АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про виділ майна в натурі, усунення перешкод у реалізації права, зобов'язання вчинити дії, відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ частки домоволодіння, виділ земельної ділянки, усунення перешкод в будівництві та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, обґрунтовуючи тим, що він є співвласником у розмірі 13/50 частки житлового будинку із надвірними будівлями за АДРЕСА_1, іншими співвласниками є відповідачі: 17/50 належить ОСОБА_4, 20/50 - ОСОБА_3 Житловий будинок АДРЕСА_1 складається із квартир за № 1, № 2 і № 3. Позивач згідно своєї частки одноособово користується квартирою № 2 та зробленими прибудовами у зазначеному житлову будинку. Вказав, що має право на виділ в натурі відповідно до розміру його частки квартири № 2 із житлового будинку АДРЕСА_1, а також частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Крім того позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_4 незаконно змінив покрівлю даху житлового будинку, внаслідок чого із даху будинку вода почала стікати до приміщень квартири № 2, затоплюючи їх, у зв'язку з чим позивачу було завдано шкоду у розмірі 9389 грн. Також позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_3 не виконує рішення Київського міського суду від 12.08.1991 року за № 3-10 в частині покладених на неї обов'язків щодо переобладнання перегородок приміщень житлового будинку. Зважаючи на викладене, позивач просив суд: виділити в натурі належну позивачу частку домоволодіння, а саме квартиру № 2; виділити в натурі частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до частки позивача у будинку; зобов'язати ОСОБА_4 не чинити опору будівлі даху відповідно до проекту затвердженого на прибудову; зобов'язати ОСОБА_3 виконати рішення суду; відшкодувати з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у сумі 160 тис.грн.; стягнути 9389,0 грн. на користь позивача з ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Апелянт підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4 та представник ОСОБА_5 просили відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Київського міського суду від 12.08.1991 року по справі № 3-10 було встановлено, що на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 належить 13/50, ОСОБА_6 - 17/50 частини житлового буднику по АДРЕСА_1 та у вказаних частинах зовнішні мережі благоустрою, огорожа садиби. При цьому ОСОБА_2 було виділено у користування кімнати 1-2, 1-3 житлового буднику АДРЕСА_1, сарай «Б».

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_7 було отримано частку у розмірі 17/50 в житловому будинку АДРЕСА_1 згідно з Договором дарування від 20.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим О.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 513.

При цьому, згідно з технічним паспортом від 29.02.2008 року житловий будинок АДРЕСА_1 складається із квартири № 1, загальною площею 52,2 кв.м.; квартири № 2, загальною площею 212,0 кв.м., із незданими в експлуатацію самовільно переобладнаними приміщеннями 2-1, 2-2, 2-3, 2-7, 2-8, 2-9; квартири № 3, загальною площею 73,7 кв.м.; а також самовільно збудованого підвалу літ. «А1» і навісу літ. «З»; окремо розташованих господарських будівель: сараю літ. «В»; «Г»; «Д»; вбиральні «Ж».

Відповідно до ст.. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як вбачається із технічного паспорту від 29.02.2008 року квартира № 2, що належить позивачу, загальною площею 212,0 кв.м., із незданими в експлуатацію самовільно переобладнаними приміщеннями 2-1, 2-2, 2-3, 2-7, 2-8, 2-9 є такою, що на час розгляду справи не відповідає тій частці у загальній площі будинку, яка була визначена та належала позивачу за рішенням Київського міського суду від 12.08.1991 року, крім того, частина приміщень збудована самовільно, не введена в експлуатацію та не зареєстрована в установленому законом порядку як власність позивача.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про те, що виділити частку співвласника в натурі на час розгляду справи є неможливим до введення приміщень в експлуатацію та визначення частки позивача в спільній частковій власності сторін, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог щодо виділу в натурі частки в житловому будинку.

Судом першої інстанції правомірно відмовлено у визначенні порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_1.

Позивачем не надано суду доказів того, на якій правовій підставі сторони використовують земельну ділянку, якої вона площі та які можливі варіанти визначення порядку користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позивач просив також стягнути матеріальну шкоду з відповідача ОСОБА_7, із вини якого сталося залиття квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження події залиття, обставин залиття квартири, доказів причинного зв'язку між діями ОСОБА_7 та залиттям квартири 2 по вул. Стратегічне шосе у м. Києві.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 30.07.2012 року № 1-1-70/12 в результаті проведення візуально-інструментального обстеження частини житлового будинку, що знаходиться у фактичному користуванні позивача, експертом було встановлено, що дах на вказаній частині житлового будинку відсутній, горищне перекриття на момент проведення обстеження покрите руберойдом (без покрівлі).

За таких обставин колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачем не надано достатніх та достовірних доказів самої події залиття його квартири, вини в цьому відповідача ОСОБА_4

Щодо вимог про зобов'язання відповідача ОСОБА_3 виконати рішення Київського міського суду від 12.08.1991 року по справі № 3-10 судом першої інстанції встановлено, що зазначеним судом не приймалося рішення Київського міського суду від 12.08.1991 року по справі № 3-10 про зобов'язання саме ОСОБА_3 виконати дії-встановити перегородку в квартирі.

Крім того, судом першої інстанції правомірно зазначено, що для виконання рішення суду існує спеціальна процедура , яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», а тому у суду відсутні підстави для зобов'язання ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії на підставі рішення суду від 12.08.1991 року.

Колегія суддів також погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині щодо відмови у стягненні моральної шкоди, так як заподіяння моральної шкоди відповідачами позивачу судом не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 1 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту їїпроголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :

.