Справа № 299/837/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 06 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що 05.04.2014 року відповідач отримав від нього у борг 150 000 форинтів та 250 грн., на загальну суму 500 Євро, про що видав розписку.

13.05.2014 року відповідач отримав від нього ще 285 Євро, про що видав розписку.

25.02.2015 року ним була направлена на адресу ОСОБА_2 вимога про повернення 785 Євро за зазначеними розписками, однак останній на день звернення до суду зазначених коштів не повернув.

За таких обставин, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 785 Євро в гривневому еквіваленті на день фактичного повернення суми.

Рішенням Виноградівського районного суду від 06 серпня 2015 року даний позов ОСОБА_3 задоволено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що суми 500 Євро та 285 Євро є фактично частковим поверненням ОСОБА_3 йому боргу в сумі 18600 Євро згідно розписки від 04.04.2014 року та в сумі 2600 Євро згідно іншої боргової розписки. Рішенням Виноградівського районного суду від 29.01.2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на його користь заборгованість в сумі 412 552 грн. Надані позивачем розписки не є борговими і не містять будь-яких зобов'язань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2014 року ОСОБА_2 складена розписка відповідно до змісту якої він отримав від ОСОБА_3 суму коштів в розмірі 500 Євро (а.с.5).

13.05.2014 року ОСОБА_2 складено ще одну розписку згідно змісту якої ОСОБА_2 взяв від ОСОБА_3 285 Євро (а.с.6).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні всі підстави для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Вказана правова позиція викладена в Постанові ВСУ №6-63цс13 від 18.09.2013 року, яка є обов'язковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Виноградівського районного суду від 29.01.2015 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за двома договорами позики від 04.04.2014 року в розмірі 18600 Євро та 2600 Євро, а саме на загальну суму 412 552 грн. (а.с.33). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10.09.2015 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове рішення, стягнуто з ОСОБА_3З на користь ОСОБА_2 2600 Євро, що еквівалентно 63 622 грн. Зі змісту даного рішення суду апеляційної інстанції слідує, що суд встановив наявність між ОСОБА_2 (кредитор) та ОСОБА_4 (боржник) позикових правовідносин лише за борговою розпискою складеною ОСОБА_4 на суму 2600 Євро (а.с.36). Вказані обставини не підлягають доказуванню.

Зі змісту наданих наразі ОСОБА_3 розписок від 05.04.2014 та від 13.05.2014 року не вбачається, що такі свідчать про взяття на себе ОСОБА_2 безумовного обов'язку повернути зазначені в розписках суми. Зокрема в розписках фігурують слова «взяв» та «отримав» і не зазначено про жодний обов'язок ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 зазначені суми.

Аналізуючи зміст даних розписок та враховуючи наявність рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10.09.2015 року, колегія суддів вважає, що надані ОСОБА_3 розписки від 05.04.2014 та від 13.05.2014 року не є борговими в розумінні ст.ст. 1046-1050 ЦК України, а є лише розписками, які підтверджують часткове повернення ОСОБА_3 ОСОБА_2 боргу в розмірі 2600 Євро за борговою розпискою, відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, у зв'язку з чим дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч.1 та ч.5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 121,80 грн. (а.с.64), який підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. 545 ЦК України, ст.ст. 88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду від 06 серпня 2015 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді