Справа № 226/3547/15-ц
Провадження № 2/226/1579/2015
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Коваленко Т.О.,

за участі секретаря Трифонової І.О.,

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Димитров Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем ОСОБА_2 вона знаходиться в юридичному шлюбі з 18 червня 2011 року. Від спільного подружнього життя 31 жовтня 2011 року у них народився син ОСОБА_3. Відповідач постійно здійснює насильство в сімї, шляхом психічного та фізичного впливу внаслідок чого виникають сварки та скандали. На зауваження протиправної поведінки не реагує, результатів в зміні поведінки не має, окрім того агресивна неадекватна поведінка стала проявлятися в погрозах життя, систематичних нанесеннях тілесних ушкоджень. Відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивач просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні показала, що спільно з відповідачем проживали до 14 жовтня 2015 року. Припинили сімейні стосунки через застосування відповідачем сили, 14 жовтня 2015 року він її вдарив, погрожував, що її вб*є. До цього відповідач майже постійно після весілля її бив. Вона вважає, що зберегти сім*ю неможливо, жити далі з відповідачем однією сім*єю вона не бажає, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу, просить залишити їй прізвище ОСОБА_1. Син на даний час проживає з відповідачем, оскільки відповідач їй його не віддає. Спору щодо спільного майна між ними не виникало.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що він погоджується на розлучення з позивачем, але причина, зазначена у позові, на його думку не відповідає дійсності. 14 жовтня 2015 року ввечері позивач пішла відпочити з подругами, але додому повернулась лише вранці у стані алкогольного сп*яніння. Це його обурило і ввечері, коли вони обидва повернулись додому з роботи, у них виникла сварка в ході якої він дійсно дав ляпаса позивачу. Після цього позивач місяць додому не з*являлась. До цього він двічі застосовував силу до позивача. Протягом місяця позивач дитину не провідувала, зазначивши в телефонному режимі, що їй відомо, що з дитиною все добре і вона знає де вона перебуває. На цей час йому відомо, що позивач проживає з іншим чоловіком, тому зберегти сім*ю неможливо. Він не перешкоджає позивачу у побаченнях з сином і бажав би щоб позивач, якщо дитина буде проживати з нею, також не перешкоджала йому в побаченнях з дитиною.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011 року. Їх шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Красногорівської міської ради Марїнського району Донецької області за актовим записом № 28 (арк.спр. 4).

Сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр. 5).

Жодна із сторін відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому.

Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу.

Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу.

Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати.

Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення перед судом не порушувалось.

Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач заявила про своє бажання надалі носити своє шлюбне прізвище «Пономаренко», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи.

У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у зв*язку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.104 п.2, 105 п.3, 110 п.1, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 209, 212- 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (до шлюбу Драгайцева), зареєстрований 18 червня 2011 року виконавчим комітетом Красногорівської міської ради Марїнського району Донецької області за актовим записом № 28, розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище «Пономаренко».

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Т.О. Коваленко