Справа №451/1302/15-ц
Провадження № 6/451/33/15
УХВАЛА

іменем України

30 вересня 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Солтис Г.М.

представника ВДВС Радехівського РУЮ ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання у м.Радехів справу за поданням старшого державного виконавця ВДВС Радехівського РУЮ у Львівській області про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Радехівського РУЮ у Львівській області із поданням, що погоджене начальником цього відділу, відповідно до якого, просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, а виконання процесуального рішення суду покласти на Державну прикордонну службу України.

В обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у виконавчій службі знаходиться провадження, відкрите по примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Апеляційним судом Закарпатської області щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості. Із посиланням на відсутність у боржника майна або ж доходів та на норми Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», просить тимчасово обмежити особу у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні представник відділу ДВС Радехівського РУЮ у Львівській області вимоги, викладені у поданні підтримала в повній мірі та виклала обґрунтування аналогічно, зазначеним у такому. Окрім цього, додатково зазначила, що боржнику постанова про відкриття виконавчого провадження у встановленому законом порядку не вручена, оскільки, як вбачається із відмітки на поштовій кореспонденції, оригінальний примірник якої знаходиться в матеріалах виконавчого провадження, ОСОБА_2 за відповідною адресою тимчасово не проживає.

Відповідно до вимог ч.2 ст.377-1 ЦПК України, у судове засідання ОСОБА_2 не викликався.

Вислухавши пояснення представника відділу виконавчої служби, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року (із подальшими змінами та доповненнями) державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Як вбачається із подання (а.с.2-3) та доданих до нього матеріалів, відповідно до виконавчого листа Апеляційного суду Закарпатської області №2-3412/11 від 27.03.2014 року (а.с.5), виконавчою службою Радехівського РУЮ 21.07.2015 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу (а.с.4).

Із наявних в матеріалах справі доказів вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, рухомого та нерухомого майна, на яке б можна було звернути стягнення не має та доходів не отримує (а.с.7-12).

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом України 11 вересня 1997р.) та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Так, із змісту п.2 ст.6 цього Закону слідує, що як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим листом, та, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на відшкодування збитків, хоча саме він зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Зокрема, державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржнику належним чином повідомлено про наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення із нього суми боргу.

Більше того, у виконавчому провадженні, наданому для огляду суду у засіданні, наявний поштовий конверт у якому міститься постанова від 21.07.2015 року, що не вручена ОСОБА_2 з підстав відсутності боржника за місцем проживання.

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти, як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд не може прийняти до уваги наявність в матеріалах справи даних щодо сплати на депозитний рахунок ВДВС коштів від імені ОСОБА_2 (а.с.13-14), як доказ поінформованості боржника про існування невиконаних ним зобовязань, оскільки наявні платіжні документи жодним чином не доводять, що платежі внесені саме особою вказаною у таких, не вказано призначення внесених платежів тощо.

Таким чином, суд вважає, що особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні від виконання таких, поки не буде доведено протилежне, зокрема і у випадку, коли боржник не володіє даними про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження та при цьому не в змозі реалізувати своє право добровільного виконання зобовязання.

Таким чином, узагальнюючи вищевказане, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,60,208-210,212,213,377-1 ЦПК України та Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Радехівського РУЮ у Львівській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення та іншими заінтересованими особами протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

ГоловуючийОСОБА_4