У Х В А Л А

28 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сеніна Ю.Л., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, визнання зобов'язання виконаним та зобов'язання вчинити певні дії, визнання кредитного та іпотечного договорів такими, що припинили свою дію,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2013 року позов задоволено: визнано дії ПАТ «КБ «ПриватБанк» щодо нарахування суми винагороди за резервування ресурсів (комісії за дострокове погашення кредиту) за кредитним договором від 25 вересня 2008 року у розмірі 47 тис. грн протиправними, визнано зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором від 25 вересня 2008 року виконаним у повному обсязі, визнано кредитний договір від 25 вересня 2008 року таким, що припинив свою дію, визнано іпотечний договір від 17 вересня 2008 року таким, що припинив свою дію, зобов'язано ПАТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_4 оригінали правовстановлюючих документів, переданих банку 25 вересня 2008 року на підставі акту прийому-передачі, стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 114 грн 70 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 тис. 200 грн.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня

2014 року рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4, вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2014 року залишено без змін.

До Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статті 1, абз. 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 213 - 214, частини другої статті 224 і частини першої статті 335 ЦПК України.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального та процесуального права заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня, 18 вересня і 30 жовтня 2013 року та 9 квітня 2014 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Постановляючи ухвалу від 20 травня 2015 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції, який встановивши, що позивачкою не надано суду доказів щодо відсутності у неї заборгованості за кредитним договором та вимагання від неї відповідачем сплати суми винагороди за резервування ресурсів (комісії за дострокове погашення кредиту), відмовив у задоволенні позову.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня і 30 жовтня 2013 року, надані заявницею для порівняння, не містять правових позицій щодо спірних правовідносин, а вказують на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального та (або) процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2013 року постановлена у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та про визнання неправомірними нарахувань грошових коштів і збільшення процентної ставки за кредитним договором.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року постановлена у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначені ухвали касаційного суду від 26 червня 2013 року і 9 квітня 2014 року постановлені у справах з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог, ніж у справі, яку просить переглянути заявниця. До того ж суд касаційної інстанції в своїй ухвалі від 26 червня 2013 року залишив без змін ухвалене апеляційним судом рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання неправомірним нарахування і стягнення винагороди за резервування коштів.

Порівняння судових рішень, наданих заявником як приклад, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, визнання зобов'язання виконаним та зобов'язання вчинити певні дії, визнання кредитного та іпотечного договорів такими, що припинили свою дію за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко