Провадження №2/521/4619/15
23 вересня 2015 року місто Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Целух А.П.,
при секретарі - Корнієнко Л.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втративши права користування житлом, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що відповідно до розпорядження на вселення, ОСОБА_2 було
вселено до квартири №12 по вул. Вегера (Скісна), буд. 90. Підставою для
Розпорядження стало спільна постанова керівництва дороги та Дорпрофспілки №П-11/12 від 18.09.1997р. та спільної постанови №91 від 20.10.1997р. Одеської дистанції цивільних споруд. Відповідно до Розпорядження №163 Іллічівської райадміністрації міськвиконкому тана основі розпорядження Іллічівської районної адміністрації міськвиконкому №803 від
27.09.2002р. ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок на житлову площу, яка
складається з двох кімнат площею 37,9 кв.м. АДРЕСА_1 з правом
заключения угоди найму цієї площі, складом сімї чотири особи.До складу сімї ОСОБА_2 входили позивачка та діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 та позивачка перебували в зареєстрованому шлюбі.У вказаній квартирі сьогодні зареєстровано проживання позивача та відповідача з 21.02.2001р. та зареєстровано проживання дітей ОСОБА_3 з 04.07.2001р., ОСОБА_4 з 07.08.2002р.З 2008р. ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.,спроб повернутися на проживання до квартири у відповідача не було. Де тепер проживає відповідач я не знаю, будь-яких звязків зі паозивачем чи з дітьми він непідтримує. Не проживання відповідача у спірній квартирі з 2008р. підтверджується актом про не проживання, складеним мною, підписаним і домоуправління. Оскільки житло за адресою: АДРЕСА_2 не є постійним місцем перебування чи проживання відповідача.Позивачка не має матеріальної можливості сплачувати комунальні послуги за непроживаючу особу, позбавлена можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг.
Вирішити в позасудовому порядку питання зняття відповідача з ререєстрації позивачка не має можливості, оскільки при виселенні відповідач не знявся з реєстрації, а в даний час зв'язку з нимпозивач не має, тому змушена звернутися до суду.
У судове засідання позивач надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, на обґрунтування яких посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та просила задовольнити позов в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положеннямст. 224 ЦПК України.
Дослідивши та розглянувши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до розпорядження на вселення, ОСОБА_2 було вселено до квартири №12 по вул. Вегера (Скісна), буд. 90. Підставою для Розпорядження стало спільна постанова керівництва дороги та Дорпрофспілки №П-11/12 від 18.09.1997р. та спільної постанови №91 від 20.10.1997р. Одеської дистанції цивільних споруд.
Відповідно до Розпорядження №163 Іллічівської райадміністрації міськвиконкому тана основі розпорядження Іллічівської районної адміністрації міськвиконкому №803 від 27.09.2002р. ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок на житлову площу, яка складається з двох кімнат площею 37,9 кв.м. АДРЕСА_1 з правом заключения угоди найму цієї площі, складом сімї чотири особи.
Відповідач ОСОБА_2 з 2001 року зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3, проте з 2008року за вказаною адресою не проживає та не робив ніяких спроб вселитись у квартиру, на теперішній час місце його проживання не відомо.
Факт непроживання відповідача в зазначеній квартирі підтверджується актом.
Ст. 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом 6 місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу. Як вбачається з матеріалів справи відповідач більше 6 місяців відсутний за цією адресою без поважних причин, його речей або меблів в будинку немає, а згідно зі ст. 72 ЖК УРСР це є підставою для визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Таким чином суд задовольняє позовні вимоги позивача, визнає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, так як в судовому засіданні встановлено, що вони понад шести місяців не проживає на спірній жилій площі.
Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.
Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215, 224-229 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК УРСР, ст.ст. 6-7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втративши права користування житлом - задовольнити.
Визначити порядок виконання рішення, за яким, в разі набрання чинності, воно стане підставою для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя: А.П. Целух