Справа № 740/2510/15
Провадження № 2/740/799/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі : головуючого - судді Кобилецького І.Ф.,

при секретарі Кубрак Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та суми індексу інфляції з належної при звільненні оплати додаткової відпустки ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства", в якій просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку по день фактичного розрахунку в сумі 28903 грн. 50 коп. та суму індексу інфляції з належної йому при звільненні оплати додаткової відпустки в сумі 420 грн. 21 коп., та понесені у справі судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.02.2014 року він був прийнятий на роботу в КП "ВУКГ" на посаду заступника начальника, а 13.03.2014 року, наказом № 26-К звільнений з роботи по п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

25.02.2014 року, відповідно до п.22 ст. 20 та п. 1 ст. 21 Закону №796, йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесеному до 2 категорії, надано додаткову оплачувану відпустку строком на 16 календарних днів.

Згідно довідки КП "ВУКГ" від 27.03.2014 року заборгованість по заробітній платі (відпускних) перед ним складала 1684,16 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.06.2015 року з відповідача на його користь було стягнуто 1684 грн. 16 коп. оплати додаткової відпустки, 6423 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (за період з 13 березня 2014 року по 29 травня 2014 року ), 500 гривень моральної шкоди, а всього стягнуто 8607 грн.16 коп.

В серпні 2014 року ВДВС Ніжинського МРУЮ відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного рішення суду. Виконавче провадження закрито 21.04.2015 року при встановленні повного фактичного виконання рішення, тобто, фактичним днем розрахунку є 21.04.2015 року.

У звязку з тим, що йому не сплачено середній заробіток за весь час затримки, а саме за період з 30 травня 2014 року по 21 квітня 2015 року, що складає 225 робочих днів, тому сума, яку слід стягнути з відповідача на його користь складає 28903,50 грн.

Крім того, відповідач повинен сплатити 420,21 грн. індексації заборгованості за період з 13.03.2014 року по 21.04.2015 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 повністю підтримали заявлені позивачем у позовній заяві вимоги і просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнала позовних вимог позивача і пояснила, що позивач порушив норми ЦПК України, звернувшись до суду з даним позовом, оскільки вже є рішення Ніжинського міськрайонного суду від 05 червня 2014 року у справі № 740/1637/14, з таким же предметом спору, на тих же підставах і до того ж відповідача, яке вже набрало законної сили і повністю виконане.

Зазначеним рішенням суду позов ОСОБА_1 було задоволено частково і стягнуто з КП "ВУКГ" на його користь суму заборгованості по оплаті додаткової відпустки в сумі 1684,16 грн., компенсацію за затримку розрахунку за період з 13 березня 2014 року по 29 травня 2014 року у розмірі 6423 грн. середнього заробітку по день фактичного розрахунку та 500 грн. моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2014 року рішення Ніжинського міськрайонного суду було змінено, і було зменшено суму стягнутого середнього заробітку за затримку розрахунку з 6423 гривень до 1684 гривень.

На підставі цього рішення відповідач вже поніс відповідальність, визначену ст.117 КЗпП України, у звязку з несвоєчасним розрахунком при звільненні.

У даному ж позові позивач фактично ставить питання про стягнення сум за невиконання рішення суду в період з 05.06.2014 року по 21.04.2015 року, але ст. 117 КЗпП України не передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності.

Позивач звернувся до суду з порушенням тримісячного строку, встановленого ст. 233 ч. 1 КЗпП України. Вимоги про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та суми індексу інфляції не є вимогами про стягнення зарплати, а тому посилання позивача на ч. 2 ст. 233 КЗпП України є безпідставні.

Позивач посилається на постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.04.2015 року, як на підтвердження фактичного розрахунку з ним по заборгованості.

Насправді, ВДВС Ніжинського МРУЮ на його користь було перераховано суму боргу частинами - 23.03.2015 року у сумі 5898,23 грн. та 02.04.2015 року 2708,93 грн.

Враховуючи те, що позивач предявив до ДВС виконавчий документ, у якому було помилково зазначено суму стягнення з КП "ВУКГ" 8607,16 грн., а не визначену рішенням суду суму 3868,16 грн., то фактично з ним розрахунок було проведено 23 березня 2015 року, навіть у більшому розмірі.

Крім того, позивачем невірно пораховано робочі дні, оскільки він був прийнятий на роботу на 4-х денний робочий тиждень.

У звязку з цим, просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи є копія рішення Ніжинського міськрайонного суду від 05.06.2014 року та копія рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28.07.2014 року, яким було змінене рішення Ніжинського міськрайонного суду, відповідно до яких позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково і з КП "ВУКГ" на його користь стягнуто 1684,16 грн. оплати додаткової відпустки, 1684 грн. середнього заробітку за затримку при звільненні, 500 грн. моральної шкоди, а всього 3868 гривень 16 коп.

В матеріалах справи є копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.04.2015 року за виконавчим листом № 2/740/583/14, виданого Ніжинським міськрайонним судом про стягнення боргу з відповідача в сумі 8607,16 грн. у звязку з повним виконанням рішення (а.с. 4).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5.

Таким чином, суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою). Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Ч.. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 зазначено , що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, в частині стягнення з відповідача на його користь 420,21 гривень індексації заробітної плати.

Щодо стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 28903,50 грн., то суд вважає необхідним задовольнити його частково з наступних підстав.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України ( у справі №6-144ц13), не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.06.2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28.07.2014 року, яким було змінене рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, з КП "ВУКГ" на його користь ОСОБА_1 було стягнуто 1684,16 грн. оплати додаткової відпустки, 1684 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку за період з 13 березня 2014 року по 29 травня 2014 року, та 500 грн. моральної шкоди, а всього 3868 гривень 16 коп.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу по виконавчому листу від 13.08.2014 року борг було перераховано частинами, а саме: 5898,23 грн. по платіжному дорученню від 18.03.2015 року, та 2708,93 грн. по платіжному дорученню від 02.04.2015 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.07.2015 року, яка набула законної сили, справа № 740/2857/15, виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає виконанню частково, в розмірі 4739 гривень.

Оскільки виконавчий документ було подано позивачем до відділу ДВС на загальну суму 8607 гривень 16 коп., яка значно перевищувала суму у 3868 гривень 16 коп., яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача, то фактично з позивачем було проведено повний розрахунок по заробітній платі 18 березня 2015 року.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 1 червня 2014 року по 18 березня 2015 року, що за 158 робочих днів, з урахуванням чотириденного робочого тижня, становить 20296,68 грн. (158 днів х 128,46 гривень середньоденної заробітної плати = 20296,58 гривень).

Враховуючи те, що розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, в даному випадку не відповідає загальним засадам трудового законодавства, оскільки не є співмірним з розміром заборгованої виплати, з часом затримки такої виплати, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 12400 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат, то в матеріалах справи є договір, укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 про надання правових послуг, проте будь які докази на підтвердження сплати позивачем коштів на користь адвоката за надання правових послуг в матеріалах справи відсутні, і тому в цій частині позивачу слід відмовити в задоволенні позову.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі за вимогами, що випливають з трудових правовідносин, звільняються від сплати судового збору, тому відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України судовий збір у розмірі 609 грн. слід тягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, ст. 116, 117 КЗпП України ,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на користь ОСОБА_1 420 гривень 21 коп. індексації оплати додаткової відпустки, 12400 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 червня 2014 року по 18 березня 2015 року, по день фактичного розрахунку, а всього стягнути з комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на користь ОСОБА_1 12820 (дванадцять тисяч вісімсот двадцять ) гривень 21 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» в дохід держави 609 гривень судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Кобилецький І.Ф.