797,37грн.

Крім того, відповідно до пункту 10.2 кредитного договору банком нарахована пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у сумі 5 827,98грн.

Пунктом 7.5 кредитного договору визначено, що кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом чи стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції і, в тому числі, у разі невиконання позичальником пункту 6.1 кредитного договору, яким встановлено обов'язок позичальника погашати щомісячно кредит і відсотки відповідно до графіка погашення заборгованості (а також п.6.5 додаткової угоди №4).

Банком направлялась вимога ОСОБА_5 про повернення в повному обсязі всієї суми заборгованості, що виникла станом на 08.09.2014 року.

Вказаний лист отримано позичальником 12.09.2014 року /а.с. 45/.

Оскільки, визначений банком і підтверджений розрахунком, розмір заборгованості не спростований позичальником, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно стягнув з ОСОБА_5 всю витребувану суму на користь банку і відтак постановив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Так, доводи скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором не відповідають дійсності т.я. спростовуються наявною у справі копією додаткової угоди №5 про реструктуризацію кредитної заборгованості від 21.03.2012 року з графіком її погашення до 15.11.2019 року /а.с. 40-43/ та розрахунком заборгованості з урахуванням додатку №5 до кредитного договору.

Щодо проведення перемовин між сторонами про перерахунок заборгованості за курсом долара до гривні за пропозицією позичальника, то останньою не надано доказів про внесення змін до умов договору як то передбачено пунктом 12.2 кредитного договору, згідно з яким зміни в договорі оформляються додатковою угодою сторін (крім випадків зменшення відсоткової ставки за кредитом згідно пункту 7.3 договору), які стають невід'ємною частиною договору.

Тому судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги долучені ОСОБА_5 листи банку і позичальника /а.с. 104-105/.

Неспроможними на думку колегії є і твердження апелянта про відсутність права банку на дострокове повернення частини позики, що залишилася, оскільки таке право банку передбачено пунктом 7.5 кредитного договору, пунктом 8.1 додаткової угоди №4 до кредитного договору від 08.09.2011 року.

Виконуючи вимоги п.8.1 додаткової угоди №4, банком направлялась вимога ОСОБА_5 про погашення кредитної заборгованості, про що свідчать надані банком документи /а.с. 44-45/, проте заборгованість позичальник не погасила, тому доводи скарги про невиконання цих умов банком є безпідставними.

За встановленого колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно

суддя: Л.П.Прокопчук