АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/7678/15 Головуючий 1-ї інстанції - Федорова О.В.
Справа № 2-645/3968/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Пономаренко Ю.А., Черкасова В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми.

В обґрунтування позову посилалась на те, що між нею та відповідачкою у січні 2013 року було укладено договір про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, який повинен бути підписаний не пізніше 01 березня 2013 року та нотаріально завірений.

За умовами цього договору та з метою виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, вона передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 24 000 грн., що в еквіваленті становило 3 000 доларів США.

Оскільки відповідачка безпідставно відмовилась від укладання договору купівлі-продажу квартири, просила стягнути з останньої сплачену нею суму у розмірі 3 000 доларів США та неустойку, що складає 24 000 грн., а всього 48 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність., так як у серпні 2013 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. Також посилались на пропуск строку позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки, оскільки згідно з ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна скорочена позовна давність строком 1рік.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить касувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення питання по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений попередній договір, але оскільки він не був нотаріально посвідчений, він є нікчемним, однак такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 січня 2013 року сторони досягли попередньої згоди про укладення в строк до 01 березня 2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яку ОСОБА_1 повинна купити у ОСОБА_2, а остання мала намір її продати. Вказана домовленість була оформлена у вигляді письмового договору (а.с.8). Оригінал Договору наданий в судовому засіданні апеляційного суду.

За умовами п.3.2 цього договору та з метою виконання взятих на себе зобов'язань, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 24 000 грн., що в еквіваленті становило 3 000 доларів США.

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Тому судова колегія вважає встановленим той факт, що у межах зазначеної попередньої домовленості ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 24 000 грн. (еквівалент 3000 доларів США).

Посилання ОСОБА_2 та її представника на те, що вказану суму 24 000 грн. вона в свою чергу передала ОСОБА_3 відповідно Договору про взяття на себе обов'язку укласти договір купівлі-продажу від 06 лютого 2013 року у якої мала намір купити квартиру АДРЕСА_2 (а.с.57), правового значення не має, оскільки Договір від 31 січня 2013 року укладався тільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а ОСОБА_3 стороною по цьому договору не була.

ОСОБА_2 розпорядилася отриманою від ОСОБА_1 сумою на свій страх та ризик.

У визначений сторонами строк не пізніше 01 березня 2013 року основний договір купівлі-продажу не був укладений.

Відповідно до п. 5.1 Договору у разі не виконання зобов'язань, взятих на себе Продавцем він сплачує покупцю суму, вказану у п.3.2 та неустойку в розмірі 3 000 доларів США, що становить 24 000 грн.

Відповідно до п. 5.2 Договору у разі не виконання зобов'язань, взятих на себе Покупцем, сума, вказана у п.3.2. переходить до Продавця.

Встановивши вказані обставини справи та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що, оскільки Договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна сторонами укладений не був, тому отримані відповідачем кошти є авансом.

Відповідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Тобто внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати з договору, укладеного між сторонами.

Положення ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались.

Оскільки Договору купівлі-продажу зазначеного вище нерухомого майна відповідно Договору від 31.01.2013 року між сторонами укладено не було, то сплачені позивачкою в рахунок виконання договору кошти є авансом і повинні бути повернуті їй в тому розмірі в якому вони передавались.

Та обставина, що сторони 16 травня 2013 року уклали новий Договір про взяття на себе обов'язку укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (по якому авансова сума становила 1 000 доларів США) і 16 серпня 2013 року на виконання цього Договору уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, на правовідносини між сторонами по виконанню умов Договору від 31.01.2013 року не впливає, оскільки сплачена ОСОБА_1 сума у розмірі 24 000 грн. при розрахунках по договору купівлі-продажу квартири 16 серпня 2013 року зарахована не була.

Вказана обставина не заперечується ОСОБА_2 та підтверджується копією розписки ОСОБА_1 від 16 травня 2013 року із тексту якої вбачається, що вона згідна почекати повернення їй ОСОБА_2 коштів завдатку у розмірі 3 000 доларів США після того як ОСОБА_2 в свою чергу повернуть кошти за квартиру АДРЕСА_2 (а.с.55).

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 підтвердив той факт, що його довірителька пред'явила позов до ОСОБА_3 про стягнення 24 000 грн. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.10.2015 року провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду на 01.12.2015 року.

За таких обставин рішення суду першої інстанції як постановлене з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 24 000 грн. , у решті позовних вимог - відмовити за їх безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 авансову суму у розмірі 24 000 грн. (двадцять чотири тисячі гривень).

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення неустойки відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді