Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №11/5-ЖР від 17 квітня 2008 року, зі змінами та доповненнями, згідно якого надано кредит в сумі 20 356,44 дол. США під 13,9 % річних з кінцевим терміном повернення 17 квітня 2028 року. Цільове використання кредиту: придбання у власність нерухоме майно - домоволодіння (договір купівлі-продажу від 17 квітня 2008 року), що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. В забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки від 17 квітня 2008 року. Станом на 06 жовтня 2014 року заборгованість відповідачів перед ПАТ «КБ «Надра» становить 29 824,12 дол. США, що еквівалентно 386 194,00 грн. з них: заборгованість по тілу кредиту 20 067,10 дол. США, екв. 259 849,86 грн; заборгованість по відсотках 7 233,11 дол. США, екв. 93 661,90 грн; пеня за за прострочення сплати кредиту 1 214, 15 дол. США., екв. 15 722,09 грн; штраф за порушення вимог кредитного договору - 1 309,76 дол. США, екв. 16 960,15 грн. Просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору № 11/5-ЖР від 17 квітня 2008 року в сумі 29 824,12 дол. США, що еквівалентно 386 194,00 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору № 11/5-ЖР від 17 квітня 2008 року станом на 06 жовтня 2014 року в сумі 369 934, 52 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту 259 671,85 грн; заборгованість по відсоткам 93 439,69 грн; пеня за прострочення сплати кредиту 13 017,36 грн; штраф за порушення умов договору 3 805,62 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 липня 2015 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що кредитор (Банк) мав право вимагати виконання зобов'язання за кредитним договором, як від боржника так і від поручителів, оскільки боржник порушив умови кредитного договору, що виразилося в неналежному виконанні договірних зобов'язань, а саме - в простроченні платежів згідно умов договору та неповернені кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

Положенням ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно ст. 1048 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844140/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843619/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844140/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844140/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Судом встановлено, що за результатами проведеної судово-економічної експертизи №183/15 від 21.04.2015 року, зробленої в межах наявних документів, заборгованість за кредитним договором №11/5 -ЖР від 17 квітня 2008 року станом на 06 жовтня 2014 року становить 27 561,17 доларів США, з них: заборгованість за кредитом -20 051, 88 доларів США; заборгованість за відсотками -7 215, 42 доларів США; пеня за прострочення сплати мінімального платежу - 13 017,36 грн.

Також підтверджено штраф у розмірі 10 % від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок порушення у відповідності до п.4.3 кредитного договору №11/5-ЖР від 17.04.2008 року у сумі 293, 87 доларів США.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження погашення усієї суми заборгованості за кредитним договором № 11/5- ЖР від 17 квітня 2008 року.

Як вбачається з договору поруки від 17 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» в особі начальника відділення Філії ВАТ КБ «Надра» Луцьке РУ Кобзар Л.І. та ОСОБА_5, згідно п. 1.2, 1.3, 1.4 цього договору, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, а позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання за кредитним договором внаслідок неналежного виконання умов цього договору, а тому позивач вправі був ставити питання відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> про повернення частини позики, що залишилася та сплату процентів відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844140/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, пені та штрафу відповідно до умов Договору, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення частково позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко