Справа № 347/1432/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015 м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області, в складі:

Головуючого - судді: Цалин Б.М.

Секретаря: Терлюжак Н.П.

З участю позивача ОСОБА_1

Представника позивача- ОСОБА_8

Відповідачки: ОСОБА_2

адвоката: Васютин М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та визнання права власності на майно а також про визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про вселення та визнання права власності на майно а також про визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом .

Позивач, ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову в збільшеному вигляді підтримав, суду пояснив, що він проживав однією сім»єю із ОСОБА_4 із 1985 року і по ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто по день її смерті.

За час їх спільного проживання в них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Для їх спільного проживання вони спочатку винаймали житло в різних власників в с.Старий Косів Косівського району. Діти ОСОБА_4від першого шлюбу - дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_6 проживали разом із ними. Весною 1991 року вони почали будувати власне житло. Земельну ділянку під будівництво та дозвіл на таке будівництво оформили на прізвище дружини ОСОБА_4 так як вона була місцевою жителькою с.Старий Косів Косівського району і їй було легше отримати землю.

На початку 1992 року вони спільно із дітьми перейшли проживати в новозбудоване житло. В основному всі роботи по будівництву виконував він особисто, а також посильну допомогу надавали і його родичі.

З часу одруження діти ОСОБА_4 перейшли проживати в інші населені пункти а саме дочка ОСОБА_4,відповідачка по справі ОСОБА_2 фактично проживає в с.Черганівка Косівського району а син ОСОБА_6 проживає в м.Коломия .

В 2003 році вони з ОСОБА_4 вирішили продати своє житло в с.Старий Косів і купити будинковолодіння в с.Рожнів Косівського району.

Договір купівлі - продажу житла був оформлений на ОСОБА_4 Ніякого непорозуміння з цього приводу між ними ніколи не було. В той час ніхто не піддавав сумніву його право на частину в будинковолодінні, в тому числі і діти ОСОБА_4

По місцю їх проживання всі знали, що вони з ОСОБА_4 є чоловік і дружина, спільно проживали та вели господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла а вже в квітні 2015 року дочка ОСОБА_4, відповідачка по справі, викинула з житлового будинку, що в с.Рожнів його особисті речі, заявивши, що він немає будь-якого відношення до даного житла. З метою уникнення конфлікту та сварок він змушений був забрати свої речі та перейти проживати у найману квартиру в с.Старий Косів Косівського району.

Згодом йому стало відомо, що рішенням виконкому Рожнівської сільської ради №168 від 26.11.2010 року його було знято з реєстрації місця проживання в житловому будинку, який вони з ОСОБА_4 купили в АДРЕСА_1.

Відповідно до відомостей в його паспорті гр..України наявна відмітка про реєстрацію місця проживання саме в с.Рожнів, фактично він з с.Рожнів не виїзжджав, місця свого проживання не змінював, а тільки тимчасово на час сезонних заробітків міг виїхати за межі місця проживання. До Рожнівської сільської ради щодо зміни реєстрації місця проживання він не звертався.

Незважаючи на відсутність реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, вважає, що тривалим проживанням і веденням спільного господарства з померлою, та значним грошовим внеском і особистою працею у створенні та утриманні господарства двору він нарівні з ОСОБА_4 має право на половину майна будинковолодіння, яке придбали спільно.

В ході розгляду справи йому стало відомо, що відповідачка ОСОБА_2 відповідно до норм спадкового права оформила спірне будинковолодіння в цілому на своє прізвище.

Враховуючи те, що спірне будинковолодіння фактично є його із ОСОБА_4, яка померла у вересні 2014 року , спільною сумісною власністю, спадкоємець ОСОБА_2 може претендувати на ту частку яка належить спадкодавцю, її матері, тобто на ? частину від будинковолодіння, що в АДРЕСА_1.

А тому просить свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом , що видане 17.03.2015 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Л.В. на прізвище ОСОБА_2 визнати нечинним та скасувати, постановити рішення суду про визнання за ним права власності на ? частину будинковолодіння , що в АДРЕСА_1 та вселити його у вказане житло.

Представник відповідача, ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача в збільшеному вигляді, суду пояснив, що ОСОБА_1 з ОСОБА_4 проживали однією сім»єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, придбавали різне майно, в тому числі і житло, за спільні кошти і своєю індивідуальною працею з 1985 року по день її смерті , тобто вересень 2014 року. Вони спільно побудували житловий будинок в с.Старий Косів Косівського району, який продали в 2003 році і в цьому ж році за виручені гроші купили житло в с.Рожнів. Після придбання житла в с.Рожнів вони спільно приводили його в стан придатний для нормального проживання, провели відповідні ремонти, купляли усі необхідні речі і продовжували вести спільне господарство. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

ОСОБА_1 спільно із своєю дружиною ОСОБА_4 створювали і користувалися спільною власністю з 1985 року по 2014 рік. Саме тому на їх правовідносини щодо спільної сумісної власності поширюються вимоги ст. 74 СК України. В той же час відповідно до вимог ст.355 ЦК України (глави 11 ЦК України (ред.1963 р.). право спільної власності виникає на підставі створенням тому числі і матеріальних цінностей, спільною працею, коштами. Саме позивач із ОСОБА_4 разом придбали, примножили і тримали у відповідному стані своє майно. Оформлення відповідних документів на житло на прізвище ОСОБА_4 мало місце тільки з тих міркувань, що позивач в основному заробляв гроші, будував різні об»єкти по території України, час від часу був відсутній вдома, а дружина більше мала можливість займатись оформленням документів.

Відповідачка ОСОБА_2, вимоги позову заперечила, суду пояснила, що посилання позивача ОСОБА_1 на те, що йому як спільна сумісна власність подружжя належить ? частина житлового будинку, що в АДРЕСА_1 є голослівним та безпідставним. Саме із наданими суду позивачем письмовими доказами, переконливо підтверджено, що право власності на спірне будинковолодіння набуто не ним, а її матір"ю ОСОБА_4, колишньою жителькою АДРЕСА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Доказом цьому є договір купівлі-продажу за №2238 від 22.12.2003 року, з якого вбачається, що покупцем спірного житлового будинку є лише її мати ОСОБА_4.

Посилання позивача на те, що він спільно із її матір"ю в 1991 році почав будувати житловий будинок, що в АДРЕСА_2, який, згодом, спільно з нею продали і на виручені гроші купили спірний житловий будинок в с.Рожнів Косівського району є абсолютно безпідставним та голослівним. Фактично житловий будинок, що в АДРЕСА_2 було придбано її матір"ю виключно на зароблені нею гроші. Згодом, на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2003 року житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані в АДРЕСА_2 були продані ОСОБА_4 і, є очевидним, що саме лише за її кошти і було придбано спірний житловий будинок в с.Рожнів Косівського району Івано-Франківської області. При умові, що позивачу, який не перебував з матір"ю у шлюбних стосунках, належала б бодай якась частка у цьому будинковолодінні, що в АДРЕСА_2, а тому він, з огляду на цю обставину, у договорі купівлі-продажу житлового будинку від 07.11.2003 року, обов"язково б значився як продавець нерухомого майна.

Однак такого не має і не могло бути, позаяк, лише її мати була єдиним власником того будинковолодіння.

Посилання позивача у позові на те, що він на рівні з її матір"ю в одинакових долях є співвласником житлового будинку, що в АДРЕСА_1, так як разом із нею проживав однією сім"єю, а тому у відповідності до положень ст.74 СК України, майно набуте ним та матір"ю за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, є аболютно безпідставним і не грунтується на нормах сімейного законодавства.

У додатку до свого позову ОСОБА_1 приєднав копію паспорта гр.України на своє ім"я серії НОМЕР_1, виданий Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 26 липня 2000 року. У цьому паспорті на стор.З є запис про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 народився в с.Снідавка Косівського району. На сторінці 10 паспорта у розділі "Сімейний стан" наявні відомості із написом "Куминський ЗАГС Псковськой обл. 11 квітня 1979 року зареєстровано шлюб з гр.ОСОБА_9, 1953 р.н." Тобто, є встановленим та доведеним факт, що, оскільки ОСОБА_1 з 11 квітня 1979 року і по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, 1953 р.н., а тому з огляду на це, будь-яких правових відносин щодо спільного проживання однією сім"єю з її матір"ю, виникнути не могло.

Будь-яких цивільно-правових угод між її матір"ю та позивачем ОСОБА_1 щодо придбання ними у спільну власність спірного будинковолодіння позивачем суду не надано і таких не існує в об"єктивній реальності, також не надано позивачем належних та допустимих доказів на його спільну участь з її матір"ю у будівництві житлового будинку та господарських споруд. Просить в позові відмовити.

Суд вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав:

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що з 1985 року з матір"ю відповідачки в справі ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 вони були пов'язанні спільним побутом та взаємними сімейними правами, обов'язками подружжя. За час їх спільного проживання вони побудували будинковолодіння , що в АДРЕСА_2, де проживали а згодом продали і за виручені кошти придбадли будинковолодіння в АДРЕСА_1 саме на ? частину якого він претендує як спільну сумісну власність подружжяю.

ОСОБА_1 в підтвердження підставності своїх позовних вимог в частині належності йому на праві спільної сумісної власності спірного будинковолодіння , що в АДРЕСА_1 долучено до матеріалів справи довідку видану Вербовецькою сільською радою № 136/02.2-18 від 28.04.2015 року (а.с.5) про те, що він був зареєстрований в господарстві ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 та знятий із обліку 24.12.2003 року і вибув на проживання в с.Рожнів. Відповідно до довідки Рожнівської сільської ради № 584/02.2-17 від 14.05.2015 року (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований в господарстві, головою двору та власником якого числилась ОСОБА_4, що в АДРЕСА_1. ОСОБА_10 по його ж заяві на підставі рішення виконкому Рожнівської сільської ради №168 від 26.11.2010 року знятий із реєтраційного обліку. А також позивачем долучено до матеріалів справи копію витягу з актового запису про народження їх із ОСОБА_4 сина, ОСОБА_11 народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 та який помер ІНФОРМАЦІЯ_7. Разом із тим суд звертає увагу, що матір"ю дитини вказано ОСОБА_12 в той час як позивач вказує, що спільно проживав із ОСОБА_4. Відомостей про те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_4 це є одна і та ж особа суду не представлено, а тому суд позбавлений можливості надати належну оцінку.

Так, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона на даний час виконує обов"язки Голови Рожнівської сільської ради і їй відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були зареєстровані в господарстві АДРЕСА_1 із 2000 р. На підставі власноручнаписаної заяви ОСОБА_1 виконкомом Рожнівської сільської ради прийнято рішення від 28.11.2010 року про знаття його із реєстраційного обліку із вказаного господарства із вибуттям в м.Київ. Власником домогосподарства являлась ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу. На даний час власником спірного будинковолодіння після смерті ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_2, як спадкоємець по заповіту після смерті ОСОБА_4

Факт зняття позивача із реєстраційного обліку із будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 підтверджено копією власноруч написаної останнім заяви (а.с.40) та копією рішення виконавчого комітету Рожнівської сільської ради № 168 від 26.11.2010 року

Свідок ОСОБА_15 ствердила в судовому засіданні, що позивач в справі ОСОБА_1 доводиться їй рідним братом, і їй добре відомо, що він із 1985 року проживав однією сім"єю із ОСОБА_4. Вона разом із своїм чоловіком та іншими родичами допомагали братові в проведенні будівництва будинковолодіння в с. Старий Косів, де він проживав спільно із ОСОБА_4 Згодом вони спільно продали своє господарство в с.Старий Косів та купили будинковолодіння в с.Рожнів Косівського району, хто являвся власником будинковолодіння їй не відомо. За час спільного проживання її брат ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_4 вели господарство, проводили ремонти та утримували будинковолодіння , окрім того позивач періодично їздив на тимчасові заробітки та утримував сім"ю.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні надали свідки ОСОБА_16 та свідок ОСОБА_17, які доповнили, що позивач із 1985 року із ОСОБА_4 вели спільне господарство, проживали однією сім"єю а після смерті ОСОБА_4 її дочка вигнала позивача із будинку.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що проживає по сусідству в с.Рожнів Косівського району, і їй відомо, що відповідачка ОСОБА_2 вигнала позивача із будинковолодіння, що в АДРЕСА_1, в якому останній проживав спільно із ОСОБА_4 однією сім"єю. Позивач ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 спільно вели господарство та постійно працював на тимчасових заробітках разом із її чоловіком а зароблені кошти передавав своїй дружині ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що він протягом декількох років спільно із позивачем працювали різними сезонним заробітками, в основному по будівництву, особисто він зароблені кошти позивачем на прохання останнього, пересилав на банківську картку його дружині ОСОБА_4. ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_4 вели спільно господарство, проводили ремонтні роботи та утримували господарство.

Суд не може взяти до уваги, як доказ участі позивача у веденні спільного господарства та проживання однією сім"єю із ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, пояснення вищевказаних свідків, які в основному являються близькими родичами та добрими знайомими. Окрім того пояснення вищевказаних свідків спростовуються поясненями свідка ОСОБА_19, який пояснив, що ОСОБА_4 знав більше 30 років. Остання мала на праві власності будинковолодіння в АДРЕСА_2. Протягом свого життя ОСОБА_4 працювала сезонними тимчасовими заробітками, складала кошти, купила будинок на розбір та побудувала новий будинок в АДРЕСА_2. Будівництво ОСОБА_4 проводила виключно за власні кошти про участь ОСОБА_1 йому не відомо, а якщо і зі сторони останнього була якась допомога, то не значна. Згодом ОСОБА_4 продала будинковолодіння в с.Старий Косів та за ті кошти придбала будинковолодіння в с.Рожнів. Йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 співпроживали періодично разом. Особисто він, як родич допомагав ОСОБА_4 у будівництві будинку в с.Старий Косів.

Свідок ОСОБА_20 ствердив, що він доводиться чоловіком відповідачки в справі, якій на праві власності в порядку спадкування належить будинковолодіння, що в АДРЕСА_1, саме в якому співпроживав позивач із ОСОБА_4, матір»ю його дружини. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 залишився проживати в цьому будинку однак їм періодично телефонували сусіди із с.Рожнів та повідомляли, що в будинку їх покійної матері позивач веде аморальний спосіб життя. Так, 25.04.2015 року він із дружиною приїхали в с.Рожнів до успадкованого будинковлолодіння, де застали позивача разом із іншою жінкою. При намаганні вияснити причину перебування в їх будинковолодінні чужої жінки, позивач пояснив, що протягом трьох днів забере свої речі і перейде проживати до іншої жінки. Будинковолодіння в АДРЕСА_1 в цілому належало матері його дружини ОСОБА_4. Ще за життя ОСОБА_4 їм було відомо, що позивач в справі окрім їх матері співпроживав із іншими жінками. Будинковолодіння в с.Рожнів було придбано ОСОБА_4 виключно за її власні кошти отримані за проданий нею будинок в с.Старий Косів Косівського району.

Відповідно до ст.3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Так, відповідно до положень ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння, що в АДРЕСА_1, він мав надати суду належні та допустимі докази того, що а ні він особисто а ні ОСОБА_4 не перебували у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, у додатку до свого позову позивач ОСОБА_1 сам же і долучив копію паспорта гр.України на своє ім"я серії НОМЕР_1, виданий Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 26 липня 2000 року (а.с.7) . У вказаному паспорті на стор.З наявний запис про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 народився в с.Снідавка Косівського району. На сторінці 10 паспорта у розділі "Сімейний стан" є внесено відомості -штамп із написом "Куминський ЗАГС Псковськой обл. 11 квітня 1979 року зареєстровано шлюб з гр.ОСОБА_9, 1953 р.н.."

Вказаний факт в судовому засіданні не заперечив і сам позивач, тобто встановленим, доведеним та неоспорюваним є факт, що ОСОБА_1 з 11 квітня 1979 року і по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, 1953 р.н., а тому положення ст.74 СК України поширюватися на нього не можуть.

Окрім того будь-яких цивільно-правових угод між позивачем та матір"ю відповідачки в справі - ОСОБА_4 щодо придбання ними у спільну власність спірного будинковолодіння позивачем суду не надано, як і не надано належних та допустимих доказів того, що спірне майно, будинковолодіння в АДРЕСА_1 було придбано за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Не надано беззаперечних доказів того, що останні вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, тобто що їх відносини носили усталений характер, що притаманний подружжю.

Факт реєстрації позивача до будинковолодіння , що належало на праві власності ОСОБА_4 в с.Ст.Косів а також в с.Рожнів Косівського району не може слугувати доказом ведення спільного господарства та проживання однією сім"єю.

Відповідно до змісту ст. ст.10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у звязку із чим не підлягають задоволенню його вимоги про визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні, вселення в житловий будинок та визнання нечинним і скасування свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, що видане 17.03.2015 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Л.В. на прізвище ОСОБА_2.

На підставі ст.74 СК України, ст.355 ЦК України та керуючись ст.ст. 213 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та визнання права власності на майно а також про визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом № 445 від 17.03.2015 року , виданного приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Л.В. на ім"я ОСОБА_2 про успадкування будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Б.М.Цалин