АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/542/15 Головуючий в 1 інстанції - Фролов М.О.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Заришняк Г.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року в справі за позовом Комунального підприємства «Залізничне» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку з урахуванням сум передбачених ст. 625 ЦК України за період з 01.10.2011 року по 01.10.2013 року в розмірі 49 920, 77 грн. та судові витрати .

Повторним заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.10.2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Залізничне» заборгованість по договору за надані житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку в сумі 49 920 грн. 77 коп. та судовий збір 499 грн. 21 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року було скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості, який був виданий 30.10.2013 року.

Не погодившись з таким та рішенням суду, відповідач, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати повторне заочне рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В скарзі представник посилався на неповноту судового слідства, неналежну оцінку доказів, на невідповідність висновків суду обставинам справи та невірне застосування норм матеріального права. Так заборгованість відповідача не підтверджується наданими ПАТ «Київенерго» табуляграмами, тому, що вони не містять жодної інформації про надання послуг безпосередньо відповідачу, а стосуються послуг які отримав будинок. Табуляграми «Київводоканалу» містять приписки, тому, що відповідно до акту від 01 серпня 2007 року відповідно до показників лічильника холодної води, відповідачем було спожито набагато менше холодної води ніж виставив позивач.

Суд розрахунок заборгованості позивача вважав належним доказом, проте форма розрахунку позивача не встановлена жодним нормативним актом, а тому такий розрахунок не є належним доказом.

Також скарга містить доводи про те , що рішення суду за своїм змістом не відповідає вимогам ЦПК України.

В судове засіданні апеляційного суду відповідач та його представник не з`явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник позивача доводи скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положенням п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю) сторін споживач.

Згідно з вимогами ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 березня 2006 року відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення загальною площею 138,60 кв.м., яке знаходиться за адресою вул. Авіаконструктора Антонова 2/32 к.4 .

01 квітня 2008 року між сторонами був укладений договір № 450/3 «Про надання послуг з водо-теплопостачання водовідведення та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території».

Згідно п 2.1 вказаного договору відповідач щомісячно повинен сплачувати вартість фактично отриманих комунальних послуг згідно встановлених постачальником табуляграм.

Відповідно до п.2.2. договору тарифи можуть бути змінені за рішенням відповідних державних органів і застосовуються при розрахунках по цьому договору без додаткового погодження сторін.

Оплата повинна проводитись до першого числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до розрахунку заборгованості з 01.10.2011 року станом на 01 жовтня 2013 року заборгованість відповідача за спожиті послуги становить 48 299 грн. 73 коп.

На вказану суму заборгованості позивачем на підставі ст.. 625 ЦК України нараховано 3% річних, що складає суму 1621 грн. 04 коп.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду про встановлені обставини та наявність заборгованості, яка вказана в розрахунку позивача відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем табуляграми є неналежним доказами, колегія не приймає, тому, що за договором підписаним сторонами, саме за такими табуляграмами має проводитись нарахування заборгованості. Доказів того, що табуляграми надані позивачем містять будь-які приписки відповідач суду не надав. Посилання на акт за 2007 рік про невідповідність спожитої холодної води, показникам лічильника, встановлених в приміщенні відповідача колегія не приймає, тому, що вказані документи не стосуються періоду за який стягнута судом заборгованість, а саме періоду 2011-2013 рік. Апеляційна скарга не містить жодних посилань на докази, які б свідчили про те, що відповідачу в спірній період 2011-2013 року надано менше послуг ніж розрахував позивач. Посилання в скарзі на Постанову КМУ від 20 травня 2009 року № 529 та від 12.07.2005 року № 560, колегія не приймає,тому, що відповідно до вказаних постанов доказом наданих послуг можуть бути також інші документи, які підтверджують їх надання.

Посилання відповідача на те, що табуляграми містять лише відомості, щодо послуг, які отримав будинок, а не він конкретно, колегія також не приймає, тому, що відповідач не довів, що з урахуванням площі приміщення яке належить йому на праві власності, позивач нарахував йому суми до оплати за послуги, які він не отримував.

В апеляційній скарзі відсутні конкретні посилання на норми матеріального права, які були порушені судом.

Рішення суду за формою та змістом відповідає вимогам ст.213-215 ЦПК України, а доводи скарги в цій частині є безпідставні.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: