Справа № 159/3068/13-ц
Провадження № 2-др/159/1/15
м. Ковель 23 січня 2015 року
Ковельський міськрайонний суд Волинської області
під головуванням судді Луньової Т.М.,
за участю секретаря - Канашкової О.М.,
прокурора - Антонюк А.П.,
представника позивача - ОСОБА_2,
відповідача - ОСОБА_3,
представника служби у справах дітей - Гупіка М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна за заявою позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме визнати право власності позивача ОСОБА_1 на 54/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1; визнати право власності відповідача ОСОБА_3 на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1 та визнати право власності відповідача ОСОБА_5 на 8/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи вимоги заяви позивач посилається на наступні обставини. 27 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою у якій прохала суд визначити ідеальні частки у праві спільної часткової власності співвласників у новоствореному об'єкті нерухомого майна - квартирі АДРЕСА_1, з урахуванням часток, що належали сторонам у квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4, до реконструкції вказаних квартир та об'єднання вказаних квартир у один об'єкт нерухомого майна з адресним номером квартира АДРЕСА_1, з розрахунку належності: позивачеві ОСОБА_1 частки площею 102,18 м.кв. (20,13 м.кв. в квартирі АДРЕСА_1, 22,4 м.кв. в квартирі АДРЕСА_4 та 59,65 м.кв. в добудові); відповідачеві ОСОБА_5 частки площею 10,07 м.кв. (10,07 м. кв. в квартирі АДРЕСА_1); відповідачеві ОСОБА_3 частки площею 59,65 м.кв. (в добудові).
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року позов було задоволено частково, ухвалено визнати право позивача ОСОБА_1 на 54/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1; визнати право відповідача ОСОБА_3 на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1; визнати право відповідача ОСОБА_5 на 8/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1.

21 лютого 2014 року судове рішення набрало законної сили, а 27 березня 2014 року позивач з пакетом необхідних документів звернулась в Реєстраційну службу Ковельського міськрайонного управління юстиції з заявою про реєстрацію права власності на 54/100 ідеальної частини у новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1. Однак, Реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції позивачеві було відмовлено у реєстрації права спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна в квартирі АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що визнаючи за позивачем право на певну частку у новоствореному майні, суд не зазначив, що позивач набула саме право власності на вказану частку нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 заяву про ухвалення додаткового рішення підтримали з підстав, зазначених у заяві, прохають суд ухвалити додаткове рішення, яким визнати право власності позивача ОСОБА_1 на 54/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1; визнати право власності відповідача ОСОБА_3 на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1 та визнати право власності відповідача ОСОБА_5 на 8/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти ухвалення додаткового рішення. Заперечуючи проти ухвалення додаткового рішення посилається на ч.2 ст. 220 ЦПК України, якою передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Оскільки виконання рішення у даній справі, в основній його частині, не передбачає видачі виконавчого листа, вимоги позивача щодо ухвалення додаткового рішення вважає безпідставними. Вважає, також, що необхідність встановлення варіантів поділу новоствореного об'єкта нерухомого майна в натурі, не перебуває в залежності від ухвалення судом додаткового рішення. Вважає, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд не врахував тієї обставини, що позивач ОСОБА_1 у межах цивільної справи №2-910/2009, фактично відмовилась від половини квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 та відповідно від добудов до вказаних квартир, у зв'язку з чим новостворене майно не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Вважає, що рішенням суду порушено право власності неповнолітньої дитини сторін, ОСОБА_7, на частку у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, що не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Згідно ст.. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не хвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи №159/3068/13-ц, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, заявник посилається на п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України, згідно якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Ухвалою суду від 07 липня 2014 року було відмовлено в ухваленні додаткового рішення з тих підстав, що рішення суду від 16 січня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна ухвалено у відповідності і у межах заявлених позовних вимог, а відтак зава позивача про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Ухвалою колегії судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області від 25 вересня 2014 року ухвалу Ковельського міськрайонного суду від 07 липня 2014 року скасовано, зокрема з тих підстав, що в рішенні суду від 16 січня 2014 року, яке набрало законної сили, Ковельський міськрайонний суд Волинської області, захистивши право позивача, не зазначив у резолютивній частині, яке конкретно речове право визнано за кожною із сторін. Ухвалою колегії судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2014 року скасовано ухвали Ковельського міськрайонного суду у даній справі від 21 жовтня 2014 року про задоволення самовідводу та від 24 листопада 2014 року про відмову в ухваленні додаткового рішення. Питання про ухвалення додаткового рішення передано на новий розгляд у склад суду, який ухвалив основне рішення у даній справі від 16 січня 2014 року.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою у якій прохала суд визначити ідеальні частки у праві спільної часткової власності співвласників у новоствореному об'єкті нерухомого майна - квартирі АДРЕСА_1, з урахуванням часток, що належали сторонам у квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4, до реконструкції вказаних квартир та об'єднання вказаних квартир у один об'єкт нерухомого майна з адресним номером квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року позов було задоволено частково, ухвалено визнати право позивача ОСОБА_1 на 54/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1; визнати право відповідача ОСОБА_3 на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1; визнати право відповідача ОСОБА_5 на 8/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1. (т.2 а.с. 66-69).

Необхідність визначення розміру часток кожного із сторін у праві спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна по АДРЕСА_1 позивач обґрунтовувала необхідністю встановлення варіантів поділу житлової квартири в натурі з метою захисту прав позивача та малолітньої дитини сторін щодо володіння та користування вказаним житловим приміщенням, а також вказувала на те, що відмова відповідачів у добровільному порядку визначити та погодити належні кожному із співвласників розміри часток у новоствореному об'єкті нерухомості, позбавляє позивача можливості зареєструвати у передбаченому законом порядку своє право на частку у новоствореному майні.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, (співвласників) належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісні власність на майно.

Відповідно до ст. 356,357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Із рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року слідує, що суд при розгляді справи посилався на вказані статті ЦК, що регулюють право спільної власності та вирішив визнати право позивача ОСОБА_1 на ідеальну частку у новоствореному об'єкті нерухомого майна, однак при цьому не зазначив зміст права.

Вказана обставина вадить позивачеві у реєстрації за нею права власності на 54/100 ідеальної частки у новоствореному об'єкті нерухомого майна.

Частка, яка належить співвласникові у праві власності на майно, має назву ідеальної частки, тож ідеальними є частки у праві власності на річ. Відтак, ухвалюючи рішення 16 січня 2014 року у даній справі, встановивши обставини, якими підтверджувалось право спільної часткової власності сторін на новостворене нерухоме майно, суд повинен був зазначити у резулятивній частині рішення зміст права.

Заперечуючи проти ухвалення додаткового рішення, відповідач зазначає, що необхідність встановлення варіантів поділу новоствореного об'єкта нерухомого майна в

натурі, не перебуває в залежності від ухвалення судом додаткового рішення.

Такі твердження відповідача суперечать вимогам чинного законодавства. Зокрема, згідно ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Тобто дозвіл на реальний поділ жилого будинку (квартири), що безперечно тягне за собою переобладнання чи перепланування житлового приміщення, неможливо отримати не зареєструвавши у встановленому законом порядку права власності на нерухоме майно.

Також відповідачем вказується на ту обставину, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд не врахував тієї обставини, що позивач ОСОБА_1 у межах цивільної справи №2-910/2009, фактично відмовилась від половини квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 та відповідно від добудов до вказаних квартир, у зв'язку з чим новостворене майно не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Однак, у ході розгляду даної цивільної справи, при ухваленні рішення від 16 січня 2014 року обставини, на які посилається відповідач у своїх запереченнях, досліджувались судом.

Зокрема, визначаючи ідеальні частки співвласників у праві власності на об'єкт нерухомого майна суд виходив, у тому числі, з наступного: "Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 11 червня 2009 року було визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у цивільній справі № 2-910/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна за умовами якої ОСОБА_1 перейшла у власність частина квартири АДРЕСА_1, належна ОСОБА_3, унаслідок чого частка ОСОБА_1 у вказаній квартирі збільшилась до 2/3 частин.Не заперечуючи тієї обставини, що зазначена ухвала суду набрала чинності, відповідач ОСОБА_3 заперечує належність позивачеві 2/3 частини бувшої квартири АДРЕСА_1, оскільки право власності на вказану частину не зареєстроване за позивачем у передбаченому законом порядку. Крім цього, відповідач ОСОБА_3 вважає, що з огляду на ту обставину, що у ході розгляду цивільної справи № 2-910/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, позивач відмовилась від заявлених нею позовних вимог у частині поділу квартири АДРЕСА_4 та поділу іншого майна подружжя, провадження у даній цивільній справі слід закрити. Такі висновки відповідача ОСОБА_3 суд вважає хибними з огляду на умови мирової угоди від 11 червня 2009 року (т.1 а.с.119) та змісту відповідної ухвали суду від11 червня 2009 року, якою було визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у цивільній справі № 2-910/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна (т.1а.с. 118). Так, ні у заяві про затвердження мирової угоди, ні у відповідній ухвалі суду не йдеться про те, що решта майна, рухомого та нерухомого, (окрім квартири АДРЕСА_1), про поділ якого позивалась позивач ОСОБА_1, відходить у власність відповідача ОСОБА_3 Навпаки, за змістом мирової угоди та ухвали суду дійшовши згоди, щодо передачі у власність позивача ОСОБА_1 частки, належної відповідачеві ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, сторони дійшли до згоди, що все інше майно подружжя в судовому порядку ділитися не буде. Крім цього, станом на 11 червня 2009 року інспекцією ДАБК у Волинській області не було зареєстровано Декларації про готовність об'єкта, а саме квартири АДРЕСА_1, до експлуатації. А згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради №252 від 09 червня 2011 року квартирі загальною площею 171,90 кв.м., житловою площею 77,60 кв.м., після об'єднання двох квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 присвоєно адресний номер АДРЕСА_1. (т.1 а.с.18). З рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 13.01.2011 року №10131 убачається, що підставою для відмови у реєстрації за позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку приватизованої однокімнатної квартири АДРЕСА_1 стала та обставина, що за матеріалами інвентаризаційної справи станом на 11.09.2008 року, згідно проведеної технічної інвентаризації у зв'язку з проведеною добудовою з мансардним поверхом до частини житлового будинку, встановлено що квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 об'єднано і загальна площа квартири після реконструкції становить 171,9 кв.м., тобто не можна установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства." (витяг з рішення суду від 16 січня 2014 року а.с.45-48 т.2).

Крім цього, ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області Миронюка М.Г. від 19 серпня 2014 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності співвласників на ідеальні частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, а саме з тих підстав, що є таке, що набрало законної сили, рішення Ковельського міськрайонного суду від 16.01.2014 року. Ухвала є чинною.

Оскільки недолік рішення суду від 16.01.2014 року у даній справі може бути усунутий лише шляхом постановлення додаткового рішення із зазначенням в резулятивній частині основного рішення конкретного виду права, яке суд визнав за сторонами, заява позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 11, 220 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна задовольнити.

Визнати право власності позивача ОСОБА_1 на 54/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1.

Визнати право власності відповідача ОСОБА_3 на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1.

Визнати право власності відповідача ОСОБА_5 на 8/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуюча: Т.М.Луньова