У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації права власності, знесення самочинної будівлі, за касаційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 4 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2007 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила і просила скасувати рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21 грудня 2012 року № 1831 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24 грудня 2012 року № 1592, видане виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради на ім'я ОСОБА_7, зобов'язати ОСОБА_7 знести у будинку АДРЕСА_1 Одеської області житловий будинок літ. «А» та гараж літ. «Ж» відповідно до поверхового плану, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на будинок АДРЕСА_1 Одеської області, під реєстраційним № 38881559 від 28 грудня 2012 року запис 99 в книзі № 5.

Позивач посилався на те, що у серпні 2005 році Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було зафіксовано факт самочинного, без отримання дозволу у встановленому законом порядку, будівництва самочинних споруд по АДРЕСА_1 за що ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 97 КпАП України <nau://ukr/80731-10|st97>, але припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про знесення самочинної будівлі у встановленому законом порядку він не виконав та продовжував зведення будинку до 2012 року. Наприкінці 2012 року виконком Ізмаїльської міської ради на підставі рішення від 21 грудня 2012 року № 1831 та декларації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про готовність об'єкта до експлуатації видав свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_1, яке було зареєстровано в КП «Ізмаїльське МБТІ».

Позивач вважав, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю не повинна була приймати декларацію, оскільки знала, що будинок зведений самовільно, та саме вона ініціювала позов до суду щодо його знесення у 2006 році. До того ж відповідач свідомо вніс неправдиві відомості до декларації, зазначивши роком побудови 2003 рік. Крім того, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю не проводила технічного обстеження об'єкту на підставі Порядку прийняття в експлуатацію, який не міг бути поширений на даний житловий будинок, оскільки всупереч даному Порядку його будівництво було продовжено після 2009 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 4 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Скасовано рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21 грудня 2012 року № 1831 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1». Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24 грудня 2012 року № 1592, видане на ім'я ОСОБА_7 Зобов'язано ОСОБА_7 знести у будинку АДРЕСА_1 Одеської області житловий будинок літ. «А» та гараж літ. «Ж» відповідно до поверхового плану. У задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на будинок АДРЕСА_1 Одеської області під реєстраційним № 38881559 від 28 грудня 2012 року запис 99 у книзі № 5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, у поданій до суду касаційній скарзі, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 квітня 2006 року № 402, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, позивачу ОСОБА_6 належить житловий будинок АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 1 грудня 1994 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 5-3139 є власником житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1

26 серпня 2005 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7, в якому зазначено про те, що він самочинно, без отримання дозволу у встановленому порядку, здійснив будівництво гаража літ. «Д», сараїв літ. «Е», літ. «Ж», літ. «З», а також прибудови та другого поверху до житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Ізмаїлі, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП <nau://ukr/80731-10|st97> та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Виконавчому комітету Ізмаїльської міської ради було відомо про наявність зведених відповідачем самочинних споруд, про що свідчить їх звернення з позовом до суду щодо їх знесення, який було задоволено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2006 року, але ухвалою апеляційного суду Одеської області від 4 жовтня 2007 року було скасовано з передачею справи на новий розгляд через неналежне повідомлення відповідача.

29 листопада 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Ізмаїлі Одеської області, початком та закінченням будівництва зазначено 2003 рік. Технічне обстеження об'єкта не проводилося з посиланням на те, що він цього не потребує згідно з наказом від 24 червня 2011 року № 91.

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21 грудня 2012 року № 1831 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1» оформлено право приватної власності ОСОБА_7 на житловий будинок з господарськими будівлями, що складається в цілому з житлового будинку літ. «А», загальною площею 178,4 кв. м., літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Е», «З», гаражів літ. «Ж», «Д», вбиральні літ. «Г».

24 грудня 2012 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 1592 на ім'я ОСОБА_7 на житловий будинок по АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 178,4 кв. м., літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Е», «З», гаражів літ. «Ж», «Д», вбиральні літ. «Г», надвірних споруд № 1-9.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при подачі декларації до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю були внесені завідомо недостовірні дані, а Інспекція не мала права реєструвати декларацію без технічного обстеження об'єкту, будівництво якого проведено з порушенням будівельних норм та правил. За таких обставин суд дійшов висновку про порушенням прав власності ОСОБА_6 на житловий будинок та земельну ділянку.

Однак такий висновок зроблено судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів та з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЦПК України.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України <nau://ukr/1618-15>.

Згідно із ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Вирішуючи питання про знесення у будинку АДРЕСА_1 Одеської області житлового будинку літ. «А» та гаража літ. «Ж», суди не встановили осіб, які крім власника, мають право на користування спірними будівлями та не вирішили питання, у відповідності до ст. 33 ЦПК України, щодо залучення цих осіб до участі у справі у якості сторони.

Крім цього, задовольняючи позов про знесення будівель, суди у порушення ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, не надали належної оцінки висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 12 лютого 2015 року № 3837, яким встановлено наявність технічної можливості перебудови будинку АДРЕСА_1 Одеської області.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 4 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Г.В. Юровська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: