Справа №471/1310/14-ц 13.01.2015 13.01.2015 13.01.2015
Провадження № 22ц-784/100/15 Головуючий у 1-й інстанції Губанова В.М.
Категорія 30 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

13 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,Яворської Ж.М.,

при секретарі Свіщуку О.В.,

за участю:

- позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

- представника позивача ОСОБА_4,

- представників відповідача Степанова В.І., Якименка О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року

за позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного підприємства «Агрофірма «Вікторія»

про

відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до приватного підприємства (далі - ПП) «Агрофірма «Вікторія» про відшкодування збитків.

Позивачі зазначали, що на підставі державних актів кожен з них є співвласником по ? частці земельних ділянок, площею 10,6060 га та 0,6221 га, розташованих на території Братського району Миколаївської області.

Вказані земельні ділянки перебували у користуванні ПП «Агрофірма «Вікторія» на підставі договорів оренди, укладених 01 грудня 2007 року.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2013 року зазначені договори оренди були визнані недійсними, але відповідач на їх вимогу земельні ділянки не звільнив і продовжив використовувати їх за цільовим призначенням.

Посилаючись на наведене, позивачі просили стягнути з відповідача на користь кожного з них по 28 206 грн. 86 коп. на відшкодування збитків, які розуміли у вигляді упущеної вигоди, яку вони могли б отримати, якби у 2013 році використовували належні їм земельні ділянки за призначенням, зокрема вирощуючи соняшник.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договори оренди спірних земельних ділянок до теперішнього часу не зняті з державної реєстрації, а отже вимоги позивачів про відшкодування збитків (упущеної вигоди) є безпідставними.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 травня 2012 року та від 08 травня 2012 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 07 вересня 2012 року видано Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 10.6060 га, та 0.6221 га, що розташовані на території Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області. Відповідно до вказаних державних актів позивачі є співвласниками зазначених земельних ділянок і кожному з них належить по ? їх часток.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2013 року визнано недійсними договори оренди земельних ділянок площею 10.6060 га, та 0.6221 га, укладені між колишнім їх власником ОСОБА_7 та ПП «Агрофірма «Вікторія».

Проте, після набрання чинності рішення Братського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2013 року відповідач без правових підстав до грудня 2013 року продовжував користуватися вказаними земельними ділянками.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування збитків, позивачі посилалися на те, що такі збитки їм спричинені внаслідок неправомірного зайняття відповідачем належних їм земельних ділянок, в зв'язку з чим вони (позивачі) у 2013 році були позбавлені можливості використовувати зазначені земельні ділянки за призначенням, тобто обробляти самостійно та вирощувати соняшник.

Аналогічні пояснення позивачі надали в судовому засіданні апеляційного суду.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо такі порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому розмір заподіяних збитків доводить позивач.

Відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження реальних збитків, чи розміру упущеної вимоги, як того вимагає Порядок. Довідки відділу статистики у Братському районі та управління агропромислового розвитку Братської райдержадміністрації про середню врожайність, реалізаційну вартість соняшника у 2013 році та середній розмір витрат по району вирощування соняшнику, на які посилалися позивачі, це лише припущення про ймовірний розмір суми.

Оскільки суд не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права та відмовив в задоволенні позову з інших підстав, колегія суддів вважає, що відповідно до п. 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування збитків слід скасувати, відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2, з інших мотивів, а саме за його недоведеністю.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 останньою не оскаржувалось, а ОСОБА_2 не наділений повноваженнями представляти інтереси від її імені, а тому в цій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування збитків скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до приватного підприємства «Агрофірма «Вікторія» про відшкодування збитків відмовити.

Рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного підприємства «Агрофірма «Вікторія» про відшкодування збитків залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: