Справа №591/7242/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шершак М. І.
Номер провадження 22-ц/788/190/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

20 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М. , Семеній Л. І.

за участю секретаря -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2014 року

в справі за скаргою ОСОБА_6 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Ворони Оксани Валеріївни, заінтересована особа : ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з вказаною скаргою, в якій ставила питання про визнання неправомірними дії державного виконавця Відділу ДВС Сумського МУЮ Ворони О.В. щодо визначення заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів, виходячи з встановленого Законом України « Про Державний бюджет України на 2014 рік » прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просила визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 27.05.2014 року по 01.09.2014 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2014 року скаргу ОСОБА_6 задоволено, визнано незаконними дії державного виконавця, що полягали у визначенні заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із встановленого Законом України « Про Державний бюджет України на 2014 рік » прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для міста Суми. Визначено розмір заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_6 за період з 27.05.2014 року по 01.09.2014 року, виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права просить її скасувати, постановивши нову, якою відмовити ОСОБА_6 в задоволенні скарги.

Вказує, що суд, оскаржуваною ухвалою, фактично скасував судовий наказ від 21.07.2014 року, яким визначено розмір присуджених до стягнення аліментів, а саме: 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вважає також, що скаржник вибрала неналежний спосіб захисту своїх прав, так як вона не позбавлена права звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, визначивши їх або в частці від доходу боржника, або в твердій грошовій сумі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 та державного виконавця Відділу ДВС Сумського МУЮ Ворони О.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, матеріали справи Зарічного районного суду м. Суми №591/3691/14-ц провадження №2-н/591/822/14, та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 2) ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, 02 червня 2014 року Зарічний районним судом м. Суми, на підставі заяви ОСОБА_6, видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_9 в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.05.2014 року і до досягнення нею повноліття.

Даний судовий наказ набрав законної сили 21 липня 2014 року та постановою державного виконавця Відділу ДВС Сумського МУЮ Ворини О.В. від 22 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження №44137102 про стягнення аліментів у вищевказаному в розмірі ( а.с. 4 ).

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, при виконанні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, порушив встановлений порядок здійснення такого розрахунку, який встановлений ч. 3 ст. 195 СК України та п. 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України « Про виконавче провадження » встановлено, що виконавче провадження являється завершальною стадією судового провадження.

Зі змісту статей 11 та 74 вказаного Закону слідує, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для виконання рішення суду, у спосіб та в порядку, вставленому у виконавчому документі.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику в т.ч. і у разі, якщо виконавчий документ уперше надійшов на виконання.

На виконання вказаних вимог Закону, державним виконавцем Відділу ДВС Сумського МУЮ Вороною О.В. двічі : 22.07.2014 року та 09.09.2014 року проводився розрахунок заборгованості ОСОБА_4 по аліментам. Проведення повторного розрахунку заборгованості було викликаною помилкою у застосуванні законодавства щодо порядку визначення заборгованості по аліментах, яку виявив безпосередньо державний виконавець.

Вказані обставини підтвердила Ворона О.В. і у суді апеляційної інстанції.

Отже, саме дії державного виконавця щодо складання останнього з розрахунків і є предметом даної скарги. ОСОБА_6 вважає, що 09.09.2014 року розрахунок заборгованості проведено з порушенням норм чинного законодавства, мало місце заниження розміру аліментів з боку державного виконавця. Фактично скаржниця просить визнати вірним перший розрахунок заборгованості - від 22.07.2014 року.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суди розглядають справи, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений ч. 2 ст. 82 СК України - він не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розділом ІІ ЦПК України врегульовано наказне провадження.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виключний перелік вимог, які розглядаються в порядку наказного провадження, визначено статтею 96 цього Кодексу .

Зокрема, згідно п. 4) ч. 1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про присудження аліментів на дитину в розмірі 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства ) та необхідності залуження інших зацікавлених осіб.

У відповідності до статей 1 та 4 Закону України « Про прожитковий мінімум «, прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

З викладеного слідує, що ОСОБА_6 мала процесуальну можливість звернутись до суду або з позовом про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини, або з заявою про видачу судового наказу.

В позовному провадженні, як зазначалося вище, можуть бути заявлені вимоги про стягнення аліментів у частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі. В останньому випадку, аліменти представляють собою фіксовану суму коштів, яка не є одноразовим платежем, а є твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

Між тим, закріплюючи можливість стягнення аліментів в порядку наказного провадження, законодавець визначив безспірний розмір аліментів, які можуть бути стягнуті за даною процедурою ( 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ). Інший же розмір аліментів передбачає необхідність доведення обставин, зазначених у ч. 1 ст. 182 СК України, дослідження відповідних доказів та проведення судового засідання. Аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку слід вважати різновидом аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі, оскільки цей розмір аліментів є заздалегідь відомою величиною, він не є часткою від доходу платника та не поставлений у залежність від можливих щомісячних коливань його заробітної плати.

Як зазначалося вище, ОСОБА_6 зверталася до Зарічного районного суду м. Суми саме з заявою про видачу судового наказу про стягнення з аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( справа №591/3691/14-ц провадження №2-н/591/822/14 ). Із довідки-розрахунку від 09 вересня 2014 року вбачається, що державним виконавцем Відділу ДВС Сумського МУЮ Вороною О.В. розрахунок заборгованості ОСОБА_4 по аліментам був здійснений саме у відповідності з тим розміром аліментів, що був зазначений в судовому наказі ( а.с. 13 ).

Стаття 195 СК України, на яку помилково посилалися як ОСОБА_6 у скарзі на дії державного виконавця, так і суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки дана норма регулює порядок визначення заборгованості за аліментами, які присуджені у частці від заробітку ( доходу ), а таке рішення на користь стягувача не ухвалювалося.

Стягувач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, однак до набрання законної сили відповідного рішення суду, аліменти мають стягуватися у раніше визначеному розмірі, що випливає з положень ст. 14 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що дії державного виконавця Відділу ДВС Сумського МУЮ Ворони О.В. при визначенні заборгованості ОСОБА_4 по аліментам, складанні розрахунку від 09.09.2014 року відповідають як чинному законодавству, так і змісту судового рішення, відтак оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_6 на дії державного виконавця - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2014 року в даній справі скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Ворони Оксани Валеріївни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -