АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/9070/13-ц Головуючий суддя І інстанції Журавель В.А.
Провадження № 22-ц/790/4200/15 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: ТОВ «УБФ» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

06 квітня 2012 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» (далі - Банк) звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 грудня 2009 року між ПАТ «Індустріально-експортний Банк», яке змінило свою назву на ПАТ «Креді Акріколь Банк», та ТОВ "УБФ" в рамках Генерального Договору № 1888/2009-Г від 27.11. 2009 року 15 грудня 2009 року було укладено кредитний договір №1963/2009, згідно умов якого ТОВ «УБФ» було надано кредит в сумі 5 500 000 грн. строком на 35 місяців, тобто до 25.11.2012 року. В забезпечення виконання боргових зобов'язань за цими договорами були укладено угоди про забезпечення, а саме 27 листопада 2009 року було укладено договір поруки № 1888/2009-П1 із ОСОБА_6, в цей же день було укладено договір поруки № 1888/ 2009-П2 з ОСОБА_3, відповідно до п 1.1 яких поручителі на добровільних засадах взяли на себе зо солідарно відповідати перед банком в повному обсязі в разі невиконання боржником зобов'язань, які виникають з вищезазначених кредитних договорів. Крім того, 23 січня 2012 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 1888/2009-ПЗ, відповідно до умов якого поручитель також взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору стром на 05 квітня 2012 року виникла заборгованість в сумі 2 968 617 грн. 57 коп. 23 березня 2012 року позичальнику та поручителям було направлено вимогу щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договорам, в тому числі повернення кредиту, сплати відсотків та нарахованих штрафних санкцій, однак вказані вимоги позивача виконані не були. Враховуючи, що поручителі відповідають перед кредитором за порушення зобов'язання боржником позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на його користь заборгованість за кредитним договором № 1963/2009 від 15.12.2009 року в рамках Генерального договору № 1888/2009-Г від 27 листопада 2009 року у розмір 2 968 617,57 грн., та судові витрати в розмірі 3391,40 грн.

У лютому 2014 року позивач уточнив позовні вимоги, та просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ТОВ УБФ» на його користь заборгованість за кредитним договором № 1963/2009 від 15.12.2009 року в рамках Генерального договору № 1888/2009-Г від 27 листопада 2009 року у розмірі 2 968 617,57 грн. , стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ УБФ» заборгованість за кредитним договором № 1963/2009 від 15.12.2009 року в розмірі 2 968 617,57 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ УБФ» на його користь заборгованість за кредитним договором № 1963/2009 від 15.12.2009 року в розмірі 2 968 617,57 грн. , а також стягнути з кожного відповідача судовий збір по 1130 грн. 48 коп.

В судовому засіданні представник позивача Мірошник О.М. підтримала заявлені позовні вимоги, надала судові аналогічні пояснення. Додатково представник позивача пояснила, що 23 січня 2012 року між банком та ОСОБА_6, а також між банком та ОСОБА_3 було укладено договори застави майнових прав на вклад. Крім того, між ж тими ж сторонами було укладено договори банківського вкладу фізичної особи «Накопичувальний». Згідно п. 6.1.3 договорів застави майнових прав на вклад у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодавець доручає застоводержателю самостійно списувати грошові кошти в розмірі, необхідному для виконання цього зобов'язання, тобто за рахунок предмету застави банк має право задовольнити свої вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором та відшкодувати інші витрати в повному обсязі. Станом на 23 березня 2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 5 735 788 грн., тому у відповідності до вимог договорів застави майнових прав на вклад 29 березня 2012 року банком було списано грошові кошти з вкладного рахунку ОСОБА_3 в сумі 1 771 427,37 грн.. Також в цей же день банком було списано грошові кошти з вкладного рахунку ОСОБА_6 в розмірі 1 012 265,56 грн. в рахунок погашення заборгованості ТОВ «УБФ» за кредитним договором. Таким чином, за рахунок вкладів відповідачів в погашення заборгованості була списана загальна сума 2 783 692, 93 грн., тому станом на 05.04.2012 року загальна сума заборгованості складала 2 968 617,57 грн. : залишок за кредитним договором №1963/2009 - 2 862 003,79 грн. та проценти, що нараховані за березень 2012 року за користування кредитом - 106 613,78 грн.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, неодноразово викликалися в судове засідання за останньою відомою адресою реєстрації шляхом направлення відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України на їх адресу судових повісток, однак до поштового відділення не з'являлися, судові повістки не отримували.

Представник третьої особи ТОВ «УБФ» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, належним чином був повідомлений про дату та місце судового засідання, про причину неявки суд не сповістив.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 червня 2014 року Позов Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 968 617 грн. 57 коп. /два мільйони дев'ятсот шістдесят вісім тисяч шістсот сімнадцять грн. 57 коп./, яка підлягає солідарному стягненню разом з Товариством з обмеженою відповідальністю «УБФ» з кожним із поручителів окремо. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1130 грн. 48 коп. /одна тисяча сто тридцять грн. 48 коп./ Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1130 грн. 48 коп. /одна тисяча сто тридцять грн. 48 коп./ Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1130 грн. 48 коп. /одна тисяча сто тридцять грн. 48 коп.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням, ОСОБА_3, після відмови районного суду у його перегляді, в апеляційній скарзі поставив питання про скасування заочного рішення та ухвалення нового рішення про відмову задоволенні позовних вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк», посилаючись на незаконність, необґрунтованість заочного рішення. Вказав, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що після договору поруки між Банком і ОСОБА_3 був укладений договір закладу, внаслідок чого його обов'язки змінилися, а відповідальність обмежилася сумою закладу, яку він вже сплатив. Про обмеження відповідальності сумою закладу зазначено у постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-109цс14, яку районний суд повинний був застосувати по цій справі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника, розглянувши справу відповідно до ст. 305 ЦПК України за відсутності інших учасників судового засідання, яким належним чином були повідомлені, до суду з невідомих причин не з'явилися і своїх представників в судове засідання не направили, згідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та розглянутого судом першої інстанції позову, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Однак ТОВ «УБФ» порушило умови кредитного договору та вказані норми закону, оскільки у зв'язку з невиконанням умов укладеного з Банком договору кредиту станом на 05 квітня 2012 року у нього виникла заборгованість в розмірі 2 968 617,57 грн.

Згідно рішення Господарського суду Харківської області від 22 травня 2012 року з ТОВ «УБФ» стягнуто на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 2 862 003,79 грн. та відсотки за користування кредитом за березень 2012 року в розмірі 106613,78 грн.

При цьому відповідач не надав даних про те, що на день ухвалення оскаржуваного заочного рішення районного суду основний боржник сплатив зазначену заборгованість.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя.

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки № 1888/2009-П2, укладеного Банком 27 листопада 2009 року з ОСОБА_3, відповідальність поручителя і основного боржника, ТОФ «УБФ», є солідарною, що також передбачено ст. 541 ЦК України.

За ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконанню обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. З ст. 554 ЦК України). При цьому Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, проте в такому випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин суд обґрунтовано та відповідно до вказаних норм матеріального права дійшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, укладеним в рамках Генерального договору № 1888/2009-Г від 27 листопада 2009 року, у солідарному порядку з основним боржником.

При цьому судом прийняв до уваги, що 23 січня 2012 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави майнових прав на вклад, на підставі п. 6.1.3 якого Банк самостійно списав грошові кошти в розмірі, необхідному для виконання цього зобов'язання, тобто за рахунок предмету застави задовольнив свої вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором та відшкодував інші витрати в повному обсязі. Станом на 23 березня 2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 5 735 788 грн., тому у відповідності до вимог договору застави майнових прав на вклад 29 березня 2012 року банком було списано грошові кошти з вкладного рахунку ОСОБА_3 в сумі 1 771 427,37 грн. Також в цей же день банком було списано грошові кошти з вкладного рахунку ОСОБА_6 в розмірі 1 012 265,56 грн. в рахунок погашення заборгованості ТОВ «УБФ» за кредитним договором. Таким чином, за рахунок вкладів відповідачів в погашення заборгованості була списана загальна сума 2 783 692, 93 грн., тому станом на 05.04.2012 року загальна сума заборгованості складала 2 968 617,57 грн.: залишок за кредитним договором №1963/2009 - 2 862 003,79 грн. та проценти, що нараховані за березень 2012 року за користування кредитом - 106 613,78 грн.

При цьому правова позиція, яка викладена у постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-109цс14, у даній справі не підлягає застосуванню, оскільки стосується про неможливість застосування норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, при інших обставинах справи, ніж ті, які встановлені у даному спорі, а саме: коли майновий і фінансовий поручитель є різними особами, їх відповідальність з основним боржником не може бути солідарною. У даній справі ОСОБА_3 спочатку уклав з Банком договір фінансової поруки, а після цього - ще й договір застави. При цьому перший договір поруки не був розірваний, не відбулося й заміни первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Оскільки таким чином зобов'язання ОСОБА_3 за договором поруки не припинилися, то колегія суддів погоджується із вищевказаними висновками районного суду, які доводами скарги не спростовані, відповідають нормам матеріального і процесуального права, і з цих підстав та відповідно до ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: