Справа № 441/406/15 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/783/5449/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю Гнатишака О.В. - представника ПАТ КБ „ПриватБанк",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк", на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк" (в подальшому - „Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про виселення згаданих відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що відповідно до умов кредитної угоди №Є/V 3661 від 21.03.2008 року ОСОБА_5 отримав у Банку кредит в сумі 25 000 доларів США для споживчих цілей, які зобов'язувався повернути не пізніше 21.03.2013 року із сплатою 18 % річних.

На забезпечення виконання кредитної угоди 21.03.2008 року було укладено договір іпотеки, предмет іпотеки по якому є житловий будинок АДРЕСА_1 в смт. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, який належить на праві спільної власності відповідачам (в подальшому - „Предмет іпотеки").

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 30.12.2010 року в рахунок погашення заборгованості за вище згаданою кредитною угодою в розмірі 26 724 долари 11 центів США звернуто стягнення на Предмет іпотеки, однак на письмову вимогу Банку про добровільне звільнення цього будинку відповідачі належно не реагують (а.с. 3-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог відмовлено (а.с. 47-49).

Дане рішення оскаржила представник Банку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що чинне законодавство не покладає обов'язку саме на Банк надати житло відповідачам, які підлягають виселенню з житла у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Вважає, що оскільки відповідно до ст. 15 ЖК України надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради віднесено до компетенції виконавчого комітету міської ради, то оскаржуване рішення грунтується лише на припущеннях, так як суд не перевірив наявність вільних приміщень з фондів житла для тимчасового проживання у районі проживання відповідачів.

Вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України, та вважає, що на час ухвалення оскаржуваного рішення Банком були виконаними усі вимоги, передбачені частиною 2 статті 40 Закону України „Про іпотеку" та частиною 3 статті 109 ЖК України для примусового виселення мешканців з предмета іпотеки (а.с. 54-58).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 2 статті 109 ЖК Української РСР (в редакції згідно із Законом № 3795-УІ від 22.09.2011 року) встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Даний спір випливає з кредитних правовідносин, які виникли між його сторонами в результаті укладення між ними 21.03.2008 року кредитної угоди та договору іпотеки, і жоден орган місцевого самоврядування не є стороною цього спору.

За вище наведеного обов'язок забезпечення жилим приміщенням громадян, які підлягають виселенню з іншого жилого приміщення (Предмета іпотеки), не може бути покладеним на орган місцевого самоврядування, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, щонадання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради віднесено до компетенції виконавчого комітету міської ради, є необгрунтованими, а відтак до уваги прийматися не можуть.

Як стверджується матеріалами справи, станом на день укладення між сторонами спору кредитної угоди та договору іпотеки (21.03.2008 року) відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_7 були зареєстрованими та проживали у будинку, який є Предметом іпотеки, про що Банку було відомо, оскільки про це прямо зазначено у Договорі іпотеки (а.с. 9).

В той же час, відповідач ОСОБА_6 на час укладення договору іпотеки не був і на даний час не є зареєстрованим у будинку, який є Предметом іпотеки (а.с. 9, 28, 35).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України, колегія суддів визнає надуманими і такими, що не можуть прийматися до уваги.

Інших доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк", відхилити та залишити рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 червня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: