У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа - Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визначення розміру заборгованості по аліментам та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_6 про визначення розміру заборгованості по аліментам за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що на виконанні Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № АЄ-151 /2001 від 03 серпня 2001 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі ј усіх видів доходу щомісячно до її повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_1.

12 грудня 2011 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по аліментам станом на 30 листопада 2011 року в розмірі 15 130, 69 доларів США.

Не погодившись з розрахунком заборгованості по аліментам, ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси 14 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2012 року визнано неправомірним розрахунок суми заборгованості по аліментам та визначено суму заборгованості станом на 30 листопада 2011 року в розмірі 5 632 гривні 84 копійки.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції залишено без розгляду через наявність спору, який має розглядатись в порядку позовного провадження, що стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

В обгрунтування позову зазначав, що державним виконавцем проведений розрахунок заборгованості по аліментам без врахування вимог ч. 6 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.81 СК України та п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», відповідно до яких з осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків.

Вважає, що сума заборгованості у розмірі 15 130,69 доларів США визначена державним виконавцем з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки заборгованість по сплаті аліментів повинна розраховуватись, виходячи із середньої заробітної платні працівника для даної місцевості, а також посилаючись на те, що на час звернення із позовною заявою заборгованість по аліментам повністю сплачена, просив суд визначити відсутність у нього заборгованості зі сплати аліментів.

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, уточнивши який, остаточно просила суд встановити суму заборгованості ОСОБА_4 по аліментам за період роботи в іноземній компанії з 01 грудня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі, еквівалентній 43 272,80 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення судового рішення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Встановлено суму заборгованості по аліментам ОСОБА_4 з виконання виконавчого листа АЄ-151/2001 за розрахунковий період з 01 грудня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1 183 856 гривень 91 копійка, що еквівалентно 43 272,80 доларам США по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено та визначено, що заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № АС-151/2001 від 03.08.2001 року станом на 27.05.2013 року відсутня.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про визначення розміру заборгованості ОСОБА_4 по аліментам відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам проведений без врахування вимог ч. 6 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.81 СК України та п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», відповідно до яких з осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків.

Встановивши, що грошові кошти, отримані за здійснення роботи за наймом у складі екіпажу (судна), що належить нерезиденту України, не є доходом у розумінні заробітної плати працівника України, з якої має обчислюватись заборгованість по аліментам та інші обов'язкові платежі, а також врахувавши суму переплати по аліментам за період, коли боржник не працював, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність заборгованості по сплаті аліментів.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня П.О. Гвоздик Ю.Г. Іваненко