АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/7625/15 Головуючий у 1 - й інстанції: Вовк Є.І.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9580/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Борисової О.В.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Греськів Зоряни Григорівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся в квітні 2015 року.

Зазначав, що 30.01.2013 року між сторонами укладено кредитний договір №5732, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 180 000,00 грн. шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на строк з 30.01.2013 року по 29.01.2015 року, за умови його повернення щомісячними платежами зі сплатою 22% річних. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти. Натомість відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, у зв'язку з чим станом на 06.04.2015 року виникла заборгованість в розмірі 191 581,14 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 155 856,69 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржено, тому, у відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом вірно встановлено, що 30.01.2013 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 укладено договір №5732 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску visa instant issue, відповідно до умов якого банк видає власнику рахунку не персоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску із строком дії два роки, пін-код до неї та відкриває спеціальний картковий рахунок НОМЕР_1 в гривні та здійснює його обслуговування.

В той же день, 30.01.2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №5732 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску visa instant issue від 30.01.2013 року, про відкриття кредитної лінії співробітникам АТ «Брокбізнесбанк», відповідно до умов якої банк надає власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії з лімітом в сумі 180 000.00 грн. на строк з 30.01.2013 року по 29.01.2015 року зі сплатою 22% річних на споживчі цілі.

Пунктом 8 додаткової угоди №1 встановлено, що власник рахунку сплачує банку проценти за користування кредитною лінією щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем в якому нараховані проценти.

Згідно п. 15 додаткової угоди №1 у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитною лінією, а також інших платежів власник рахунку сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.2 цієї додаткової угоди, від суми простроченої заборгованості. Пеня нараховується з розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році.

Як вбачається з матеріалів справи позивач виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, відкривши відповідачу кредитну лінію, натомість відповідач взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного погашення заборгованості не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість.

Звертаючись до суду за даним позовом позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом 06.04.2015 року становила 191 581, 14 грн., та складалась з заборгованості за кредитом в розмірі 109 797,94 грн., заборгованості за процентами в сумі 22 387,83 грн., суми індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості за кредитом 20 593,07 грн., суми індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості за процентами 2 077,85 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 2 136,52 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 209,41 коп., пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 31 335,59 грн., та пені за прострочення сплати процентів в сумі 3 042,93 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені за кредитним договором суд першої інстанції прийшов до висновків щодо наявності правових підстав для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, з 34 378,52 грн. до 1 000 грн. на підставі ст. 551 ЦК України.

Проте з такими висновками суду 1-ї інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України, щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних), суд може застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої ст. 551 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі від 03 вересня 2014 року.

Натомість, як вбачається з розрахунку наявного в матеріалах справи, розмір пені, заявленої позивачем в сумі 34 378,52 грн., не є значно більшим за розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 109 797,94 грн.

За відсутності умов передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд першої інстанції пришов до передчасного висновку про її застосування.

Так, статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 3 зазначеної норми пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Визначаючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд виходив з розрахунків, наданих позивачем.

Як вбачається з наданого розрахунку, пеня за прострочення основного зобов'язання була розрахована позивачем за період з 25.01.2014 року по 05.04.2015 року, а пеня за прострочення сплати процентів за період з 26.10.2013 року по 05.04.2015 року (а.с.19).

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року.

Разом з тим, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто, цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Вказана правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року.

Таким чином, розмір пені, яка входить до складу суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню, становить 34 378,52 грн., та складається з пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 31 335,59 грн., та пені за прострочення сплати процентів в сумі 3 042,93 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення 3% річних суд виходив з того, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання встановлена в кредитному договорі, тому підстави для застосування ст. 625 ЦК України відсутні.

Такий висновок суду не ґрунтується на законі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлення в кредитному договорі обов'язку сплачувати проценти за користування кредитними коштами, наявність обов'язку у позичальника сплачувати банку неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, у зв'язку з порушенням строку повернення кредиту, не виключає сплату сум трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи, що проценти, встановлені в кредитному договорі, стосуються плати за користування кредитними коштами, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов'язань, а ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлює проценти лише на випадок прострочення виконання грошового зобов'язання. Тобто є мірою відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Таким чином нарахування та стягнення з боржника на користь банку трьох процентів річних за весь період прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом ґрунтується на приписах законодавства.

З огляду на зазначене, відмова суду в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача 3% річних в сумі 2 345,93 грн. є неправомірною, тому рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення зазначеної позовної вимоги.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості підлягає зміні, шляхом збільшення, суми що підлягає стягненню, з 155 856,69 грн. до 191 581,14 грн.

Крім того, враховуючи вимоги ч.5 ст.88 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині суми судового збору, що підлягає стягненню, шляхом її збільшення з 1 558,57 грн. до 1 915,81 грн.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Греськів Зоряни Григорівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича - задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованості змінити, шляхом збільшення суми що підлягає стягненню з 155 856 грн. 69 коп. до 191 581 грн. 14 коп.

Змінити рішення суду в частині суми судового збору, що підлягає стягненню з з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» шляхом її збільшення з 1 558 грн. 57 коп. до 1 915 грн. 81 коп.

В решті зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: