Справа №579/800/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бєгунова О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1959/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 02 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Кролевецької центральної районної лікарні, третя особа - головний лікар Кролевецької центральної районної лікарні ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 5000 грн.,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 2 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції не врахував, що її було попереджено про скорочення посади 17 лютого 2015 року, і в цей день, згідно зі ст. 49-2 КЗпП України, їй повинні були запропонувати іншу роботу, але фактично це було зроблено лише 25 лютого 2015 року, коли їй було запропоновано вакансії в сільських лікарнях і в ЦРЛ на 0,25 і 0,5 ставки. Головний лікар завідомо знала, що ці посади не відповідають її кваліфікації, є принизливими, а тому вона відмовилась від них.

До її звільнення 30 квітня 2015 року їй більше ніяких письмових пропозицій з зазначенням конкретних вакансій не надходило.

За цей період були звільнені з різних причин медичні сестри: ОСОБА_13 - з 25 лютого 2015 року, ОСОБА_14 - з 08 березня 2015 року, ОСОБА_5 - з 29 квітня 2015 року, ОСОБА_6 - з 30 квітня 2015 року. Медична сестра ОСОБА_7 30 квітня 2015 року написала заяву на надання їй відпустки і одночасно повідомила про наступне звільнення в зв'язку з виходом на пенсію. Якби їй письмово повідомили про ці вакансії, вона надала б письмову згоду на роботу на цих посадах, погодилась би на час відпустки ОСОБА_7 на її роботу, а після виходу її на пенсію - продовжити роботу на цій посаді.

З 25 лютого по 30 квітня 2015 року з Кролевецької ЦРЛ звільнились медичні сестри, на їх місця приймались інші особи з нижчою ніж у неї кваліфікацією та продуктивністю праці. Вона могла за своєю освітою та кваліфікацією зайняти одну з цих посад.

Подання в профком про надання згоди на її звільнення надійшло 30 березня 2015 року, а засідання профкому з цього питання відбулося 08 квітня 2015 року, тобто за 22 дні до закінчення строку попередження. За цей час були звільнені працівники ЦРЛ - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та інші. Адміністрація ЦРЛ зобов'язана повідомляти профком про звільнення не пізніше ніж за 3 місяці до звільнення, про дату звільнення, про двомісячний строк попередження її про звільнення, про її письмову згоду або відмову від пропозицій іншої роботи. Цього не було зроблено, в зв'язку з чим профком надав згоду про її звільнення.

Суд не врахував упереджене ставлення до неї головного лікаря, про що свідчить безпідставне притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Наказ від 18 листопада 2014 року про оголошення їй догани виданий з порушенням ст. 148 КЗпП України, оскільки порушені строки притягнення до відповідальності.

Про систематичний тиск на неї свідчить той факт, що за вказівкою ОСОБА_4 вона проходила атестацію на підтвердження вищої категорії не в заочній формі, а в очній.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, представника відповідача і третьої особи ОСОБА_4, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

29 травня 2015 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 23 липня 1980 року по 30 квітня 2015 року вона працювала у Кролевецькій центральній районній лікарні медичною сестрою, зокрема, з 01 березня 1989 року по 30 квітня 2015 року - на посаді медичної сестри перев'язувальної у хірургічному відділенні лікарні.

Рішенням 37-ї сесії 6-го скликання Кролевецької районної ради Сумської області від 23 січня 2015 року «Про створення хірургічного відділення з травматологічними ліжками в Кролевецькій ЦРЛ» передбачене об'єднання хірургічного та травматологічного відділень та створення єдиного відділення на 47 ліжок, які всі є хірургічними.

13 лютого 2015 року головний лікар Кролевецької ЦРЛ видала наказ №55 «Про скорочення штатних посад», яким передбачене скорочення серед інших посади медичної сестри перев'язувальної, на якій вона в той час працювала.

30 квітня 2015 року вона була звільнена з роботи з 1 травня 2015 року, отримала трудову книжку з записом про звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, без посилань на конкретні причини, які стоять за загальним та невизначеним формулюванням.

Вважає звільнення незаконним, оскільки наказ головного лікаря Кролевецької ЦРЛ №55 від 13 лютого 2015 року «Про скорочення штатних посад» щодо скорочення посади медичної сестри перев'язувальної та її звільнення суперечать наказу Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2002 року №33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я», згідно пункту 31 додатку №3 до якого посади медичних сестер перев'язувальних установлюються з розрахунку 1 посада на кожну перев'язувальну за наявності в лікарні не менше 30 ліжок хірургічного профілю. За наявності онкологічних ліжок та ліжок гнійної хірургії створюється окрема перев'язувальна.

Оскільки у відділенні, що створене після об'єднання хірургічного та травматологічного відділень, буде більше 30 ліжок (а саме їх буде 47 ліжок хірургічного профілю), згідно вказаного наказу МОЗ України від 23 лютого 2002 року №33, в Кролевецькій ЦРЛ має бути дві посади перев'язувальної медичної сестри.

04 березня 2015 року Управління охорони здоров'я Сумської обласної державної адміністрації листом №061/17/6, що був надісланий головному лікарю Кролевецької ЦРЛ ОСОБА_4, повідомило, що вважає за необхідне збереження в хірургічному відділенні Кролевецької районної лікарні не менше однієї посади перев'язувальної медичної сестри.

У даному листі Управління охорони здоров'я, посилаючись на наказ МОЗ України від 23 лютого 2002 року №33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я», на наказ МОЗ України від 04 квітня 2012 року №236 "Про організацію контролю та профілактики післяопераційних гнійно-запальних інфекцій, спричинених мікроорганізмами, резистентними до дії антимікробних препаратів» та на положення «Санітарних правил устрою, обладнання та експлуатації лікарень, пологових будинків та інших лікувальних стаціонарів СанПіН 5179-90», висловило думку про необхідність зберегти не менше однієї посади перев'язувальної медичної сестри у процесі реорганізації Кролевецької ЦРЛ.

Скорочення посади медичної сестри перев'язувальної відбулось всупереч рекомендаціям Управління охорони здоров'я Сумської облдержадміністрації, викладеним у листах від 4 березня 2015 року №061/17/6 та від 27 травня 2015 року №01-23/25/289 щодо необхідності відповідно до санітарно-гігієнічних норм та правил, а також нормативних актів МОЗ України збереження посади сестри медичної перев'язувальної у об'єднаному хірургічному відділенні.

Зазначена позиція підтверджується Головним управлінням Держсанепідслужби у Сумській області у листах до Управління охорони здоров'я Сумської облдержадміністрації від 25 серпня 2015 року №02/2011.

Керівництво Кролевецької ЦРЛ в особі головного лікаря ОСОБА_4. безпідставно прийняло рішення про скорочення посади перев'язувальної медичної сестри, оскільки головний лікар була своєчасно попереджена управлінням охорони здоров'я про незаконність такого рішення, про що свідчить лист Управління охорони здоров'я Сумської облдержадміністрації, і при звільненні грубо порушила інструкції вищого адміністративного органу, яких вона мала дотримуватися.

З цих причин наказ головного лікаря Кролевецької ЦРЛ №55 від 13 лютого 2015р року «Про скорочення штатних посад» у частині, яка передбачає скорочення посади перев'язувальної медичної сестри, має бути визнаний незаконним та нікчемним.

Рішення про її звільнення має дискримінаційний характер та суперечить ч. ч. 1, 6 ст. 43 та ч. 2 ст. 24 Конституції України. Причиною її звільнення є не процес реорганізації Кролевецької ЦРЛ, а особиста неприязнь, несумісність характеру, різні політичні та громадянські переконання її та головного лікаря ОСОБА_4. Причиною цього є її активна громадянська позиція. Під час виборів до Верховної Ради України 2012 року вона активно протидіяла фальсифікації результатів виборів та використанню адміністративного ресурсу лікарні на користь Партії Регіонів керівництвом Кролевецької ЦРЛ. Протягом тривалого часу вона намагалась привернути увагу громадськості, компетентних органів державної та виконавчої влади до стану охорони здоров'я в м. Кролевець шляхом активної участі в організації колективних звернень працівників Кролевецької ЦРЛ, в яких повідомлялось про факти зловживання головним лікарем ЦРЛ своїм службовим становищем, порушення нею трудових прав працівників ЦРЛ, наслідком чого стало переслідування її головним лікарем ОСОБА_4

Її звільнення стало результатом тривалого конфлікту, що був розпочатий головним лікарем ОСОБА_4 проти неї, протягом якого головний лікар неодноразово використовувала свої дисциплінарні повноваження довільно, недобросовісно та поза межами основних правил професійної етики. Про упереджене ставлення до неї свідчить проведення зайвих перевірок на робочому місці, притягнення її до дисциплінарної відповідальності з надуманих підстав у листопаді 2014 року. Наказ про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани був винесений, не приймаючи до уваги пояснювальну записку, в якій вона довела до відома головного лікаря про фізичну неможливість одночасного виконання функцій двох працівників. Догана була винесена на підставі вибіркового дотримання Інструкції за затримку перестилання в 20 хвилин в той період, коли в її неробочий час ця норма не виконується взагалі без будь-яких дисциплінарних стягнень по відношенню до інших співробітників лікарні.

Головний лікар звернулась до неї з позовом до суду за фактом «наклепу» в зв'язку з зверненням, в якому вона та ще 100 працівників лікарні, здійснюючи своє конституційне право, закріплене у ст. 40 Конституції України, зверталися до Прем'єр-міністра України з проханням розслідувати ситуацію, що склалася в лікарні в результаті зловживань ОСОБА_4. як головного лікаря. Той факт, що ОСОБА_4. подала до суду лише на неї, а не на решту колег, що підписалися під зверненням, а також наступна відмова від позову, доводить її реальну мету: не відстоювати свої права в судовому порядку, а використати судовий розгляд для залякування та ізоляції її від колективу.

Протягом останнього року роботи у Кролевецькій ЦРЛ при виконанні службових обов'язків вона щоденно піддавалася психологічному тиску та приниженню з боку головного лікаря ОСОБА_4. Тиск мав тривалий і безперервний характер та завдавав їй моральної шкоди.

Доказом упередженого та неприязною відношення головного лікаря до неї є те, що вона стала єдиним працівником Кролевецької ЦРЛ, якій довелося проходити процедуру атестації на підтвердження категорії не заочно, як це було зазвичай, а в очній формі, про що було прийняте рішення головним лікарем.

Дії головного лікаря ОСОБА_4. призводили до нервового стресу, відчуття образи через несправедливі дії по відношенню до неї, а також занепокоєність та страх за майбутнє.

Наказ про звільнення є незаконним у зв'язку з порушенням ч. 1 ст. 42 КЗпП України, оскільки під скорочення потрапила вона, а не інші працівники з нижчим рівнем кваліфікації та продуктивності праці, було порушене її переважне право на збереження робочого місця на підставі більш високої професійної кваліфікації та стажу роботи. Стаж її роботи в ЦРЛ становить 34 роки. Вона має вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю медична сестра стаціонару.

Позивачка просила скасувати наказ №82-к від 30 квітня 2015 року в частині її звільнення; поновити її на роботі на посаді сестри медичної перев'язувальної Кролевецької ЦРЛ; стягнути з Кролевецької ЦРЛ на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 1 травня 2015 року по день поновлення на роботі в сумі 9359 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час звільнення позивачки 30 квітня 2015 року відповідачем були виконані вимоги ст.49-2 КЗпП України та запропоновані їй всі наявні вакантні посади в Кролевецькій ЦРЛ, судом не встановлено порушень відповідачем порядку звільнення позивачки щодо погодження звільнення з профспілковим комітетом Кролевецької ЦРЛ, засідання якого відбулось 8 квітня 2015 року, а звільнення позивачки - в термін дії наданої профспілковим комітетом ЦРЛ згоди. Надання профкомом згоди до закінчення двохмісячного строку попередження про вивільнення працівника не скасовує прийнятого профспілковим комітетом рішення як юридично значимого та такого, що відповідає вимогам ст.43 КЗпП України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, вірно встановленим судом, та нормам матеріального і процесуального права.

Пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Ч.1 ст. 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а ч. 2 вказаної норми закону передбачає перелік працівників, які мають переваги в залишенні в роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно ст. 49- 2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України встановлено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема, працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 наказом №85 від 21 липня 1980 року була прийнята на роботу в Кролевецьку ЦРЛ на посаду медичної сестри анестезистки; наказом №44 від 2 березня 1989 року переведена на посаду медичної сестри перев'язувальної хірургічного відділення; наказом №82-к від 30 квітня 2015 року звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням посади (а.с.6-7).

Скорочення посади сестри медичної перевязувальної хірургічного відділення Кролевецької ЦРЛ, яку до 1 травня 2015 року обіймала позивачка, відбулось у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в лікарні, проведених на підставі:

рішення 37-ї сесії 6-го скликання Кролевецької районної ради від 23 січня 2015 року «Про оптимізацію ліжкового фонду Кролевецької ЦРЛ» і «Про створення хірургічного відділення з травматологічними ліжками в Кролевецькій ЦРЛ», штатного розкладу Кролевецької ЦРЛ станом на 1 травня 2015 року, затвердженого першим заступником голови Кролевецької районної державної адміністрації 27 січня 2015 року в кількості 588,75 штатних одиниць, яким зменшена штатна чисельність посад (одиниць) порівняно зі штатним розкладом ЦРЛ станом на 1 січня 2015 року з 624,75 до 588,75 (а.с.41 - 43, 55);

наказів головного лікаря Кролевецької ЦРЛ №50-ОД і № 51-ОД від 30 січня 2015 року «Про оптимізацію ліжкового фонду», «Про створення хірургічного відділення з травматологічними ліжками Кролевецької ЦРЛ» (а.с.11);

медико-економічного обґрунтування скорочення штатних одиниць та чисельності працівників при об'єднанні хірургічного та травматологічного відділень та оптимізації ліжкового фонду від 10 лютого 2015 року головного лікаря Кролевецької ЦРЛ ОСОБА_4 (а.с.32-35);

наказу головного лікаря Кролевецької ЦРЛ № 55-ОД від 13 лютого 2015 року «Про скорочення посад» з додатком №1 - списком осіб - працівників Кролевецької ЦРЛ, посади яких підпадають під скорочення (а.с. 14, 274 -276).

Суд прийшов до вірного висновку про те, що в Кролевецькій ЦРЛ мали місце зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення штату, зокрема скорочення посад в утвореному хірургічному відділенні з травматологічними ліжками.

Згідно з штатним розкладом, затвердженим 27 січня 2015 року, станом на 1 травня 2015 року в хірургічному відділенні з травматологічними ліжками Кролевецької ЦРЛ посада сестри медичної перев'язувальної не була передбачена (а.с.55), а тому позивачка, яка обіймала посаду, що не була передбачена новим штатним розкладом та підлягала скороченню, підлягала вивільненню з дотриманням вимог ст. ст. 43, 49-2 КЗпП України, зокрема, щодо виконання відповідачем обов'язку запропонувати їй як працівнику, який вивільняється, іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, тобто всі наявні вакансії та роботи, які вона може виконувати і які існували на час її звільнення.

На підставі наказу головного лікаря Кролевецької ЦРЛ від 13 лютого 2015 року «Про скорочення посад», згідно додатку №1 позивачка 17 лютого 2015 року була попереджена, що її посада підпадає під скорочення (а.с.275).

Згідно акту, складеного працівниками відповідача, та заяви позивачки від 25 лютого 2015 року їй була запропонована інша робота, від якої вона відмовилась. Листом за підписом головного лікаря Кролевецької ЦРЛ від 28 квітня 2015 року позивачка була повідомлена про наявність станом на 28 квітня 2015 року вакантних посад для її працевлаштування, однак позивачка до відділу кадрів ЦРЛ не з'явилась. Вказані обставини позивачка не спростувала, пояснивши, що вона вважала, що іншу роботу керівництво ЦРЛ повинно було запропонувати їй в інший спосіб (а.с.45, 46).

Суд зробив обгрунтований висновок про те, що звільнення позивачки наказом №82-к від 30 квітня 2015 року головного лікаря Кролевецької ЦРЛ за п.1 ст.40 КЗпП України відповідає закону, і підстави для задоволення позову відсутні, оскільки звільнення відбулось з дотриманням ст. 43 КЗпП України за попередньою згодою первинної профспілкової організації, отриманою 8 квітня 2015 року на засіданні профспілкового комітету Кролевецької ЦРЛ в присутності позивачки, та відповідачем дотримані вимоги ст.49-2 КЗпП України щодо обов'язку працевлаштування робітника, який підлягає вивільненню (а.с.225).

Рішення суду узгоджується з роз'ясненнями, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно яких, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Встановивши факт скорочення штату у хірургічному відділенні Кролевецької ЦРЛ з 1 травня 2015 року, в тому числі посади медичної сестри перев'язувальної, суд прийшов до вірного висновку про те, що питання доцільності, правомірності скорочення власником або уповноваженим ним органом тієї чи іншої посади з точки зору організації виробничого (лікувального) процесу, організації роботи для виконання тих чи інших функцій з дотриманням встановлених нормативними актами, що регулюють цю діяльність, норм та правил, виходить за межі трудових правовідносин та не є предметом спору за позовом в даній справі.

За таких обставин суд обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивачки щодо порушення відповідачем при скороченні посади медичної сестри перев'язувальної наказу Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2000 року №33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я», п. 5.1 якого передбачає граничну штатну чисельність працівників закладів охорони здоров'я, визначену згідно з цими штатними нормативами і типовими штатами, не передбачає обов'язковість тієї чи іншої посади у штаті конкретного лікувального закладу, обмежуючи штатну чисельність та назву посади (п.2 наказу), ігнорування рекомендацій Управління охорони здоров'я Сумської облдержадміністрації щодо доцільності збереження посади медичної сестри перев'язувальної з метою дотримання санітарно-гігієнічних норм та правил (а.с.16, 149, 150-151, 15, 174-176, 265-267).

З матеріалів справи вбачається, що скорочення у відповідача двох посад медичної сестри перев'язувальної було пов'язане з економічною доцільністю та необхідністю, і вказана обставина не є предметом спору, що виник у позивачки з відповідачем. Її доводи в цій частині ґрунтуються на порушенні відповідачем санітарно-гігієнічних норм та правил, вимог щодо стану організації лікувального процесу та обслуговування хворих, що не входить в сферу спірних трудових правовідносин. Функції медичної сестри перев'язувальної відповідачем покладені та виконуються відповідно до затверджених посадових інструкцій іншими працівниками відділення.

Право визначати штатну кількість та чисельність працівників належить саме відповідачеві, і дії відповідача по скороченню в штатному розкладі посади медичної сестри перев'язувальної з точки зору дотримання наказу Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2000 року №33 не можуть бути предметом спору в трудових правовідносинах, оскільки не є належним способом захисту порушених трудових прав у трудових правовідносинах, а тому суд прийшов до вірного висновку про те, що права позивачки в цій частині не порушені.

Висновки суду про необґрунтованість доводів позивачки про те, що її звільнення відбулось внаслідок упередженого ставлення до неї головного лікаря Кролевецької ЦРЛ ОСОБА_4, яке виявилось в безпідставному накладенні дисциплінарного стягнення за наказом №2/90-к від 18 листопада 2014 року, проведення перевірок її робочого місця та баканалізів змивів рук, результати яких вона вважає сфальсифікованими, проведення очної атестації у 2015 році замість заочної, на що вона мала право, здійсненні систематичного психологічного тиску з боку головного лікаря, пов'язаного з її активною громадянською позицією, виявленням нею порушення трудових прав працівників лікарні, підтверджуються доказами в справі, зокрема, про те, що звільнення позивачки відбулось внаслідок скорочення штату працівників на підставі відповідних рішень Кролевецької районної Ради, головного розпорядника коштів ЦРЛ - Кролевецької райдержадміністрації, якою затверджений штатний розклад станом на 1 травня 2015 року (а.с.10, 41, 42, 55).

Перевіряючи посилання позивачки як на доказ упередженого ставлення до неї на незаконне притягнення її до дисциплінарної відповідальності наказом головного лікаря від 18 листопада 2014 року, який нею не оскаржувався та є чинним, на безпідставні перевірки її робочого місця та баканалізів змивів рук, які, як вбачається з показань свідків в справі, проводились у плановому порядку для здійснення контролю за дотриманням санітарно-епідеміологічного режиму в лікарні, на результати звернень позивачки та інших працівників до відповідних державних органів щодо порушення трудових прав працівників лікарні та зловживань з боку головного лікаря Кролевецької ЦРЛ, на порядок проведення атестації позивачки, передбачений законом, до якої були надані позитивні характеристики позивачки і за результатами якої наказом Управління охорони здоров'я Сумської облдержадміністрації від 24 квітня 2015 року підтверджена вища кваліфікаційна категорія за спеціальністю сестринська справа, суд зробив вірний висновок про те, що вказані обставини не свідчать про звільнення позивачки внаслідок упередженого ставлення до неї з боку головного лікаря (а.с. 13, 100, 112, 116-139).

З огляду на зазначене, висновок суду про те, що скорочення штату працівників Кролевецької ЦРЛ як підстава для розірвання трудового договору з позивачкою відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України відбулось з незалежних від характеру виробничих взаємовідносин позивачки як працівника лікарні та ОСОБА_4 як керівника установи.

Посилання позивачки на те, що факт звернення головного лікаря ОСОБА_4 до суду з позовом до неї про захист честі та гідності у вересні 2014 року був заходом психологічного тиску на неї та залякуванням, також є безпідставними, оскільки головний лікар, діючи як фізична особа, скористалась своїм правом на звернення до суду за захистом, і ухвалою Кролевецького районного суду від 5 листопада 2014 року була визнана мирова угода, укладена між сторонами в справі, провадження у справі закрите (а.с.143, 144).

Посилаючись в апеляційній скарзі на порушення відповідачем порядку її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників та вимог ст.42 КЗпП України щодо її переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, позивачка посилається на те, що не було враховано, що вона має вищу категорію за спеціальністю, тобто вищий рівень кваліфікації порівняно з працівниками, які були працевлаштовані на посадах медичних сестер палатних, які їй не були запропоновані та зайняті іншими особами, які не мали перед нею переваг за рівнем кваліфікації та за стажем роботи.

Суд в цій частині зробив вірний висновок про те, що за змістом ст. 42 КЗпП України, переважне право на залишення на роботі не тотожне переважному праву на працевлаштування на нову посаду, оскільки в Кролевецькій ЦРЛ відбулось скорочення двох посад саме медичних сестер перев'язувальних і новий штатний розклад з 1 травня 2015 року не передбачав саме цих посад (а.с.55), а тому правила ст.42 КЗпП України в процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, на вакантні робочі місця не застосовуються.

Рішення суду в цій частині узгоджується з роз'ясненнями, які містяться в п. 19 Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», про те, що при проведенні вивільнення власник або уповноважений ним орган в межах однорідних професій і посад вправі провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки.

З матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2015 року до відділу кадрів Кролевецької ЦРЛ подали заяви про звільнення за власним бажанням медсестри хірургічного відділення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - з 30 квітня 2015 року, ОСОБА_7 - з 2 червня 2015 року (а.с.208, 209).

Листом головного лікаря Кролевецької ЦРЛ від 28 квітня 2015 року позивачку було повідомлено про наявність у ЦРЛ вакантних посад для працевлаштування. Отримавши лист, вона не звернулась до відділу кадрів, оскільки, як пояснила суду, вважала, що роботу їй повинні були запропонувати шляхом запрошення до відділу кадрів. (а.с.44).

Наказом № 81-к від 29 квітня 2015 року ОСОБА_5 звільнена з посади сестри медичної палатної травматологічного відділення з 29 квітня 2015 року. Наказом №82-к від 30 квітня 2015 року ОСОБА_9, сестра медична палатна травматологічного відділення, звільнена з 30 квітня 2015 року. Наказом №101-к від 2 червня 2015 року ОСОБА_7, сестра медична палатна хірургічного відділення з травматологічними ліжками, звільнена з 2 червня 2015 року (а.с.205 - 207).

28 квітня 2015 року до відділу кадрів Кролевецької ЦРЛ надійшли заяви ОСОБА_10 - сестри медичної палатної інфекційного відділення і ОСОБА_11 - сестри медичної палатної травматологічного відділення про перевід сестрами медичними хірургічного відділення з травматологічними ліжками з 1 травня 2015 року (а.с.233, 234).

29 травня 2015 року до відділу кадрів Кролевецької ЦРЛ надійшла заява сестри медичної палатної хірургічного відділення ОСОБА_12 про залишення її постійно сестрою медичною палатною хірургічного відділення з 3 червня 2015 року у зв'язку зі звільненням ОСОБА_7 (а.с.235).

Згідно з наказом № 55-ОД від 13 лютого 2015 року вказані три медичні сестри були також попереджені про вивільнення з зв'язку з скороченням штату працівників, при цьому за штатним розкладом станом на 1 травня 2015 року посади сестер медичних палатних у хірургічному відділенні з травматологічними ліжками залишались в кількості 9,25 штатних одиниць (а.с.55), і ОСОБА_11 і ОСОБА_12 працювали саме на аналогічних посадах медсестер палатних, чисельність яких за новим штатним розкладом зменшилась.

Суд зробив вірний висновок про те, що працевлаштування зазначених осіб на вакантні посади, аналогічні тим, на яких вони працювали, є законним, питання доцільності проведення відповідачем перестановки (перегрупування працівників) шляхом, зокрема, їх звільнення та працевлаштування позивачки, судом не обговорювалось, оскільки переведення ОСОБА_11 - сестри медичної палатної травматологічного відділення з 1 травня 2015 року сестрою медичною палатною хірургічного відділення з травматологічними ліжками згідно наказу №82-к від 30 квітня 2015 року, залишення ОСОБА_12 - сестри медичної палатної хірургічного відділення сестрою медичною палатною хірургічного відділення з травматологічними ліжками згідно наказу №101-к від 2 червня 2015 року не порушує прав позивачки, оскільки відповідає закону (а.с.228, 232).

При цьому суд врахував, що вакантна посада, яку обіймала ОСОБА_7, стала вакантною з 2 червня 2015 року, тобто за межами періоду вивільнення позивачки.

Працевлаштування ОСОБА_10 медичною сестрою палатною хірургічного відділення з травматологічними ліжками з 1 травня 2015 року також не суперечить закону та не порушує прав позивачки з врахуванням змісту ст.49-2 КЗпП України, оскільки посада, яку обіймала ОСОБА_10, підлягала скороченню, вона є молодим спеціалістом, працевлаштованим у 2013 році до Кролевецької ЦРЛ за цільовим направленням після закінчення державного навчального закладу і відповідно до ст.197 КЗпП України підлягала обов'язковому працевлаштуванню. (а.с.296).

За таких обставин суд прийшов до вірного висновку про те, що станом на 30 квітня 2015 року відповідачем були запропоновані позивачці всі наявні вакантні посади в Кролевецькій ЦРЛ та виконані вимоги ст.49-2 КЗпП України.

Заслуговує на увагу і та обставина, що на час звільнення позивачка мала догану, що не дає підстав вважати, що вона мала більш високу продуктивність праці.

Не спростовують висновків суду і посилання позивачки на порушення відповідачем порядку її звільнення в частині погодження звільнення з профспілковим комітетом Кролевецької ЦРЛ, засідання якого відбулось 8 квітня 2015 року. Звільнення позивачки проведене в термін дії наданої профспілковим комітетом ЦРЛ згоди (а.с.225). Доводи позивачки про те, що згода профкому надана до закінчення двохмісячного строку попередження про вивільнення працівника, не є підставою для визнання такої згоди незаконною, оскільки прийняте профкомом рішення відповідає вимогам ст.43 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 02 вересня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -