Справа № 353/1440/14-ц
Провадження № 2/353/29/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

за участю секретаря - Мороз М.І.

позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на проживання в її житловому будинку та користування ним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований у домоволодінні позивачки, однак прописувався тимчасово, оскільки являється гр. Російської Федерації та мав дозвіл на право постійного проживання в Україні. На даний час відповідач проживає без реєстрації у АДРЕСА_2 та в добровільному порядку не бажає змінити місце реєстрації, а тому позивачка просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним їй будинковолодінням.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Додатково пояснила, що відповідач був зареєстрований у належному їй будинковолодінні за її згодою, проте з моменту реєстрації та до сьогоднішнього дня не проживав у ньому жодного дня, комунальні послуги не сплачує, будь-яких витрат по утриманню будинку не несе.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був неодноразово повідомлений належним чином, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є сусідами позивачки, ствердили, що відповідача у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, жодного разу не бачили, останній там ніколи не проживав.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, опитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (позивачка) на праві власності належить житловий будинок та господарські будівлі, розташовані по АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого на підставі рішення виконкому Тлумацької міської ради від 27.07.1999 № 199 (а.с. 3) та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.01.2015 року (а.с. 40-41). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від

12.09.2012 року ОСОБА_1 (позивачка) надала згоду на реєстрацію (прописку) в житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 гр. Російської Федерації ОСОБА_2 (відповідач) (а.с. 6). Відповідно до копії Будинкової книги № 467, адресної довідки Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області від 23.12.2014 року та облікової картки відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 29.11.2013 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-5, 27-29).

Отже, відповідач зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак, як стверджує позивачка та свідки, фактично жодного дня в будинку належному позивачці не проживав, участі у його утриманні не приймав, не оплачував комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в будинку не має. Дані обставини також підтверджуються актами про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 02.12.2013 року, 12.02.2014 року, 15.05.2014 року, 20.11.2014 року, в яких вказано, що ОСОБА_2 (відповідач) в належному ОСОБА_1 (позивачка) житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1, жодного дня не проживав та не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання немає (а.с. 7-10).

У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у окремих випадках, передбачених цією нормою, понад цей строк.

Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що відповідач з моменту реєстрації у домоволодінні, належному позивачці, не проживав, тобто був відсутній більше року за місцем реєстрації без поважних причин, не подав суду доказів на спростування позовних вимог позивачки, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратив право на проживання та користування житловим будинком та господарськими будівлями позивачки, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 321,322, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 11, 60, 61, ч. 4 ст. 169, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на проживання та користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тлумацький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Луковкіна У.Ю.