Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/1730/14-ц Головуючий у 1-й інст. Нейло В.М.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання грошового зобов»язання припиненим

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року ,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з названим позовом. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 15.07.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № К2V4AN24298612, за яким відповідачу надано кредит в розмірі 10 898,71 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.07.2015 року. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором того ж дня було укладено договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач надав у заставу автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, модель:TF699Р, рік випуску 2008, тип ТЗ:легковий седан-В, № кузова /шасі:Y6DTF699P8W402954, реєстраційний номер: АІ 4168 ВТ, що належить йому на праві власності. В порушення умов договору відповідач зобов»язання не виконав, а тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2V4AN24298612 від 15.07.2008 року, яка станом на 30.09.2014 року складає 6 121,37 дол. США, що за курсом 12,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2014 року складає 79210,58грн., вилучити у відповідача ОСОБА_1 та передати в заклад ПАТ КБ „Приватбанк предмет застави автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, модель:TF699Р, рік випуску 2008, тип ТЗ:легковий седан-В, № кузова /шасі:Y6DTF699P8W402954, реєстраційний номер: АІ 4168 ВТ, що належить на праві власності ОСОБА_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу; звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ „Приватбанк з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ „ Приватбанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля в органах ДАІ України; стягнути з відповідача судові витрати.

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ „Приватбанк з вимогою про визнання грошового зобов»язання припиненим та визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги обгрунтовував тим, що 15.07.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитно заставний договір № К2V4AN24298612, відповідно до якого відповідач зобовязувався надати грошові кошти в розмірі 10898,71 дол. США у строк не пізніше 15.07.2008 року. Грошові кошти в розмірі та на умовах передбачених кредитним договором йому надані не були, у зв»язку з чим вважає, що грошові зобов»язання за кредитним договором, виражені в доларах США, є припиненими, а кредитний договір підлягає до визнання недійсним. Вказав, що кошти, передбачені п.17.1.1 кредитного договору на рахунок позичальника не перераховувалися, валютний рахунок для перерахунку кредиту також не відкривався, що свідчить про порушення виконання зобов»язання Банком. Проведення валютних операйій не узгоджується з Банкіською ліцензією та письмовим Дозволом НБУ, що дає підстави вважати, що позичальник кредиту готівкою в доларах США за кредитним договором не отримував, а тому кредитний договір є неукладеним.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити повністю, ухвалити нове рішення про визнання грошового зобов»язання припиненим та визнання кредитного договору недійсним. Доводи наведені в апеляційній скарзі є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.07.2008року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № К2V4AN24298612 на суму 10 898,71 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом для придбання автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO з кінцевим терміном повернення кредиту до 14.07.2015 року /а.с.13-15/.

В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитно-заставним договором відповідач надав у заставу банку автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, модель: TF699Р, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова /шасі:Y6DTF699P8W402954, реєстраційний номер: АІ 4168 ВТ, що належить йому на праві власності /а.с.16/.

Кредитно-заставний договір містить додаток №1 Графік погашення кредиту, яким визначено дату та суму щомісячного погашення кредиту у доларах США /а.с.16зв./.

Кредитно-заставний договір та Графік погашення кредиту підписано позичальником ОСОБА_1, що не заперечується останнім.

Відповідно до п.17.8 договору передбачено, що щомісяця, в період сплати позичальник зобовязаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 237,74дол. США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним/а.с.16/.

Додатковою угодою, укладеною між сторонами 17 квітня 2012року, до кредитного договору від 15.07.2008 року графік погашення кредиту викладено у новій редакції, відповідно до якої позичальник зобовязується надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж, починаючи з 17.04.2012 року) у сумі 269,92дол.США для погашення заборгованості за кредитним договором /а.с.112,113/.

Додаткова угода та Графік до неї підписані позичальником ОСОБА_1

За умовами кредитно-заставного договору банк, шляхом проведення обмінних операцій, що відображено на рахунку ОСОБА_1 та підтверджено меморіальними ордерами від 15.07.2008 року на обмін валюти та на перерахування, перерахував грошові кошти, а саме суму кредиту 10010,85 дол. США, що еквівалентно 46150грн. на рахунок АТ „Українська автомобільна корпорація в рахунок придбаного ОСОБА_1 автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, модель:TF699Р. Банк свої зобовязання виконав, надав кредит на придбання позичальником автомобіля, автомобіль придбано, що не заперечується ОСОБА_1, проте позичальник порушив умови договору щодо погашення кредиту та допустив заборгованість.

Із виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 № 0162 та розрахунку заборгованості Банку вбачається, що позичальник станом на 30.09.2014 року має заборгованість у розмірі 6 121,37 дол. США, що за курсом 12,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2014 року складає 79210,58грн. яка складається з наступного: 4861,68 дол. США- заборгованість за кредитом, що еквівалентно 62910,14грн., 495,35 дол. США заборгованість по відсотках за користування кредитом, що еквівалентно 6409,83грн; 658,52грн. (50,89 дол. США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 5222,06грн. (403,56 дол. США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250грн. (19,32 дол. США) - штраф (фіксована частина); 3759,97грн. (290,57 дол. США) штраф (процентна складова) /а.с.6-9/.

Позивачем на адресу відповідача направлялось повідомлення про дострокове повернення частини позики і звернення стягнення на майно, проте залишилось без належного реагування /а.с.11/.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України, згідно з ч. 2 якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно.

Звернення стягнення на предмет застави передбачено пунктом 13 договору, згідно якого у випадку порушення заставодавцем (позичальником) зобов'язань за кредитним договором або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад.

На підставі умов кредитного договору, ст.ст.19,20 Закону України «Про заставу», ст.ст.25,28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог первісного позивача.

Апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо незаконності рішення суду в частині задоволення первісного позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду щодо відмови в задоволенні зустрічного позову.

Так, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що передбачені договором кошти в сумі 10898,71дол. США через касу банку надані не були, з наданих позивачем виписок з рахунків також не вбачається перерахування позивачем на рахунок відповідача передбачених договором доларів США. Зазначає, що відповідно до п 17.4 договору передбачено, що кошти можуть бути перераховані на відповідні рахунки, однак не в доларах, а в гривні, тобто передбачає гривневий, а не валютний договір.

З такими доводами погодить не можна з огляду на наступне.

Згідно ст.ст.3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За положеннями ч.1 ст.628, ч.1 ст.638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, суть якої полягає, зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору.

Згідно ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства впливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 17.1. кредитно-заставного договору № К2V4AN24298612 від 15.07.2008 року, укладеного між сторонами, визначено загальний розмір кредиту 10898,71; валюта кредиту долари США; мета кредиту 10010,85дол. США для придбання позичальником автомобіля; 557,70 дол. США для оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту; 7,38 дол. США оплата коштів за реєстрацію предмета застави; 300,33дол. США оплата винагороди за надання фінансового інструменту; 22,45дол. США - оплата вартості поліса обов»язкового страхування цивільно правової відповідальності. Процентна ставка кредиту 15% річних, дата погашення 14.07.2015 року/а.с.16/.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що він погодився із сукупною вартість кредиту та валютою кредитування, метою кредитування, типом відсоткової ставки, строком, на який одержано кредит та варіанти його повернення, тощо. Отже, зазначені обставини свідчать, що позичальник ОСОБА_1 погодився на умови надання кредиту, останні його влаштовували, у тому числі умови договору щодо валюти кредитування та порядку виплати процентів.

Укладення кредитно-заставного договору було спрямоване на купівлю автомобіля, про що свідчить договір-купівлі продажу автомобіля №1258 від 1 липня 2008 року, укладений між АТ «Українська автомобільна корпорація» в особі начальника відділу продаж ТОВ «Автомобільний Центр Голосіївський» та ОСОБА_1 , за умовами якого автомобіль буде придбано покупцем за рахунок кредитних коштів, покупець гарантує, що розмір кредиту узгоджений з уповноваженим органом Банку, який приймає рішення про надання кредиту, вартість автомобіля становить 46250грн., покупець сплачує аванс у сумі 0,2% вартості автомобіля, тобто 100грн. /а.с.104-108/.

Кредит надається шляхом перерахування Банком суми кредиту на поточний рахунок продавця /п.1.3. договору купівлі продажу/.

Покупець повідомив банк, що якщо розрахунок не відбудеться протягом 7 календарних днів з моменту укладення цього договору , вартість автомобіля може збільшитись при відповідному збільшенні реєстру цін продавця на автомобілі /п1.4 договору купівлі-продажу/.

Відповідно до п.3.3 Кредитно-заставного договору № К2V4AN24298612 від 15.07.2008року Банк може видати позичальнику кредит, обравши, на власний розсуд, будь-який із наступних способів його видачі: 1) видати кредит у порядку, визначеному ст.17.4 договору; 2) видати кредит готівкою через касу банку; 3) видати кредит, перерахувавши відповідні кошти на рахунок позичальника. Кредитні кошти, видані Банком будь-яким із способів, визначеним цією статтею 3.3 договору, вважаються такими, що одержані позичальником від банку /а.с.13/.

Пунктом 17.4. Кредитно-заставного договору № К2V4AN24298612 від 15.07.2008 року визначено, що з урахуванням положень статті Договору 3.3. позичальник доручає Банку, без додаткового узгодження перерахувати кредит а) в сумі 46150грн. на поточний рахунок автосалону АФ «Автоцентр Голосіївський».

Із меморіального ордеру від 15.07.2008 року вбачається, що сума кредиту платника ОСОБА_1 10010,85дол. США / рахунок №0162 / була конвертована у гривню і в сумі 46150грн. наступним платежем перерахована на рахунок Української автомобільної корпорації /а.с. 253/.

Із виписки по рахунку №0162 ОСОБА_1 з 15.07.2008 року по 19.01.2015 року вбачається, що сума 10010,85дол. США та інші суми за кредитом були обмінені на гривню /а.с.98-102/.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. У разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України ).

За змістом ст. ст. 1046, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

Банк передав гроші ОСОБА_1 як плату за автомобіль шляхом зарахування наданого кредиту на рахунок продавця автомобіля, як це передбачено договором.

Відтак, кредитний договір є укладеним з моменту передачі Банком грошових коштів, порядок отримання яких був визначений у договорі і в подальшому не змінювався.

Як вбачається із матеріалів справи сторони домовились, що кредит надано позичальнику у доларах США з відповідною процентною ставкою за користування, сторони погодили, що наданий кредит буде перераховано банком у відповідний автоцентр та передбачили це у договорі.

На рахунок автоцентру були перераховані долари, конвертовані у гривню, що свідчить про те, що зазначений кредит є доларовим кредитом. Обмін валюти підтверджується випискою з рахунку та меморіальним ордером від 15.07.2015 року. Наведене підтверджується і рухом коштів по рахунку ОСОБА_1, який проводив розрахунки у доларах США, конвертуючи національну валюту при погашенні кредиту, про що свідчать платіжні квитанції /а.с.134-169/. Графік погашення платежів визначений у доларах США. Графік за додатковою угодою також визначено у доларах США /а.с.16,113/. Валюта кредиту у кредитно-заставному договорі, про що зазначено вище, визначена у доларах США/а.с.16/.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Як вбачається із матеріалів справи /а.с.92-97/ на день укладення спірного договору кредиту у Банка були наявні всі передбачені вищевказаними нормами права ліцензії на здійснення валютних операцій, відтак порушення валютного законодавства не відбувалось, а тому доводи позивача про те, що спірний кредитний договір укладено з метою приховання дійсного договору , а саме гривневого договору є безпідставним.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Спірний кредитний договір укладено сторонами 15 серпня 2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що банком було неправомірно надано кредитні кошти в іноземній валюті на час укладення спірного договору є безпідставними.

В апеляційній скарзі містяться посилання на те, що спірний кредитний договір є недійсним та неукладеним, оскільки позичальник кредиту готівкою в доларах США за кредитним договором не отримував.

Такі твердження є суперечливими, оскільки недійсним може бути визнано лише укладений договір. Неукладеність і недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки. Невиконання умов договору не може бути підставою для визнання його недійсним, таке може тягти за собою його розірвання або покладення обов'язку по виконанню зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді