Справа № 751/4899/15-ц Провадження № 22-ц/795/1955/2015 Головуючий у I інстанції -Овсієнко Ю. К. Доповідач - Горобець Т. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Скрипки А.А., Хромець Н.С.

при секретарі -Мартиновій А.В.

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки і піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

в с т а н о в и в :

У позові ОСОБА_1 просив суд зобов"язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні його з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши наступний порядок його участі у вихованні дитини:

- будь-якого дня у тижні (відповідно до його можливостей) з урахуванням відвідування дитиною дошкільного закладу (за попередньою домовленістю з відповідачем) обов"язково два вихідні дні поспіль (раз на місяць) спілкування з дитиною має відбуватись на території фактичного проживання позивача або на його розсуд, тобто:

- субота з 09-00( перший день) та до 21-00 неділі( другий день).

Дні визначаються за домовленістю між батьками окремо кожного разу шляхом попередньої усної домовленості ( при потребі письмової);

Крім того, позивач просив зобов"язати відповідача повідомляти його про стан здоров"я сина ( у разі погіршення його здоров"я) у формі усного або письмового повідомлення;

Також, просив зобов"язати відповідача повідомляти його термін від"їзду та місце перебування дитини за межами м.Чернігова шляхом письмового повідомлення ( з особистим врученням або цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше ніж за 10 днів перед від"їздом.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:

Зобов»язано ОСОБА_2 надавати можливість ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, забирати для спілкування малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матір»ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_2, кожної першої суботи та третьої неділі місяця з 10:00 до 18:00 години, в межах м. Чернігова за умови задовільного стану здоров»я дитини, повідомлення матері дитини про місце перебування, обов»язкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору 243 грн 60 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та не обгрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм морального, матеріального і процесуального права та без врахування положень ст.ст. 141,153,157 Сімейного кодексу України та положень ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року.

На думку апелянта, суд не сприяв повному, об"єктивному та неупередженому розгляду справи, не врахував специфіки його роботи за плаваючим графіком, не врахував, що він проживає і працює в іншому населеному пункті. Крім того, вважає не враховано судом, що відповідачка умисно чинить перешкоди у спілкуванні його з сином у зручний для спілкування час.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, пославшись на обставини, викладені у її обґрунтуванні. Зазначив, що таке рішення порушує не тільки його права як батька, визначені ст. 141,153,157 СК України та Законом України „Про охорону дитинства", а одночасно порушує права дитини на нормальний духовний розвиток, який можливий лише, коли дитина спілкується з обома батьками.

Відповідач у судовому засіданні апеляційну скаргу просила відхилити, вважаючи її безпідставною, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, оскільки воно ухвалене відповідно до закону та з врахуванням всіх обставин справи та інтересів малолітньої дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.12.2011 року, мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2013 року спільно не проживають, згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.02.2015 року місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 визначено з матір"ю ОСОБА_2 у АДРЕСА_3. Позивач ОСОБА_1 має постійне місце проживання у АДРЕСА_1. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.04.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Також судом встановлено, що добровільно домовитись щодо порядку та умов участі кожного із батьків у вихованні дитини, спілкуванні з нею, сторони не змогли, у зв"язку з чим спір з цього питання за заявою ОСОБА_1 розглядався органом опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради, де 23 березня 2015 року було прийняте рішення - визначено порядок участі батьків у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. З рішенням органу опіки та піклування ОСОБА_1 не погодився, вважаючи, що час для участі у вихованні та спілкуванні з сином для нього визначено недостатньо та без врахування особливостей його роботи за плаваючим графіком і проживання в іншому населеному пункті.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково та, визначаючи порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_1, суд першої інстанції врахував рішення органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 23 березня 2015 року, яким дозволено ОСОБА_1 забирати для спілкування малолітнього сина ОСОБА_3, який проживає разом з матір»ю, ОСОБА_2 в АДРЕСА_2, кожної першої суботи та третьої неділі місяця з 10:00 до 18:00 години, в межах м. Чернігова, за умови задовільного стану здоров»я дитини, повідомлення матері дитини про місце перебування, обов»язкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку. Суд виходив з того, що саме такий порядок участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкування з ним буде відповідати, перш за все, інтересам малолітньої дитини , яка не досягла 3 років.

З висновком суду та рішенням по суті спору погоджується колегія суддів апеляційного суду, вважаючи його таким, що ґрунтується на вимогах закону, яким регулюються спірні правовідносини та відповідає матеріалам справи і встановленим обставинам.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов"язані піклуватись про здоров"я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Фактів порушення судом першої інстанції при вирішенні спору зазначених норм закону, яким регулюються спірні правовідносини, та на які посилається апелянт, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Визначений оскаржуваним рішенням суду порядок участі ОСОБА_1 у вихованні його малолітнього сина та спілкування не свідчить про порушення батьківських прав позивача, а також прав та інтересів дитини. Жодних обставин чи конкретних фактів, які б свідчили про такі порушення, апелянтом не наведено, а судом не встановлено.

Вимоги ОСОБА_1 про зобов"язання відповідача письмово (у письмовій або усній формі, визначеній позивачем) інформувати його про стан здоров"я дитини, про необхідність та термін виїзду дитини за межі м. Чернігова, не грунтуються на законі, крім того, жодних фактів порушення прав позивача, захист яких він обрав саме у такий спосіб, матеріали справи не містять, що свідчить про правомірність рішення суду першої інстанції в цій частині вимог.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу а рішення суду першої інстанції залишає без змін, якщо дійде висновку, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: