Справа № 344/9096/15-ц
Провадження № 2/344/3661/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вилучення майна з приватної власності, повернення майна до спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вилучення майна з приватної власності, повернення майна до спільної сумісної власності В обгрунтування позову зазначив,що він є власником квартири №2 (І поверх) по вул.Софіївка, 42 в м.Івано-Франківську. Відповідач є власником квартири №1 (І поверх) та №3 (мансарда) в цьому ж будинку, який є трьохквартирним. Внаслідок незаконної приватизації позивач не може користуватися сходовою площадкою на горищному поверсі площею 8,8 кв.м. та вхідним коридором на першому поверсі площею 9,5 кв.м.,з якого ведуть сходи на сходову площадку горища.Позивач просить суд вилучити майно,а саме сходову площадку на горищному поверсі площею 8,8 кв.м. та сходову площадку-коридор на першому поверсі площею 9,5 кв.м. по вул.Софіївка, 42 в м.Івано-Франківську з приватної власності відповідача ОСОБА_2, що забезпечить повернення майна до спільної сумісної власності.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали,надали пояснення,аналогічні викладеним у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник проти заявлених позовних вимог заперечували,просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Згідно з Першим протоколом до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створені перешкоди для користування власністю розглядаються як порушення права на мирне володіння своїм майном, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Таким чином, Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири №2 (І поверх) по вул.Софіївка, 42 в м.Івано-Франківську, згідно Свідоцтва про право власності від 03.10.2003року.

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири №1 (І поверх) та №3 по вул.Софіївка, 42 в м.Івано-Франківську, згідно договору довічного утримання від 09.02.1995р. та договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Позивач ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2, виконкому Івано-Франківської міської ради, міського голови, госпрозрахункової групи з питань приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3С про визнання недійсним рішення МВК,розпорядження,свідоцтва про право власності,частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, договору довічного утримання, зобовязання усунути перешкоди у здійсненні права,зобовязання вчинити дії, та заборону вчинення дій.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012 року було скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 17.08.2012 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, виконкому Івано-Франківської міської ради, міського голови, госпрозрахункової групи з питань приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 спільним коридором, сходовою кліткою та горищем в спірному будинку, шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажем металевої решітки до спільного коридору та горища, в решті вимог відмовлено (а.с. 56-60).

Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1 є загальною площею 40.6 м.кв., житловою площею 21.7 м.кв., кількість кімнат дві, до загальної площі внесено коридор 8.8 м.кв. та 9.5 м.кв., балкон 0.6 м.кв.

Згідно Плану експлікації (1990 рік) коридор на І поверсі (№ІІ площею 9.5м.кв.), який веде до мансарди та вниз до підвалу належить до квартири №1 та квартири №3, та коридор площею 8.8 м.кв., що веде до мансарди до квартири №3, тобто до квартир що належать на праві власності ОСОБА_2

Позивач,послаючись на незаконність проведеної приватизації, просить вилучити майно,а саме сходову площадку на горищному поверсі площею 8,8 кв.м. та сходову площадку-коридор на першому поверсі площею 9,5 кв.м. по вул.Софіївка, 42 в м.Івано-Франківську з приватної власності відповідача ОСОБА_2, що забезпечить повернення майна до спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши та оцінивши їх у сукупності, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає,оскільки такого роду способу захисту цивільних прав та інтересів,як вилучення майна з приватної власності,що забезпечить повернення майна до спільної сумісної власності ст. 16 ЦК України не передбачає.

Враховуючи, що у даному випадку має місце з боку позивача невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, то ця обставина є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, ст.15,16 ЦК України, керуючись ст.ст. 3,4,10,11, 57, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вилучення майна з приватної власності, повернення майна до спільної сумісної власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.А.Татарінова