СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ районний суд м. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Грінченко Є.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Блохіна І.В.,

представника третьої особи Щербини В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», третя особа Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця», про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2014 по 22.09.2015 в розмірі 157 919,65 грн., мотивуючи свої вимоги наступним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року, визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 23 травня 2014 року №591/ос «Про звільнення ОСОБА_1», поновлено останнього на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», стягнуто з ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» на користь ОСОБА_1 59 146,73 грн. середнього заробітку за час висушеного прогулу, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. моральної шкоди, вирішено питання про судові витрати. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року вищезазначені рішення залишені без змін.

Посилаючись на те, що на даний час позивача на роботі не поновлено, що саме внаслідок з неналежних від позивача причин він не може приступити до виконання роботи, керуючись ст.236 КЗпП та п.32 абз.2 ППВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», просить задовольнити позовні вимоги (а.с.2-3, 78-79)

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, звертав увагу на «абсурдність» вимог позивача. Так, він погодився із тим, що на сьогоднішній день рішення вищезазначених судів в частині поновлення позивача на роботі не виконано саме Державною адміністрацією залізничного транспорту України «Укрзалізницею». Висловив своє нерозуміння того, чому ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» повинно матеріально відповідати за це, оскільки зі свого боку в частині виплати заборгованості по середньому заробітку за час вимушеного прогулу за вищезазначеним рішенням Печерського районного суду м. Києва, свої зобов`язання ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» виконав (а.с.31-36)

Представник Державної адміністрації залізничного транспорту «Укрзалізниці» також заперечувала проти задоволення позову, зазначала про те, що оскільки на сьогоднішній день державний виконавець не звернувся до них із вимогою про виконання вищезазначеного рішення Печерського районного суду м. Києва, то і твердження позивача про те, що підприємство не поновило його на роботі є безпідставним (а.с.27-28)

Позивач та його представник кожний окремо просили суд задовольнити позов з підстав, викладених судом вище. Крім того, представник позивача на запитання представника відповідача, якщо і надалі «Укрзалізниця» не поновить позивача на роботі, то чи вони вважають що це буде і в подальшому підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповіла, що так, оскільки не по вині позивача таке поновлення не відбувається, а щодо необхідності чекати саме примусового виконання вищезазначеного рішення в частині поновлення на роботі згідно Закону України «Про виконавче провадження» зазначила, що в самому рішенні чітко передбачено негайне його виконання саме в частині поновлення на роботі третьою особою по цій справі і будь-які зволікання з цього приводу є неприпустимими і грубо порушують права позивача.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», треті особи ОСОБА_5, Міністерство інфраструктури України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, задоволено частково.

Так, визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України №591/ос від 23.05.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1», постановлено поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» та стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати та зазначено, що рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с.9-10)

При цьому, звертає на себе увагу той факт, що представники і сторін, і третьої особи по цій справі були присутніми як під час постановлення рішення Печерським районним судом м. Києва, так і під час апеляційного перегляду вищезазначеного рішення суду.

Відповідно до ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Судові рішення як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа "Скопелліті проти Італії" від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25 березня 1999 року)

Таким чином, згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв'язку із цим суд звертає увагу також на те, що станом на 23 вересня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року про поновлення на роботі позивача, яке підлягло негайному виконанню, до цих пір не виконано за формальними підставами.

Так, представник третьої особи пояснила в судовому засіданні, що дійсно Державній адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» достеменно відомо про те, що суд зобов`язав їх ще в вересні 2014 року негайно поновити позивача на роботі, проте вони не мають бажання виконувати його добровільно, а наполягають на тому, щоб в даному випадку позивач пройшов через процедуру примусового виконання через звернення до виконавчої служби, відкриття виконавчого провадження, вже подальшого звернення державного виконавця до них і в подальшому ймовірно вони винесуть відповідний наказ.

Відповідно до ч.1 ст.195 ЦПК України після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, оголосивши орієнтовний час його проголошення. Якщо під час ухвалення рішення виникає потреба з`ясувати будь-яку обставину шляхом повторного допиту свідків або вчинення іншої процесуальної дії, суд, не ухвалюючи рішення, постановлює ухвалу про поновлення судового розгляду (ч.2 ст.195 ЦПК України)

Зважаючи на необхідність з`ясування і додаткового дослідження обставин того, хто уповноважений приймати рішення про прийом на роботу або звільнення з роботи позивача, необхідності роз`яснення позивачу відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України його прав згідно ст.33 ЦПК України, суд, керуючись ч.2 ст.195 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Поновити судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», третя особа Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця», про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі.

Продовжити розгляд справи. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк