Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/4282/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Пустовіт З.П.
Провадження №22-ц/778/6078/15 Суддя-доповідач Маловічко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Пільщик Л.В.

Суддів Маловічко С.В.

Кочеткової І.В.

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Осипенківська сільська рада Бердянського району Запорізької області, про встановлення нікчемності правочину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Осипенківська сільська рада Бердянського району Запорізької області, про встановлення нікчемності правочину.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1. Вона є спадкоємцем першої черги за законом. 09.10.2014 року довідкою Осипенківської сільської ради їй було повідомлено, що окрім неї до складу спадкоємців увійшла ОСОБА_5 за заповітом № 10 від 09.01.2007 року. Про вказаний заповіт їй не було відомо. Зазначала, що заповіт було складено з порушенням чинного законодавства, а саме: в порушення ст. 1247 ЦК України в заповіті відсутнє місце складання заповіту; всупереч п. 4 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів, затвердженої наказом Мінюсту України № 22/5 від 25.08.1994 року, секретар виконкому сільської ради порушила таємницю укладання заповіту; по тексту заповіту в порушення п.17 Інструкції не були прокреслені вільні місця; виправлення дати заповіту було застережене секретарем не до підпису заповідача, а лише після. Крім того, в порушення п.п. 37, 39 Інструкції секретар не передала заповіт для перевірки до державного нотаріального архіву. Вважає, що заповіт є нікчемним, оскільки він складений особою, яка не мала на це повноважень, а також заповіт складений з чисельними порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення.

Враховуючи вищевикладене, просила суд встановити нікчемність правочину -

заповіту, укладеного ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, який посвідчено 09.01.2007 року в

Осипенківській сільській раді Бердянського району Запорізької області за № 10.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_6, що підтверджується копіями документів: повторного свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження позивача, свідоцтва про її одруження.

Згідно листа Бердянської районної державної нотаріальної контори № 914/01-16 від 22.07.2015р. після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори 24.10.2014р. звернулася ОСОБА_3 - дочка померлого із заявою про прийняття спадщини за законом, а також 07.02.2015р. ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

ОСОБА_6 за життя склав заповіт, посвідчений 09 січня 2007 року секретарем виконкому Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області за реєстровим № 10, яким все своє майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав ОСОБА_5

Позивач в обґрунтування нікчемності вказаного заповіту посилалася на те, що секретарем сільської ради при його посвідчені були допущені порушення вимог ст.ст.1247, 1248 ЦК України щодо його форми, а також вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 25.08.1994р. № 22/5, а саме: п.4 щодо таємниці укладення заповіту, п.17 щодо правильності оформлення та внесення виправлень, п.п.33,37,39 щодо можливості його друкування секретарем сільської ради, передання його до державного нотаріального архіву.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції ретельно, всебічно та повно перевірив сам заповіт та відповідність дій секретаря виконкому при посвідченні оспорюваного заповіту вимогам зазначених нормативно-правових актів та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, та дійшов висновку, що заповіт посвідчено з їх дотриманням, та підстав для визнання заповіту нікчемним не вбачається.

З такими висновками суду погоджується колегія, оскільки вони грунтуються на матерілах справи та відповідають нормам матеріального права, на підставі яких вирішено спір судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з положеннями ст. 1233, ч. 2 ст. 1234 ЦК України заповітом є особисте роз-

порядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Статтею 1247 ЦК України встановлені вимоги до форми заповіту: письмова форма із зазначенням місця та часу його складання; особисте підписання заповідачем; нотаріальне посвідчення або посвідчення іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу, серед яких статтею 1251 ЦК України передбачені посадові особи відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 10 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КМУ від 15 червня 1994р. № 419, посвідчені заповіти і довіреності реєструються посадовими, службовими особами, крім капітанів морських або річкових суден, що плавають під прапором України, начальників пошукових або інших експедицій, в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, форма якого встановлюється Мін'юстом. Тобто, запис у реєстрі є доказом посвідчення заповіту чи довіреності.

Частина 4 ст. 1247 ЦК України про обов'язковість державної реєстрації заповітів у Спадковому реєстрі доповнена Законом № 2527-УІ від 21.09.2010р., тобто після посвідчення заповіту ОСОБА_6

У відповідності до вимог ч.2 ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, недодержання яких у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування визначені ст.ст. 1247, 1251, 1252 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Мінюсту України від 25 серпня 1994р. № 22/5 та Порядком посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КМУ від 15 червня 1994р. № 419, в редакціях, які діяли на час посвідчення заповіту.

Судом встановлено, що оспорюваний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області, що передбачено п. 10 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КМУ від 15 червня 1994р. № 419, п.п. 7, 8 вищенаведеної Інструкції.

Проаналізувавши форму та зміст заповіту, колегія вважає, що судом зроблено правильний висновок про те, що він складений з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, а саме: складений у письмовій формі із зазначенням часу і місця його укладення, прочитаний заповідачем вголос до підписання та підписаний ним особисто, належним чином посвідчений уповноваженою особою - секретарем виконкому Осипенківської сільради, якою встановлено особу заповідача та перевірена його дієздатність.

Також колегія вважає, що судом вірно зазначено, що відсутність у тексті заповіту проставлених прокреслень на незаповнених до кінця рядках, як це передбачено у п.17 Інструкції, є формальним порушенням і не свідчить про нікчемність правочину, з огляду на те, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і вільне волевиявлення заповідувача позивачем не оспорюється.

Виправлення дати складання заповіту з "08" числа на "09" із застереженням про це після підпису заповідача також не тягне за собою нікчемності заповіту, оскільки не стосується самого змісту особистого розпорядження заповідача, і в дійсності відповідає даті його вчинення і реєстраційному запису.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що була порушена таємниця укладення заповіту, оскільки жодного належного і допустимого доказу про присутність будь-яких сторонніх осіб при його посвідченні судом в ході розгляду справи не здобуто.

З цього приводу допитана в якості свідка секретар виконкому Осипенківської сільської ради ОСОБА_7, яка посвідчувала заповіт, категорично заперечувала факт присутності будь-яких сторонніх осіб при посвідченні заповіту.

Натомість, за поясненнями відповідача встановлено, що сам заповідач за життя не приховував факту складання заповіту. Отже, ті обставини, що після посвідчення заповіту про цей факт стало відомо іншим особам від самого заповідача, не може свідчити про порушення таємниці його посвідчення.

Разом з тим, позивач ОСОБА_3 вказувала, що до смерті батька їй не було відомо, що станній склав заповіт.

Не може слугувати підставою для визнання оспорюваного заповіту нікчемним і складання заповіту не особисто заповідчем, а з його слів посадовою особою органу місцевого самоврядування із застосуванням технічних засобів, оскільки це передбачено ст. 1248 ЦК України для нотаріального посвідчення, а отже і для посадових осіб, прирівняних до нотаріусів у випадку посвічення заповітів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст.1248 ЦК України заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, і, як вбачається зі змісту заповіту, дана умова секретарем виконкому була дотримана - в тексті заповіту зазначено "заповіт записано секретарем виконкому сільської ради, з моїх слів вірно, відповідає моїй точній волі, прочитано вголос" і після цих слів стоїть підпис заповідача та його прізвище, імя по-батькові, написані власноруч.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача про порушення секретарем виконкому сільської ради вимог п.п. 37, 39 Інструкції, оскільки вони не вірно тлумачаться нею. Із затвердженого Положенням про державний нотаріальний архів слідує, що ним не передбачено передання примірнику заповіту для його перевірки в архів до закінчення строку його зберігання ( 10 років) у фондоутримувача, яким є сільська рада.

Зважаючи на те, що судом перевірено кожну обставину, на яку позивач посилалась як на підставу нікчемності правочину, та з»ясовано, що жодне порушення не знайшло свого підтвердження, колегія вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. При цьому, зміст апеляційної скарги фактично повторює позовну заяву, і тому не спростовує висновків суду, який дослідив всі обставини всебічно та повно.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: