Справа № 585/2454/14-ц
Номер провадження 2/585/17/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої - судді Очиргораєвої О.М.,

при секретарі - Рибіній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_3, Роменська міська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт, укладений від імені ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на користь його дочки ОСОБА_2, що був посвідчений 12.11.2009 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстром № 2753.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що її чоловік ОСОБА_5 20 листопада 2009 року склав заповіт на ім'я відповідачки. Але на момент складення заповіту ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки ще до реєстрації їх шлюбу він зловживав алкогольними напоями і на цьому грунті у нього виникли психічні розлади. Вважаючи, що такий хворобливий стан впливав на здатність ОСОБА_5 оцінювати свої дії та адекватно їх сприймати, просила суд заповіт ОСОБА_5 від 12 листопада 2009 року, складений на користь його дочки ОСОБА_2, визнати недійсним.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, пояснивши, що вона познайомилася з померлим ОСОБА_5 у 2011 році, а шлюб зареєструвала з ним 18 лютого 2012 року. Чоловік з кінця жовтня 2013 року був онкохворим, в зв'язку з чим лікувався в Роменській ЦРЛ, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року він помер. В лютому 2014 року вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де їй повідомили, що спадкоємицею на майно померлого за заповітом є його дочка ОСОБА_2 Але позивачка вважає, що даний заповіт має бути визнаний недійсним, оскільки, в цей період її чоловік зловживав спиртними напоями, вів себе неадекватно, не міг контролювати свої дії. В зв'язку з частини запоями ОСОБА_5 в червні 2009 року 2 дні лікувався 1-й ОСЛ м. Ромни, потім відмовився від лікування. Чоловік і під час їх подружнього життя зловживав алкоголем. У нього була алкогольна залежність, внаслідок якої з'явилися психічні розлади. Один раз на місяць він випивав, запій міг тривати від 3 до 5 днів, у нього з'явилася агресія. З метою перевірки психічного стану її чоловіка до них додому приходила лікар-нарколог ОСОБА_7, хоча сама особисто вона її не бачила, а почула від сусіда. Позивачка вважає, що дочка померлого - відповідачка ОСОБА_2, якій на той час було 15 років, скористалася таким станом свого батька і спонукала його до складення заповіту на свою користь. До укладення їх шлюбу ОСОБА_5 алкоголю не вживав, був адекватний. Потім став зловживати спиртним, але від алкоголізму не лікувався.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідачка ОСОБА_2 є єдиною дочкою померлого ОСОБА_5 і на момент складення заповіту їй було 15 років. Тому, навіть в силу свого молодого віку вона не могла вплинути на волю батька з приводу складення заповіту на її користь. Доказів на підтвердження психічно-депресивного стану ОСОБА_5 не надано ніяких. А навпаки, доказом того, що померлий ОСОБА_5 був психічно здоровою людиною є те, що він з 1994 року почав займатися підприємницькою діяльністю, до податкової служби постійно подавав звіти, у 2008 році уклав договір купівлі-продажу автомобіля, на купівлю якого взяв кредит. У 2010 році ОСОБА_5 отримав від ТОВ «Сумський регіональний «Медичний центр дорожнього руху» медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом. ОСОБА_8 переконаний, що заявлений позов є надуманий позивачкою з метою позбавлення дочки померлого ОСОБА_2 права на спадщину за заповітом.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_3 в судовому засідання також висловила заперечення проти позовних вимог, пояснивши, що вона 12 листопада 2009 року посвідчувала заповіт ОСОБА_5, складений на користь його дочки ОСОБА_2 Під час посвідчення ОСОБА_5 був у неї особисто, вона йому роз'яснила правові норми. Він особисто прочитав текст заповіту і поставив на ньому підпис. Сумнівів з приводу його дієздатності у нотаріуса при посвідченні заповіту не було.

Представник третьої особи - Роменської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши листа-відповідь про те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 220/2013 від 20.12.2013 року на підставі заяви спадкоємиці за заповітом дочки ОСОБА_2 Крім неї, спадщину прийняла і дружина померлого ОСОБА_1 Інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від її прийняття не надходило. Справу просив розглядати без їх участі (а.с. 25).

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, її представника, представника відповідачки ОСОБА_8, третьої особи і свідків, дослідивши повно, всебічно та об'єктивно наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9).

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів все своє майно дочці ОСОБА_2 - відповідачці у справі. Заповіт був посвідчений 12 листопада 2009 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 2753 (а.с. 12).

Спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 - позивачка по справі (а.с. 8).

Обидві спадкоємиці вчасно звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с. 25).

Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним, позивачка посилається на те, що померлий на час підписання заповіту перебував у стані алкогольної залежності, навіть лікувався від неї в психіатричній лікарні, що суттєво вплинуло на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тому волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало його волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 8 червня 2009 року перебував під наглядом у лікаря-нарколога з діагнозом «Хронічний алкоголізм» і знятий з-під нагляду 05.03.2014 року в зв'язку зі смертю (а.с. 97).

З лікарського свідоцтва про смерть № 167 від 16.12.2013 року відомо, що ОСОБА_5 був онкохворим, що і стало причиною його смерті (а.с. 94).

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на зміст ст. ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9 правила статі 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий розлад, нервове зворушення, тощо). Розгляд вимог про визнання заповіту саме з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що саме в момент складання заповіту особа не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд, відповідно до статті 145 ЦПК, за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 396 від 4 грудня 2014 року - ОСОБА_5 хронічним психічним захворюванням не страждав, з червня 2009 року виявляв ознаки «Психічних розладів та розладів поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності». Станом на 12 листопада 2009 року (під час підписання нотаріально завіреного заповіту ) ОСОБА_5 за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 107-110).

Тому посилання позивачки на неадекватний стан померлого ОСОБА_5 внаслідок алкогольної залежності у період складання заповіту, не може бути підставою визнання заповіту недійсним.

Про безпідставність тверджень позивачки з приводу недієздатності її померлого чоловіка на час підписання заповіту також свідчать наступні докази:

Зі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_1, торгового патенту Серії НОМЕР_2 і Ліцензії Серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_5 з 1994 року і до кінця життя займався підприємницькою діяльністю (а.с. 45-47).

ОСОБА_5 у 2008 році придбав автомобіль, який було передано під заставу в зв'язку з укладенням кредитному договору № 014/9870/73/83733 від 21.05.2008 року з АТ «Райффайзен Банк Аваль», зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_5 повністю було виконано (а.с. 48, 49).

Згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський регіональний «Медичний центр безпеки дорожнього руху» № 226 від 05.08.2014 року за результатами проходження медичного огляду 16.07.2010 року ОСОБА_5 отримав медичну довідку щодо придатності керування транспортним засобом форми № 083/0, серія 12ЯЯЯ № 809306 (а.с. 50).

Викладене свідчить про те, що ОСОБА_5 на час підписання заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до характеристики з місця проживання ОСОБА_5 від 06.08.2014 року скарг на його поведінку чи на зловживання алкоголем не надходило (а.с. 53).

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що перебувала з ОСОБА_5 в дружніх стосунках протягом 12 років, бачила як він 08.11.2009 року в нетверезому стані вибігав на дорогу, щось кричав і вів себе неадекватно. Також їй відомо, що співмешканка ОСОБА_5 - ОСОБА_11 один раз доставляла ОСОБА_5 в 12 відділення спец лікарні м. Ромни для лікування від алкоголізму. ОСОБА_5 перебував в запої 3-4 дні, а потім у нього починалась депресія, відчував якісь страхи. Але коли він перебував за кермом автомобіля, тоді не пив і вів себе нормально.

Свідок ОСОБА_7 - лікар-нарколог 1-ї ОСЛ м. Ромни, пояснила суду, що згідно з медичною карткою стаціонарного хворого ОСОБА_5 останній перебував на лікуванні в 12 відділенні 1-ї ОСЛ з 06.06. по 08.06.2009 року з діагнозом «психічні розлади та розлад поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності». Поступив на лікування в супроводі співмешканки, але через 2 дні виписався, відмовившись від лікування. З запису в історії хвороби зазначено, що пам'ять, інтелект у ОСОБА_5 збережений, тому неможливо вважати, що він був таким, що не розумів значення своїх дій та не керував ними. Вона особисто як лікар жодного разу не бачила ОСОБА_5, але за її дорученням молодші медичні працівники ходили до нього, щоб запросити до лікарні, але жодного разу він так і не прийшов, про що є записи за 2009 - 2012 роки в картці. Також є запис, що 01.12.2010 року ОСОБА_5 оглядав в неврологічному відділенні Роменської ЦРЛ лікар-нарколог ОСОБА_18 і поставив той же діагноз по алкоголізму. Знятий з обліку ОСОБА_5 був 01.01.2012 року в зв'язку з його смертю. Сертифікат про проходження наркологічного огляду ОСОБА_5 у неї не отримував.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона з 05.10.2007 року по 30.06.2009 року працювала продавцем у ПП ОСОБА_5 і підтримувала з ним дружні стосунки. Характеризує його як хорошу людину, але ОСОБА_5 часто вживав спиртні напої, перебував в запої і вів себе неадекватно: не впізнавав її та інших людей, затівав бійки, або когось боявся і ховався. Вона намагалася його відвозити додому і робила за нього бухгалтерські звіти та здавала в податкову інспекцію. Але у ОСОБА_5 це не був постійний стан, він міг і не пити, нормально спілкуватися. За кермо автомобіля ОСОБА_5 міг сідати і в нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона працювала інспектором відділення оподаткування фізичних осіб -підприємців Роменської ОДПІ і знала ОСОБА_5, який особисто і завжди своєчасно приносив їй щомісячні звіти і проявів неадекватності його поведінки чи нетверезий стан вона не помічала.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що дружив з ОСОБА_5 з дитинства і майже кожен день спілкувався з ним як по роботі, так і за місцем мешкання. ОСОБА_5 випивав з ним спиртні напої, але вів себе після цього нормально і випадків неадекватності його поведінки він не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що знайома з ОСОБА_5 та його матір'ю з 1992 року, спілкувалась і знала всі сімейні таємниці. Вона ні разу не бачила ОСОБА_5 в нетверезому стані, він завжди був за кермом автомобіля. З його слів їй відомо, що ОСОБА_5 зробив заповіт на все своє майно на ім'я своєї єдиної доньки, про що його прохала його матір. А в спец лікарню ОСОБА_5 у 2009 році «помістила» його співмешканка, з якою в нього трапилася сварка і бійка.

Свідок ОСОБА_16 - сестра ОСОБА_5, суду пояснила, що її брат випивав спиртне, але вів себе нормально, ніяких відхилень в його поведінці вона не помічала, і керував автомобілем він завжди сам у тверезому стані.

Крім того, на момент підписання заповіту ОСОБА_5 станом на 12.11.2009 року позивачка взагалі не була з ним знайома і познайомилася лише через два роки у 2011 році. Отже, вона не могла спостерігати і не може достовірно знати про спосіб життя, поведінку, рід занять тощо ОСОБА_5 на момент складання заповіту.

Свідок ОСОБА_7 - лікар-нарколог КЗ 1-а ОСЛ м. Ромни, про допит якої заявила позивачка, навпаки в суді дала пояснення про те, що хоча у ОСОБА_5 і спостерігалась залежність від алкоголізму, але неможливо було вважати, що він був таким, що не розумів значення своїх дій та не керував ними.

Тому суд, врахувавши зазначені вище докази та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 на користь його дочки ОСОБА_2, що був посвідчений 12.11.2009 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстром № 2753, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 84, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 225, ст. ст. 1233, 1234, ч.2 ст. 1257 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_3, Роменська міська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О. М. Очиргораєва