АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3922/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3141/15Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристичний клуб», ОСОБА_3 про визнання договору частково недійсним та стягнення коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «Туристичний клуб», ОСОБА_3, в якому просив суд визнати частково недійсними такі пункти договору № К180/141027-1 на туристичне обслуговування від 28 жовтня 2014 року, як п 3.3 в частині необхідності сплати Турсубагенту, Турагенту та Туроператору понесених ними витрат на послуги в разі неотримання візи, п.4.1. в частині необхідності в разі відмови від договору подання заяви в письмовій формі, п.4.2. в частині встановлення розміру фактично понесених витрат в залежності від строку відмови від договору у випадку відмови від договору в разі відмови від видачі візи; стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку 10117,3 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.10.2014 року між ним та ТОВ «Туристичний клуб», від імені якого діяла ОСОБА_3, було укладено договір на туристичне обслуговування, за умовами якого Товариство зобов»язалося забезпечити бронювання та надання йому туристичних послуг у формі туристичного туру до Австралії в період з 10 по 19 грудня 2014 року з проживанням в готелі та оформленням візи.

Зазначає, що, на виконання умов договору 30.10.2014 року він оплатив ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 55270,00грн. та надав усі копії документів для оформлення візи, однак 03.12.2014 року його було повідомлено про те, що йому відмовлено у наданні візи до Австралії, у зв»язку з чим він не міг скористатися туристичними послугами та змушений був відмовитися від договору.

Вказує, що 16.12.2014 року ОСОБА_3 повернула йому 45153,00грн., іншу частину коштів відповідачі не повертають, мотивуючи тим, що понесли витрати на суму 10117,3грн., однак будь-яких документів, що підтверджують понесення цих витрат, йому надано не було.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.09.2015 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Туристичний клуб», ОСОБА_3 про визнання договору частково недійсним та стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Туристичний клуб» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1261,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду в частині, в якій у задоволенні позову відмовлено, скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд при постановленні оскаржуваного рішення послався на документи, які, на думку позивача, не містять жодного доказу понесення витрат відповідачем стосовно саме позивача. Вважає, що суд не надав жодного значення поясненням представника позивача про неналежність вказаних документів, як доказів.

Також, на думку апелянта, суд безпідставно відмовив у в частині визнання недійсними окремих частин зазначеного договору, оскільки ні ЦК України, ні жоден інший нормативний документ не встановлює обмежень чи заборон на визнання недійсними договорів чи їх окремих пунктів у випадку, коли вони суперечать вимогам ч.1 ст.203 ЦК України.

У поданих суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Туристичний клуб» просить скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на те, що Туроператор, отримавши Заявку від Турагента про бронювання туристичних послуг для Туриста ОСОБА_2, на підтвердження бронювання виставив Рахунок-фактуру №26603 від 30.10.2014р., та, з моменту виписки рахунку Туроператор забронював усі необхідні послуги для Туриста-позивача з усіма наслідками перед постачальниками туристичних послуг згідно договорів між Туроператором та такими постачальниками.

Зазначають, що Туроператор заздалегідь попередив Споживача послуг про умови відшкодування витрат при відмові від договору зі сторони Туриста і таким чином, не включив до договору із споживачем умови, які є несправедливими.

Вказують, що, після прийняття посольством рішення про відмову в наданні візи позивачу вступили в дію положення підписаного з останнім договору і сума понесених витрат склала 9282,76грн., з яких 760,10грн.-загальновиробничі витрати, без яких неможливо виконувати діяльність, не підтверджені документально. Бо це розрахункова сума.

Вважають, що подані ними документи є офіційними банківськими документами, а система обліку передбачає ведення обліку в розрізі кожного окремого замовлення; банківська карта є власністю Товариства та прив»язана до конкретної підзвітної особи заст.. директора ОСОБА_4, якій надано право розпорядження коштами з цієї картки.

Вважають також, що позивач, свідомо підписавши Договір на туристичне обслуговування обрав саме такі умови замовлення туру, був завчасно попереджений та погодився щодо випадку невидачі візи та наступних фінансових наслідків, а відповідачі виконали умови ЗУ «Про туризм», діючи в рамках законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення місцевого суду не відповідає.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.10.2014 року між ТОВ «Туристичний клуб», надалі Туроператор, від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Туристична компанія «ПЗН», надалі Турагент, від імені якого, за рахунок та за дорученням якого на підставі субагентського договору діє ФОП ОСОБА_3, надалі - Турсубагент, з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку, укладено договір №К180/141027-1 про туристичне обслуговування (далі-договір) (а.с.6-9).

Відповідно до п.6.1.1 договору вартість туристичних послуг складає 55270,00 грн.

З рахунку-фактури №26603 від 30.10.2014 року вбачається, що до сплати ОСОБА_2 підлягає 49807,17 грн. за туристичні послуги, що надаються ТОВ «Туристична компанія «ПЗН» (а.с.39).

З рахунку-фактури №26603-2 від 03.11.2014 року вбачається, що до сплати ОСОБА_2 підлягає 2172,95 грн. за туристичні послуги, що надаються ТОВ «Туристична компанія «ПЗН» (а.с.40).

Згідно розрахункової квитанції для готівкових розрахунків №К180/141027-1 від 30.10.2015 року ФОП ОСОБА_3 прийняла від ОСОБА_2 55270,00грн. (а.с.15).

03.12.2014 року позивачу стало відомо про відмову у наданні йому візи до Австралії, у зв'язку з чим ОСОБА_2 не мав можливості скористатися туристичними послугами та відмовився від туру.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 16.12.2014 року ТА «Поїхали з нами» (ФОП ОСОБА_3.) повернуто ОСОБА_2 кошти, сплачені за тур, через ануляцію туру, в сумі 45153,00 грн. (а.с.16).

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив із того, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують понесені туроператором витрати лише частково, тому сума стягнутих грошових коштів має бути зменшена та підлягає стягненню у розмірі 1261,70 грн. Також, оскільки умови укладеного сторонами договору на туристичне обслуговування не суперечать нормам чинного законодавства, суд не знайшов підстав для визнання їх частково недійсними.

Проте з таким рішенням місцевого суду не можна повністю погодитись з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.ч.1,2 ст.20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання.

Як убачається з п.4.1. Договору на туристичне обслуговування № К180/141027-1 від 28.10.2014 року турист має право відмовитись від виконання даного Договору до початку подорожі, в тому числі й від послуг за ним (зокрема, через небажання ними скористатись, неотримання (відмову у видачі ) візи тощо). Заява про відмову туриста від туристичних послуг в письмовій формі приймається Турсубагентом до виконання з дня отримання такої заяви (а.с.7).

Відповідно до п.4.2 Договору у випадку несвоєчасної та/або неповної оплати вартості туристичних послуг, або у випадку зазначеної в п.4.1 Договору відмови від даного Договору або його виконання, а також при зміні Заявки Замовник та/або будь-який з туристів повинен оплатити Турсубагенту (Турагенту) фактично понесені Турсубагентом (Турагентом) або Туроператором витрати за послуги, надані до письмової відмови, зазначеної в п.4.1 Договору (а.с.7).

З аналізу наведених норм вбачається, що у разі письмової відмови туриста від надання йому туристичних послуг, Турсубагенту (Турагенту) або Туроператору підлягають до відшкодування лише фактично понесені витрати. Такі витрати повинні бути підтверджені первинними бухгалтерськими документами, які є належними та допустимими доказами, на яких суд може грунтувати свої висновки.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч.2 ст.9 Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

-назву документа (форми);

-дату і місце складання;

-назву підприємства, від імені якого складено документ;

-зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

-посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

-особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З метою отримання підтвердження понесених Турсубагентом (Турагентом) або Туроператором зазначених витрат судом було зроблено відповідний запит, однак з наданої відповіді з додатками неможливо зробити висновок про фактичне понесення відповідачем витрат на оплату туру саме стосовно особи позивача ОСОБА_2, які б підтверджувалися належними та допустимими доказами. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому з ТОВ «Туристичний клуб» на корить позивача необхідно стягнути грошові кошти в сумі 10117,3 грн.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Суб'єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб'єкти туристичної діяльності), є:

туристичні оператори як юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;

туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що стягнення грошових коштів на користь позивача необхідно здійснити саме з ТОВ «Туристичний клуб», як Туроператора, оскільки підстав для солідарної відповідальності ТОВ «Туристичний клуб» і ФОП ОСОБА_3 як турагента, що лише здійснював посередницьку діяльність, немає.

Позовні вимоги та доводи апеляційної скарги щодо визнання недійсними п.3.3,4.1,4.2 Договору №К180-141027-1 від 28.10.2014 року не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За нормою п.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів не знаходить підстав для визнання вказаного договору чи окремих його пунктів недійсними, оскільки в них не вбачається порушень діючого законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому не заслуговують на увагу.

Також, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як убачається з матеріалів справи рішенням суду з відповідача по справі були стягнуті судові витрати, а саме: 487,20 грн. судового збору на користь держави (а.с.114).

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з ТОВ «Туристичний клуб» на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути грошові кошти в сумі 10117,3 грн.

Таким чином, позовні вимоги майнового характеру про стягнення коштів задовольняються на 100% (10117,3х100:10117,3=100%), відтак, з ТОВ «Туристичний клуб» необхідно стягнути 487,3 грн. судових витрат на користь держави згідно позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2015 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристичний клуб», ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристичний клуб» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10117,3 (десять тисяч сто сімнадцять гривень 30 коп.) грн.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристичний клуб» 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) грн. судового збору на користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун