Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2520/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гершкул І. М.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

22.10.2015 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Фомічова С.Є.

суддів - Гайсюка О.В.

Карпенко О.Л.

при секретарі - Діманова Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 травня 2015 року інспектором ДПС щодо нього складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та винесено постанову про призначення адміністративного стягнення у виді штрафу. Не погоджуючись з висновками та діями інспектора ДПС позивачем оскаржено постанову про призначення адміністративного стягнення. Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2015 року визнано неправомірними дії інспектора ДПС і скасовано постанову про призначення адміністративного стягнення. Неправомірними діями інспектора ДПС заподіяно позивачу моральну шкоду, що полягає у погіршенні реалізації своїх звичок і бажань, відносин із оточуючими, знервованості, порушення звичайного ритму життя через необхідність відновлення порушених прав, а також у вимушених змінах і незручностях у житті, стресі. Позивач змушений був звертатись до суду через неправомірні дії інспектора ДПС і нести моральні переживання.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду про відмову в задоволенні його позовних вимог, з підстав порушення, на його думку, норм матеріального і процесуального права та недоведеності обставин, які суд вважав встановленими. Просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні вказаного рішення відповідно до вимог ст.ст. 212-213 ЦПК України повно з'ясував всі обставини справи та дав їм належну оцінку.

Судом встановлено, що 11 травня 2015 року інспектором ДПС Токар С.М. складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серія АП1 №062629, згідно якого встановлено, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.16.8 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.2 КУпАП.

На підставі вказаного протоколу інспектором ДПС Токар С.М. винесено постанову серія ПС2 №253206 про призначення адміністративного стягнення за вчинення вказаного правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн. Штраф не було сплачено, оскільки не погоджуючись з висновками інспектора ДПС і винесеною постановою позивач оскаржив у судовому порядку дії інспектора ДПС.

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2015 року визнано неправомірними дії інспектора ДПС Токар С.М. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3, скасовано постанову серія ПС2 №253206 про призначення адміністративного стягнення та закрито провадження по справі, оскільки інспектором ДПС не надано суду належних доказів обґрунтованості винесення оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені вище обставини свідчать, що службовою особою органу державної влади, а саме інспектором ДПС, щодо позивача було прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, проте позивач не погодився з останнім і в установленому законом порядку оскаржив його до суду, який погодився з доводами позивача і зважаючи на відсутність заперечень з боку службової особи органу державної влади скасував оскаржуване рішення. Викладене свідчить, що позивачем реалізовано право на оскарження рішення службової особи органу державної влади, що прямо передбачено чинним законодавством і не може саме по собі свідчити про заподіяння моральної шкоди особі, яка скористалась таким правом.

В якості обґрунтування моральної шкоди позивач зазначив, що через неправомірні дії інспектора ДПС і необхідність звернення до суду відбулось погіршення реалізації його звичок і бажань, відносин із оточуючими, порушення звичайного ритму життя, вимушені зміни та незручності у житті, стрес, знервованість, проте доказів, які підтверджують прямо чи опосередковано наявність будь-яких негативних наслідків і моральної шкоди заподіяної прийняттям рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, яке не було виконано, суду не надано.

Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Позивач просив стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., однак обґрунтуванням даної суми є лише суб'єктивний висновок позивача, що саме вказана сума буде справедливою, проте будь-який обґрунтований розрахунок, а також докази, що свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди в будь-якому вигляді на вказану суму чи суму близьку до вказаної суду не надано.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом, а якщо відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Судом першої інстанції також було встановлено, що позивачем у якості відповідача визначено Державну казначейську службу України, проте у позові вказано, що моральну шкоду позивачу заподіяно неправомірними діями інспектора ДПС, тобто службової особи відповідного органу державної влади, який не вказано в якості відповідача, а також у ході судового розгляду позивачем не заявлялось клопотання про залучення відповідного органу державної влади в якості співвідповідача.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що позов пред'явлено не до всіх відповідачів, які підлягають залученню по даній справі.

Колегія суддів судової палати в цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, їх не доведено належними і достатніми доказами, а тому позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційні скарги і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді