Справа №584/814/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Токарєв С. М.
Номер провадження 22-ц/788/1900/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 серпня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору найму квартири укладеним,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2005 року він є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1, в якій після розірвання шлюбу проживає його колишня дружина та дочка. З метою недопущення непорозумінь і сварок з приводу користування квартирою та оплати комунальних послуг, а також вважаючи за потрібне отримувати плату за користування квартирою, ОСОБА_3 запропонував відповідачу укласти договір найму житла, однак, ОСОБА_5 від укладення вказаного договору відмовилась. В зв'язку з цим, позивач просив визнати договір найму житлового приміщення від 30 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладеним з 02 липня 2015 року.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 27 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

При цьому зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги надані позивачем письмові докази, не врахував, що укладення договору найму житла є обов'язком відповідача, яка, отримавши пропозицію про укладення договору та сам договір, протоколу розбіжностей не подала і від його підписання ухиляється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2005 року, посвідченого нотаріусом Путивльської районної державної нотаріальної контори Синьовид О.І., позивач є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

З 02 серпня 2006 року по 10 січня 2014 року сторони перебували в шлюбі (а.с.11).

На даний час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані сторони та їх малолітня дочка ОСОБА_8, що підтверджується довідкою Путивльської ЖЕК від 19 червня 2015 року № 2284 (а.с.18).

Судом встановлено, що після припинення сімейних відносин з власником житла, відповідач зі своєю малолітньою дитиною продовжує користуватись квартирою, плату за користування позивачу не сплачує.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує домовленість про безоплатне проживання відповідача у належній позивачу квартирі. Суд вважав, що позивач не обґрунтував належним чином розмір плати за користування належною йому квартирою.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За правилами ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Крім того, положеннями ст.158 ЖК України передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Також згідно з положеннями ч.1 ст.810, ч.1 ст.811 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Договір найму житла укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що вважаючи за потрібне отримувати плату за користування квартирою, позивач, як її власник, запропонував відповідачці укласти з ним договір найму житла, для чого направив їй листа-пропозицію від 28 травня 2015 року (а.с. 19, 23), а потім і договір від 30 червня 2015 року, в якому передбачені всі його істотні умови, в тому числі права і обов'язки сторін, плата за користування жилими приміщеннями, строк його дії (а.с. 21-22, 85-86).

Зазначену пропозицію відповідач отримала 03 червня 2015 року, а договір - 02 липня 2015 року (а.с. 24-25), однак договір найму житла не підписала, про наявність розбіжностей з умовами договору позивача не повідомила.

Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Проте, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року в справі № 6-110 цс 12, свобода договору не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК України).

Так, відповідно до ч.4 ст.156, ст.ст. 162, 158 ЖК України, а також ст.ст.810, 811 ЦК України передбачено обов'язок наймача житла у разі відсутності згоди власника будинку на безоплатне користування жилим приміщенням укласти письмовий договір найму житла з його власником, отже відмова від цього суперечить вищезазначеним вимогам закону.

Враховуючи ту обставину, що укладення договору найму житла в письмовій формі є обов'язком відповідача, а також те, що отримавши від позивача пропозицію укласти договір найму житла, про що йдеться в ч.2 ст.644 ЦК України, вона безпідставно ухилилася від укладення такого договору, чим порушила права позивача, як власника квартити, колегія суддів вважає, що його вимога про визнання договору найму жилого приміщення укладеним відповідає способу захисту порушеного права та підлягає задоволенню, тому рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню.

Посилання ОСОБА_5 на те, що вона не погоджується з розміром плати за користування жилим приміщенням, не заслуговують на увагу, оскільки зустрічний позов з цього приводу відповідач не пред'явила, відповідь з власною пропозицією стосовно ціни договору вона позивачу не надіслала, протоколу розбіжностей не склала.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст.ст.319, 321 ЦК України щодо непорушності права власності, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що договір найму житла з його власником укладається в письмовій формі і його укладення є обов'язком, а не правом відповідача.

Колегія суддів вважає, що договір найму житлового приміщення від 30 червня 2015 року необхідно визнати укладеним з часу, коли відповідач була ознайомлена з його змістом, тобто з 02 липня 2015 року.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 267 грн. 96 коп. - за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити. Визнати укладеним з 02 липня 2015 року договір найму житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, від 30 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на запропонованих ним умовах.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 267 грн. 96 коп. - за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -