АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Махлай Л.Д., Ратнікової В.М.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: компанія «Soprenso Commercial Limited», про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: компанія «Soprenso Commercial Limited», про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції невірно вказав, що неможливо встановити факт добровільної відмови від акцій, у зв'язку із ліквідацією заінтересованої особи, оскільки положенням ст. 347 ЦК України передбачено, що відмова не повинна обов'язково бути заявленою стороною, особа може просто вчинити дії, які свідчать про її відмову від права власності. Наявні ж в матеріалах справи докази беззаперечно підтверджують, на думку апелянта, той факт, що заінтересована особа вчинила дії, які свідчать про її відмову від права власності на прості іменні акції ПАТ «Перша українська Страхова».

Крім того, на думку апелянта, суд помилково прийшов до висновку, що встановлення даного факту, що має юридичне значення, буде пов'язано з подальшим вирішенням спору про право, оскільки акції ПАТ не є часткою у майні, що є у спільній частковій власності, що безпідставно вказав суд. Після визнання вказаного факту, в подальшому не потребується визнання права власності на акції, оскільки ними заявник заволодів, як безхазяйною рухомою річчю.

Апелянт також наголошував, що іншого порядку, окрім як у судовому порядку, встановити факт про відмову компанії «Soprenso Commercial Limited» від прав власності на прості іменні акції внаслідок її припинення не існує, а тому функціонування вказаних акцій, без рішення суду, фактично не можливе, що призводить до неможливості діяльності ПАТ «Перша українська Страхова».

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт добровільної відмови компанії «Soprenso Commercial Limited» від простих іменних акцій ПАТ ІПерша Українська Страхва» у кількості 107 900 штук.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 2012 році компанія «Soprenso Commercial Limited» була ліквідована та виключена із реєстру підприємств Республіки Кіпр. На час звернення із вказаною заявою, вказана компанія залишалася власником простих іменних акцій, емітентом яких є ПАТ «перша Українська Страхова», випущених у бездокументній формі. Вказані цінні папери правонаступникам компанії або іншим особам передані не були, а тому, на думку заявника, компанія вчинила дії, що свідчать про її відмову від вказаних акцій. ОСОБА_1, дізнавшись про існування безхазяйної речі, вчинив односторонній письмовий правочин, на підставі якого заволодів нею, а саме простими іменними акціями ПАТ «Перша Українська Страхова» у кількості 107 99 штук.

Таким чином, на думку заявника, з 14 липня 2015 року ним на підставі 336 ЦК України, було набуте право власності на вказані акції, від яких власник відмовився, проте він не може реалізувати своє право власності на них без визнання у судовому порядку факту, що має юридичне значення, а саме факту добровільної відмови від акцій компанією Soprenso Commercial Limited».

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення даного факту пов'язано з подальшим вирішенням спору про право, а також посилався на те, що компанія «Soprenso Commercial Limited» на даний час ліквідована, до моменту ліквідації вказана юридична особа про відмову від права власності на пакет акцій не заявляла, а тому встановити факт добровільної відмови заінтересованої особи від простих іменних акцій в порядку окремого провадження не вбачається можливим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В ч.1 ст. 256 ЦПК України визначений перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний провести підготовчі дії, передбачені ст. 143 ЦПК, зокрема, з'ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Аналізуючи вказані положення законодавства та роз'яснення Верховного Суду України, суд, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яка складена у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, має право відмовити у відкритті провадження по справі тільки у випадку, якщо з її змісту вбачається спір про право, в іншому випадку повинен прийняти до розгляду заяву та вжити заходів для правильного, своєчасного та всебічного розгляду заяви.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. Сам заявник посилається на те, що встановлення факту йому необхідно для реалізації права власності на акції.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, вважає його висновки обґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 311-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді