Провадження №2/751/122/15
Рішення

Іменем України

17 січня 2015 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Гармаш-Лящинська М. В.

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

27.11.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_6 24.03.2014 за № 210. Обґрунтовуючи позовну заяву тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 у зв'язку з ішемічною хворобою серця. Після поховання матері, він звернувся до нотконтори з заявою про прийняття спадщини, проте через 6 місяців після звернення йому стало відомо, що 24.03.2014 його мати подарувала молодшому брату - ОСОБА_3, належну їй на праві власності 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Вказує, що подарована власність має наступні характеристики: загальна площа 88,9 кв.м, що складає 1/4 частину всього будинку, житлова площа - 48,4 кв.м, будинок одноповерховий з надвірними будівлями, в які входять: літня кухня «Б-2», «б-1», «б1-1»; сараї «в-1», «д-1», «д1-2», «Е-1», «л-1»; гаражі «В-1», «Г-1»; баня «Д-1»; убиральні «Ж-1», «К-1»; погріб «е-1». Зазначає, що за життя мати бажала, щоб після її смерті житловий будинок зі всіма надвірними будівлями, крім двоповерхової літньої кухні «Б-2», належав молодшому брату ОСОБА_3 - відповідачу по справі. Померла обґрунтовувала своє бажання тим, що позивач за свої власні кошти збудував літню кухню і в період з 1975 року по 1986 рік проживав в ній разом з дружиною та дітьми, після чого там проживала його донька ОСОБА_11, а після - син. На даний момент у літню кухню він провів водопровід, каналізацію, зробив ванну кімнату та туалет. Зазначає, що у 1996 році його сім'я отримала квартиру, а коли його син одружився та у них народилася дитина, син почав проживати і проживає на даний момент зі своєю сім'єю в літній кухні. Фактично літня кухня являється невеликим житловим будинком у два поверхи, на другому поверсі якого знаходяться дві кімнати та веранда, а на першому - кухня-їдальня, ванна кімната та туалет. Всі комунальні послуги за літню кухню сплачує його син. Зазначає, що літню кухню він збудував за власні кошти - купував всі будівельні матеріали, розраховувався з будівельниками, крім того, він та його дружина вкладали не лише матеріальні кошти, а й фізичну працю в будівництво. Його батьки намагалися оформити дану забудову на нього, проте юридично цього зробити не могли через ряд труднощів, тому дана забудова багато років вважається літньою кухнею. Тому він був вкрай здивований, дізнавшись, що за три тижні до своєї смерті мати замість заповіту уклала договір дарування з ОСОБА_3 на все своє майно, в тому числі і на літню кухню. Вважає, що мати уклала даний договір під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки останній місяць вона тяжко хворіла, не підіймалася з ліжка, не виходила з дому, не могла самостійно піклуватися про себе, харчуватися, відвідувати лікаря, придбавати ліки, вона морально та фізично залежала від відповідача і його співмешканки, які обмежили спілкування інших осіб з матір'ю. Вважає, що брат скористався хворобою матері та створив усі умови для її ізоляції від родичів та друзів, а також забирав її пенсію та продукти, які передавались для матері. В результаті такого психологічного тиску на 88-річну хвору жінку, вона опинилася в край важкій моральній, матеріальній і фізичній залежності від відповідача та його співмешканки, тобто під впливом вкрай важких для неї обставин. Скориставшись безпорадністю матері, похилим віком, хворобою, матеріальною залежністю, відповідач запросив нотаріуса в будинок, де проживала мати, за три тижні до її смерті, для укладення договору дарування. Вважає, що мати підписала договір всупереч справжній волі та бажання, внаслідок застосування до неї психологічного впливу зі сторони відповідача, від якого залежало її життя. Посилаючись на ст. 215, ч. 1 ст. 233 ЦК України, Постанову ПВСУ № 9 від 06.11.2009 просить задовольнити його позовні вимоги.

У судовому засіданні позивач ти його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач зазначив, що неодноразово пропонував покійній матері переїхати жити до нього, проте остання з невідомих причин відмовляла йому в цьому.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.33-34).

Свідок ОСОБА_7, подруга дружини позивача, у судовому засіданні показала, що в кінці березня 2014 року вона була в гостях у покійної ОСОБА_5, яка знаходилася у дуже поганому фізичному стані і скаржилася на поганий догляд за нею з боку відповідача.

Свідок ОСОБА_8, сусідка по спірному домогосподарству, у судовому засіданні показала, що з січня 2014 року покійна ОСОБА_5 була в дуже поганому фізичному стані, доступ до неї був вільним, скаржилася на догляд за нею. Зазначила, що ОСОБА_5 більше любила відповідача. За життя ОСОБА_5 хотіла, щоб після смерті все майно перейшло меншому сину (відповідачу), оскільки старший син (позивач) був наділений житлом.

Свідок ОСОБА_9, сусідка покійної ОСОБА_5, у судовому засіданні вказала, що в кінці березня 2014 року вона була в гостях у покійної ОСОБА_5, яка була в дуже поганому фізичному стані і скаржилася на догляд за нею, а також остання казала, що підписувала якусь невідому бумагу.

Свідок ОСОБА_10, товариш і сусід відповідача, у судовому засіданні показав, що покійна ОСОБА_5, незважаючи на свій поганий стан здоров'я, ніколи не скаржилася як на свій стан, так і на догляд за нею.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступник підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88 років померла мати позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.17).

Причиною смерті останньої послугувала ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз (а.с.20).

Крім того, судом встановлено, що 24.03.2014 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали договір дарування частини житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 210, відповідно до якого дарувальниця передає у власність обдаровуваного 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка має наступні характеристики: загальна площа 88,9 кв.м; житлова площа 48,4 кв.м; кількість поверхів один; з надвірних будівель - літня кухня «Б-2», «б-1», «б1-1»; сараї «в-1», «д-1», «д1-2», «Е-1», «л-1»; гаражі «В-1», «Г-1»; баня «Д-1»; убиральні «Ж-1», «К-1»; погріб «е-1» (а.с.16).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В позовній заяві позивач зазначає, що договір дарування вчинено померлою матір'ю під впливом тяжкої хвороби і на вкрай невигідних умовах, а саме: що вона була матеріально залежною саме від відповідача та через свою хворобу і безпомічність потребувала догляду та лікування останнього.

Проте, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази щодо наміру померлої дарувальниці, після своєї смерті, передати відповідачу належну їй на праві власності частину спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд ще за довго до своєї смерті (а.с.35) і часткової реалізації вищезгаданих намірів ще за своє життя (а.с.55,56) та беручи до уваги покази свідка ОСОБА_8, яка в судовому засіданні показала, що у відчужувача за договором залишалися наміри передати відповідачу вищезазначену частину належного їй нерухомого майна і безпосередньо на кануні своєї смерті, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем не було доведено, що за відсутності обставин, що послугували смерті довірителя (хвороба, вік) правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Більш того, враховуючи наявну у дарувальника фактичну можливість бути доглянутою безпосередньо самим позивачем по справі, сам по собі хворобливий стан ОСОБА_5, що послугував її смерті, не може розцінюватися судом, як тяжка для неї обставина у розумінні ст. 233 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 208-209, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Г. Деркач