№ 2-2751-15
(№ 760-3476-15-ц)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23. 09. 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі: Яковенко Н. К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 - про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 - про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 24.10.2011р. о 19 год. 10 хв. в м. Києві по проспекту Правди, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого марки «Субару» д.н.з НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, що підтверджується Постановою Подільського районного суду м. Києва від 17.11.2011р. про притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП між відповідачем та Приватним акціонерним товариством «СК «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АА/567919 від 30.06.11 p., за яким було застраховано цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Субару» д.н.з НОМЕР_3.

31.10.2011р. потерпілий звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомленням про подію ДТП та 01.12.2011р. із заявою про виплату страхового відшкодування.

30.12.2011р. фахівцем відділу врегулювання ОСОБА_3 на підставі звіту № 943 від 16.12.2011р., був виведений Розрахунок розміру страхового відшкодування пошкодженого ТЗ потерпілого «Субару» д.н.з НОМЕР_3.

На підставі Страхового акту № 1310841-1 від 30.12.2011р., Розрахунку та заяви потерпілого про перерахування страхового відшкодування, відповідно до норм ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 5 150 грн. 98 коп.

Суддею Подільського районного суду м. Києва Ю.Г. Зубець були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідача (ОСОБА_1.), було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124 КУпАП України.

Позивач зазначав, що оскільки відповідач не повідомив письмово протягом 3-х днів про настання дорожньо-транспортної пригоди Приватне акціонерне товариство «Лафорт», то останній набув право вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування.

01 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» та Приватним акціонерним товариством «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників.

Зважаючи на зазначене, право вимоги до відповідача перейшло позивачу згідно Договору № 01/01-07/2013Р від 01.07.2013 р. про надання фінансових послуг факторингу та Додатку № 1 до цього договору.

В зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МАРКС.КАПІТАЛ» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 150 грн. 98 коп.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечував в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, який сплинув ще 14. 01. 2015 року, в зв'язку з чим відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 24.10.2011р. о 19 год. 10 хв. в м. Києві по проспекту Правди, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого марки «Субару» д.н.з НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, що підтверджується Постановою Подільського районного суду м. Києва від 17.11.2011р. про притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП між відповідачем та Приватним акціонерним товариством «СК «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АА/567919 від 30.06.11 p., за яким було застраховано цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Субару» д.н.з НОМЕР_3.

31.10.2011р. потерпілий звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомленням про подію ДТП та 01.12.2011р. із заявою про виплату страхового відшкодування.

30.12.2011р. фахівцем відділу врегулювання ОСОБА_3 на підставі звіту № 943 від 16.12.2011р., був виведений Розрахунок розміру страхового відшкодування пошкодженого ТЗ потерпілого «Субару» д.н.з НОМЕР_3.

На підставі Страхового акту № 1310841-1 від 30.12.2011р., Розрахунку та заяви потерпілого про перерахування страхового відшкодування, відповідно до норм ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 5 150 грн. 98 коп.

Суддею Подільського районного суду м. Києва Ю.Г. Зубець були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідача (ОСОБА_1.), було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124 КУпАП України.

Позивач зазначав, що оскільки відповідач не повідомив письмово протягом 3-х днів про настання дорожньо-транспортної пригоди Приватне акціонерне товариство «Лафорт», то останній набув право вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування.

01 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» та Приватним акціонерним товариством «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників, в зв'язку з чим право вимоги до відповідача перейшло позивачу згідно Договору № 01/01-07/2013Р від 01.07.2013 р. про надання фінансових послуг факторингу та Додатку № 1 до цього договору.

В зв'язку із зазначеним позивач просив суд про задоволення позову.

Відповідач заперечуючи проти вимог позивача посилався на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, який сплинув ще 14. 01. 2015 року, в зв'язку з чим відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю (а.с. 62).

Представник позивача заперечуючи проти клопотання відповідача заявив клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, яке вмотивоване тим, що позивачем було помилково невірно визначено територіальну підсудність даної справи, оскільки позивач спочатку звернувся із даним позовом до Голосіївського районного суду м. Києва і лише після повернення матеріалів справи для подання до належного суду, позивач зміг встановити, що даний спір підсудний Солом'янському районному суду м. Києва. З огляду на зазначене представник позивача просив суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, розглянути справу по суті та задовольнити позов, на що слід зазначити наступне.

Позивач звернувся з позовом до відповідача 19. 02. 2015 року.

Ст. 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦКУ встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Частиною 6 cт. 261 ЦКУ передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Враховуючи вимоги cт. cт. 253, 254 ЦКУ строк позовної давності по даній справі сплинув ще 14 січня 2015 року, позивач також заявляє про це в своєму клопотанні.

Проте, керуючись ч. 5 cт. 267 ЦКУ позивач просив у своєму клопотанні суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо поважності причини пропуску строку позовної давності, з огляду на наступне.

Так, позивач у своєму клопотанні заявляє, що не міг встановити територіальну підсудність по даній справі, оскільки спочатку звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва, і лише після повернення звідти позовної заяви, зміг встановити, що даний спір підсудний Солом'янському районному суду м. Києва.

Твердження представника позивача не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

Як виходить з додатків до позовної заяви та тексту самого позову, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» та позивачем ще 01 липня 2013 року було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, згідно з яким ПрАТ «СК «Лафорт» відступило на користь позивача право грошових вимог до боржників.

Відповідно до ст. 514 ЦКУ до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином вбачається, що у позивача було достатньо часу, щоб пред'явити свої вимоги до відповідача, проте він скористався цим правом лише після спливу строків позовної давності.

В такому випадку не можна вважати, що позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин, оскільки позивач вже давно знав про існування свого права вимоги, але не скористався ним протягом встановлених законодавством строків.

Позивачем не надано жодного доказу того, що ним було встановлено, що останнє відоме місце реєстрації відповідача відноситься до Голосіївського району міста Києва.

Окрім того, вбачається, що позовна заява була пред'явлена до Голосіївського районного суду м. Києва в останні дні спливу строку позовної давності.

Згідно з ч. З ст. 27 ЦПКУ особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Частиною 4 cт. 267 ЦКУ передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку із спливом строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 253, 254, 256, 257, 258, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: