Справа №592/3990/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 22-ц/788/1910/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 серпня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», третя особа: управління Пенсійного фонду України в м. Сумах, про перерахунок заробітної плати, стягнення недоплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (зміна у назві з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В.Фрунзе» далі по тексту підприємство, товариство) нарахувати середню заробітну плату, збережену за основним місцем роботи, за період проходження військових зборів з 12.05.87р. по 26.09,87р. Розрахунок проводити за кожен місяць на основі двох попередніх місяців та з додаванням до кожного місяця 1/12 річної винагороди за 1986р.

Нарахувати виплату 100% тарифної ставки, яка є обов`язковою для підприємств виплатою для призваних на військові збори по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 14.05.87 р. по 24.09.87 р.

Для внесення до «Довідки про заробітну плату за 1987р. - 1991 р.» нарахувати загальну заробітну плату за період проходження військових зборів за травень, червень, липень, серпень, вересень 1987р. у складі: збереженої заробітної плати, обов`язкової виплати та зарплати за роботу безпосередньо в зоні відчуження ЧАЕС (шифр 23). Відобразити всі розрахунки у бухгалтерському обліку у відповідності до вимог чинного законодавства.

Зобов`язати ПАТ «Сумське НВО ім. Фрунзе» видати позивачу для пред`явлення до Пенсійного фонду нову «Довідку про заробітну плату за 1987р.-1991р.» з внесеними відповідно перерахунку змінами за травень, червень, липень, серпень, вересень 1987 р.

Довідку про заробітну плату № 16 42, видану 19.11.2009 р., визнати недійсною з дня видачі.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що у період з 1981 р. по 2010 р. знаходився в трудових відносинах з відповідачем. З 12.05.1987р. по 26.09.1987р. був призваний на спеціальні військові збори по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. В цей період за роботу отримував тільки добові в розмірі 3 крб. 50 коп.

Після закінчення військових зборів позивач повернувся на постійне місце роботи, де здав два первинних документа про роботу в зоні ЧАЕС: довідку командира в/ч НОМЕР_1 - до відділу кадрів та довідку начальника фінансової частини - до бухгалтерії для нарахування заробітної плати. За п`ять місяців безперервної роботи у зоні відчуження позивачу було нараховано тільки 1861,70 крб.

На час звернення до суду, позивачу випадково стало відомо про особливості начислення оплати за роботу у зоні відчуження в 1986 - 1987 р.р., тому 17.01.2015р. позивач надіслав поштою письмову заяву з вимогою провести перерахунок заробітної плати за п`ять місяців роботи в зоні відчуження ЧАЕС та надати нову довідку для подачі до Пенсійного фонду, додавши роз`яснення щодо своїх вимог та свій варіант перерахунку заробітної плати на основі нормативних актів, які діяли в 1987р. Також додав 15 підтверджуючих документів та судові рішення з аналогічних спорів.

26.02.2015 р. позивач отримав відповідь, в якій, посилаючись на недостатність доказів, відповідач відмовився зробити перерахунок заробітної плати, вимагаючи ще одну довідку з архіву Міністерства оборони, яку позивач вважає первинним документом, однак вся документація в/ч НОМЕР_1 знищена через радіаційне зараження, до того ж всі документи, на основі яких нараховувалась заробітна плата, позивач надав до бухгалтерії і вони є в архівах підприємства. 13.03.2015р. позивач знову звернувся до відповідача з заявою повернути йому довідку, видану начальником фінансової частини в/ч 57278, - первинний документ, в якому чітко вказано про проведення оплати праці в 3-х кратному розмірі та зазначено місце роботи - «Пункт обробки спецодягу», а також просив розшифрувати нараховані суми за всі п`ять місяців роботи в зоні відчуження, безладно нагромаджені в вересневому особовому рахунку.

18.04.2015 р. позивач отримав відповідь, що запитувану первинну довідку вони знищили і розшифровувати нараховані суми не будуть, що і стало приводом для звернення до суду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.08.2015 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе» здійснити нарахування середньої заробітної плати ОСОБА_1 , збережену за основним місцем роботи, за період проходження військових зборів з 12.05.1987 р. по 26.09.1987 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 р. «Про порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе» видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату за 1987 - 1991 р.р. з внесеними, відповідно перерахунку, змінами за травень, червень, липень, серпень, вересень 1987 р. для подальшого пред`явлення до Пенсійного фонду.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе» судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні заявленого позову у повному обсязі та вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції було неправильно застосовано та порушені норми матеріального та процесуального права, неповністю з`ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.

Суд прийшов до необґрунтованого висновку щодо наявності у відповідача перед ОСОБА_1 боргу у період травень серпень 1987 р. у розмірі 62,92 руб. Оскільки, відповідно до розрахункової відомості за травень 1987 р. нарахування заробітної плати ОСОБА_1 58,61 руб., відрахування із заробітної плати склали 110,91 руб. Таким чином у ОСОБА_1 , станом на 01.06.1987 р., виник борг перед відповідачем у розмірі 52,30 руб. Відповідно до розрахункової відомості за червень 1987 р. підприємство здійснили перерахування в Держстрах за працівника у розмірі 10,62 руб. та відобразило вже існуючу заборгованість ОСОБА_1 у розмірі 52,30 руб, що разом склало 62,92 руб. У розрахункових відомостях за липень серпень 1987 р. відображена заборгованість ОСОБА_1 перед товариством за минулі періоди у розмірі 62,92 руб.

Висновок суду про не збереження за ОСОБА_1 середнього заробітку, за час перебування його на військових зборах, є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях. Тому, що за вересень 1987 р. ОСОБА_1 було здійснене нарахування за шифром 23 (оплата праці за виконання державних та громадських обов`язків) та виплата заробітної плати за період його перебування на військових зборах. Із ст. 119 КЗпП в редакції, що діяла на момент здійснення нарахування позивачу, вбачається, що оплата праці за виконання державних та громадських робіт і є середнім заробітком, збереженим за працівником за місцем роботи на час виконання таких обов`язків. Крім того, якщо провести нарахування ОСОБА_1 середнього заробітку за період з травня по вересень 1987 р., його розмір складатиме 1093, 87 руб. Разом з цим сума, що була нарахована відповідно до розрахункової відомості за вересень 1987 р., складає 1861,70 руб. Тому різниця в розмірі 767,83 руб. могла бути оплатою праці ОСОБА_1 за час його перебування на військових зборах. Таким чином, докази, які б підтвердили факт не збереження ОСОБА_1 за основним місцем роботи середнього заробітку за час його перебування на військових зборах, відсутні.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги і пояснила, що позивач фактично працював в ремонтно-будівельному тресті, який с правом юридичної особи входило в Сумське машинобудівне виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе. Після реорганізації тресту у 1994 році увійшло до складу товариства як структурний підрозділ. У документах, які передані до архіву товариства первині документи, на підставі яких здійснювалось нарахування ОСОБА_1 не збереглись через встановлений термін зберігання 3 роки, т.т на час коли трест увійшов до складу товариства, документи були знищені. Наданий ними розрахунок проведено на підставі розрахункових відомостей за період з березня по вересень 1987 року.

Представник позивача в суді підтримав доводи апеляційної скарги, мотивував тим, що він також не згодний з рішення через неповне задоволення позову, бо фактично у вересні йому була виплачена заробітна плата за часи перебування ним на військових зборах не в повному обсязі, але свою апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2). З 12.05.87 р. по 26.09.87 р. ОСОБА_1 перебував на спеціальних військових зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, під час яких знаходився з 14.051987 по 24.09.1987 у 30-ти км. зоні підвищеної радіації на ЧАЕС, про що підтверджують довідки командира в/ч НОМЕР_1 та дублікат архівної довідки Міністерства борони України (а.с. 20-22,92,93)

У період з 1981 р. по 2010 р. ОСОБА_1 знаходився в трудових відносинах з відповідачем (а.с. 23-27).

Позивач звертався до товариства з клопотанням про проведення перерахунку заробітної плати під час роботи в зоні відчуження по ліквідації аварії на ЧАЕС та видати йому нову довідку для пред`явлення управлінню Пенсійного Фонду України.

Згідно з листом відповіддю, після закінчення військових зборів, ОСОБА_1 була надана довідка начальника фінансової частини в/ч НОМЕР_1 , яка містила всі дані про роботу зоні ЧАЕС: період роботи, кратність оплати та інше. Довідка була здана до бухгалтерії відповідача, де на її основі було проведено нарахування зарплати за роботу безпосередньо в зоні відчуження - шифр 23. Проте перевірити правильність нарахування з застосуванням нормативно-правових актів не є можливим, так як відповідач знищів первинний документ-довідку у зв`язку із закінченням терміну його зберігання (а.с. 40-42).

Відповідно директив ДГШ ЗС України №63 від 14.04.93р. документи в/ч НОМЕР_1 знищені через радіоактивне забруднення.

Згідно розрахункових відомостей, ОСОБА_1 у березні 1987 р. нараховано 159,29 рублів до виплати, у квітні 1987 р. - 136,70 рублів, у травні 1987р. занесено у борг підприємства 57,91 рублів, у червні 1987р. занесено у борг підприємства 62,92 рубля, у липні 1987р. занесено у борг підприємства 62,92 рубля, у серпні 1987р. занесено у борг підприємства 62,92 рубля, у вересні 1987р. нараховано 1598,78 рублів до виплати (а.с. 29-35).

Відповідно до протоколу №1613 від 01.02.2010 УПФУ в Ковпаківському районі м. Суми позивачу призначена пенсія за віком за умови роботи за списками 1,2, ліквідаторів аварії на ЧАЕС, яка була призначена на підставі довідці про заробітну плату для обчислення пенсії за період з січня 1986 по грудень 1990 роки.

Згідно відповіді начальника УПФУ в Ковпаківському районі м. Суми пенсія призначена з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 та з 01.07.1986 по 21.11.2009р. У разі надання всіх необхідних документів управлінням буде розглянуто питання перерахунку пенсії (а.с.74-75).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що представлені розрахункові відомості не містять даних про нарахування позивачу середньої заробітної плати, збереженої за основним місцем роботи за період військових зборів з 12.05.1987 по 26.09.1987, тому задовольнив позов частково шляхом покладення зобов`язання на відповідача здійснити ОСОБА_1 нарахування середньої заробітної плати за основним місцем роботи за період його призиву до військових зборів. В задоволені інших позовних вимог відмовив через їх недоведеність належними доказами.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про порушення права позивача на збереження за ним середнього заробітку за основним місцем роботи під час призову як військовозобов`язаного запасу на військові збори для участі в ліквідації аварії на ЧАЕС, оскільки виплачена заробітна плата за шифром «23» у вересні 1987 року є заробітною платною нарахованою на підставі довідки, виданої військовою частиною після закінчення військових зборів. Факт нарахування заробітної плати на підставі зданої позивачем довідки відповідачем визнається.

Згідно підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофспільки від 10 червня 1986 р. N 207-7 вбачається, що оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

В доводах апеляційної скарги відповідач зазначає про оплату праці позивачу за час його перебування на військових зборах з урахуванням кратності та виплати за місцем роботи 100% тарифної ставки.

Окрім того, суд обґрунтовано визнав про законні вимоги позивача надати йому нову довідку для перерахунку пенсії, бо відповідно до п.7 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 №1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які прали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали в зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого часу (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідний період за зони небезпеки: 111 зоні 5,11-4,1-3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Суд першої інстанції на законних підставах зобов`язав товариство видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату за 19987-1991 роки з внесенням відповідно перерахунку змінами за травень, червень, липень, серпень, вересень 1987 року для подальшого пред`явлення до управління Пенсійного Фонду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, бо згідно розрахункової відомості за вересень 1987р. позивачу була нарахована за шифром «23» - оплата за час виконання державних обов`язків складає 1861,70 руб. та за шифром «25» - оплата чергової відпустки робітникам - 38,34 руб.

Відповідно до розрахункових відомостей за березень вересень 1987р. ОСОБА_1 у березні 1987 р. нараховано за шифром «02» - оплата за відрядними розцінками - 159,29 рублів до виплати, у квітні - 136,70 рублів, а у травні 1987р. за шифрами «02» та «71» - премія за виконання особливо важливих виробничих завдань, тільки 58,61 рублів, бо останній працював на підприємстві до 12.05.1987р. У червні вересні 1987р. нарахувань за шифрами «02», «44», «71», які відображають нарахування заробітної плати за основним місцем роботи не відбувалось, а тому, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачу не нараховувалась заробітна плата за основним місцем роботи у розмірі середнього заробітку за час призову на військові збори.

Відповідно до п. 73 Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб звільнених з військової служби в запас, та їх сімей, затвердженого постановою Ради міністрів СРСР від 17.02.1981 р. № 193, за робітниками, службовцями і колгоспниками, призваних на збори або залучених до командирських навчань, зберігається за час зборів (командирських навчань), включаючи і час в дорозі до військової частини і назад, займана посада (робота) та виплачується їм по місту роботи середній заробіток.

Крім того, згідно з Інструкції про порядок матеріального забезпечення громадян СРСР при призові на дійсну військову службу і проходження служби в запасі (п. 4, 16), затвердженої постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 22 квітня 1982 р. N 95/4-132, за робітниками, службовцями і колгоспниками, призваними на збори, зберігався середній заробіток як по основній, так і по суміщуваній роботі за весь час зборів, включаючи час в дорозі до військової частини і назад та посада (робота). Середній заробіток, із розрахунку якого провадилися виплати, передбачені Інструкцією, обчислювався із розрахунку останніх двох календарних місяців роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві, організації, установі менше двох місяців, обчислення провадилося із розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час.

Робітникам і службовцям, для яких застосовувалася почасова оплата праці, яка не змінювалася по днях і місяцях (оклад або ставка без доплат і надбавок або з постійними надбавками і доплатами), за час протягом якого зберігається середній заробіток, розрахунок провадився із зазначеного заробітку. У разі зміни заробітку ( у вигляді хвороби та інше) розрахунок проводиться в загальному порядку.

Таким чином, заробітна плата у розмірі середнього заробітку за основним місцем роботи нараховується та сплачується щомісячно.

Враховуючи викладене, позивач довів в судовому засіданні про порушення його права на збереження за ним середнього заробітку за основним місцем роботи під час призову як військовозобов`язаного запасу на військові збори для участі в ліквідації аварії на ЧАЕС ґрунтуються на вимогах матеріального права, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Вирішуючи питання строків звернення до суду з вимогою про зобов`язання товариство нарахувати середню заробітну плату, збережену за основним місцем роботи, за період проходження військових зборів з 12.05.87р. по 26.09,87р., суд першої інстанції помилково послався на статтю 233 КЗпП. в її редакції, яка набрала чинності відповідно до Закону України «Про внесення змін і доповнень, що стосуються розгляду індивідуальних трудових спорів, до Кодексу законів про працю Української РСР та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів» від 18 лютого 1992 року N 2134-XII.

Оскільки, відповідно до КЗпП в редакції, яка діяла на час здійснення нарахування ОСОБА_1 заробітної плати у вересні 1987 року, питання строків звернення за вирішенням трудових спорів визначалось ст.232 цього Кодексу і частиною першої цієї статті було передбачено, що робітники і службовці можуть звертатися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про порушення свого права, а в справах про звільнення - до районного (міського) народного суду в місячний строк з дня вручення наказу про звільнення.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, дізнавшись випадково у січні 2015 року про нарахування у вересні 1987 року заявникові належних сум у повному обсязі, він 17 січня звернувся до товариства з проханням про проведення перерахунку заробітної плати за час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, внесення змін до особистого рахунку та видачу йому нової довідки про заробітну плату для призначення пенсії, про що йому було відмовлено листом від 23.02.2015р. На його друге звернення до товариства, прохання залишилось не задоволеним. У заяві до суду про поновлення строку звернення до суду він просив визнати ці обставини поважними і поновити строк.

Як зазначено вище, права щодо оплати праці позивача під час нарахування позивачеві у вересні 1987 року заробітної плати за місцем роботи з урахуванням пільг визначених постановою ЦК КПРС, Президіуму Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986р. № 524-156, розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс (постанова Ради Міністрів Української РСР від 08.05.1986 № 168-5, постанова Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професіональних союзів від 10.06.1986р. №207-7). якими регулюються умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища, було порушено і триває до цього часу, а на звернення ОСОБА_1 до товариства у січні місяці 2015 року не було відновлено, тому немає підстав вважати, що ним пропущений тримісячний строк на час подання позову до суду 28.04.2015.

Такий принцип застосування строків звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, закладений в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012р. у справі №4-рп/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237-1 цього кодексу, передбачає, що перебіг тримісячного строку встановлений ст. 233 КЗпП розпочинається з дня коли звільнений працівник дізнався або повинен дізнатися про те, що власник, з вини якого відбулось порушення, фактично відновив порушене право працівника.

Що стосується строків звернення до суду з вимогою про видачу нової довідки із змінами заробітної плати для нарахування пенсії, то такий строк позивачем не порушено.

Застосування судом першої інстанції при вирішені спору статті 233 КЗпП не вплинуло на висновки суду. Рішення суду відповідає вимогам статей 213,214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: