Справа № 1304/551/12 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/762/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, представника ПАТ "Страхова

компанія "АХА Страхування" Цьвока Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Львівської обласної дирекції Акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про визнання недійсним договору доручення №961-10АС від 23.09.2010 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та ОСОБА_2.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено, визнано недійсним договір доручення №961-10АС від 23.09.2010 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" в особі директора Львівської обласної дирекції АТ "СК "АХА Страхування" ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", вважає, що заочне рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що суд першої інстанції задоволення позовних вимог мотивував лише тим, що для проведення експертизи не було надано вільних та експериментальних зразків почерку працівників Львівської обласної дирекції АТ "СК "АХА Страхування" ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що на думку суду свідчить про те, що оспорюваний договір доручення ОСОБА_2 не підписував. Апелянт вважає такий висновок суду невірним, оскільки для проведення експертизи мали бути надані зразки почерку та підпису саме позивача, а ненадання підписів співробітників товариства не є безспірним доказом того, що ОСОБА_2 договір не підписував.

Також апелянт просить врахувати, що листом АТ "Райффайзен Банк Аваль" №43-2-1-00/6375 від 01.11.2011 року, встановлено та підтверджено отримання позивачем коштів (комісійної винагороди) у розмірі 60,59 грн. від відповідача, тобто, визнання правочину сторонами та його виконання. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, однак питання про повернення СК коштів, отриманих згідно з оспорюваним договором, суд не вирішив. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПрАТ "СК "АХА Страхування" Цьвока Б.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи: роз"яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Як вбачається з договору доручення №961-10 АС від 23.09.2010 р., такий укладено між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування", в особі директора Львівської обласної дирекції АТ "СК "АХА Страхування" ОСОБА_5, та ОСОБА_2.

Позовні вимоги про визнання договору доручення недійсним ОСОБА_2 мотивував тим, що оспорюваний ним договір він не підписував.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України для з"ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 146 ЦПК України визначено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з"ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи обґрунтування позивачем позову відсутністю саме його підпису на оспорюваному договорі, за його клопотанням Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 23.03.2012 р. призначив судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Львівського НДІСЕ, на вирішення експертів були поставлені запитання: чи підпис на договорі доручення від 23.09.2010 р. вчинений ОСОБА_2 чи іншою особою (в тому числі посадовими особами Львівської обласної дирекції ПрАТ "СК "АХА Страхування", а саме, фахівцем ОСОБА_6, заступником головного бухгалтера ОСОБА_7, головним бухгалтером ОСОБА_8.).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи недійсним договір доручення, суд першої інстанції, виходячи з того, що ПАТ "СК "АХА Страхування" не виконало в повній мірі ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2012 р., оскільки не надало вільних та експериментальних зразків почерку працівників страхової компанії ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, внаслідок чого експерт не мав можливості надати обгрунтований висновок за результатами почеркознавчої експертизи, прийшов до висновку, що підпис в оспорюваному договорі виконаний не самим ОСОБА_2, а іншою особою, що на думку суду є підставою для визнання договору доручення недійсним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий зроблено без з"ясування фактичних обставин справи, і такий висновок суду, всупереч вимогам ст. 61 ЦПК України, ґрунтується на припущеннях. Вказана судова експертиза не була проведена, оскільки суд першої інстанції належним чином не забезпечив її проведення, не відібрав у суді зразки почерку ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не дотримано всі вимоги процесуального законодавства, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім цього, прийшовши до такого висновку суд першої інстанції не врахував, що ненадання вільних та експериментальних зразків почерку працівників страхової компанії ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не перешкоджало дослідженню підпису ОСОБА_2 на оспорюваному договорі та наданню експертами відповіді на запитання, поставлене в ухвалі Галицького районного суду м. Львова від 23.03.2012 року про те, чи підпис на договорі доручення вчинений ОСОБА_2 чи іншою особою. Для визнання договору недійсним з підстав непідписання його стороною договору не має значення, ким цей договір був підписаний, оскільки для визнання недійсним договору з цієї підстави достатньо є висновку експертизи про те, що договір не підписувався саме стороною договору.

За відсутності належного та допустимого доказу на підтвердження того, що договір доручення №961-10 АС від 23.09.2010 р., ОСОБА_2 не підписувався, що підпис, який міститься в цьому договорі від імені ОСОБА_2, йому не належить, за відсутності висновку експертизи з цього питання, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про визнання вищезазначеного договору недійсним. Висновки суду про визнання недійним договору доручення є передчасними, оскільки судом не встановлено та не досліджено ту обставину, чи підписував ОСОБА_2 оспорюваний договір доручення чи ні.

Позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог про визнання недійсним договору доручення, а відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України доказуванняне може грунтувтаися на припущеннях.

Згідно з ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 28, 29 ЦПК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов"язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов"язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні чи юридичні особи, а також держава.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 33 ЦПК України та з урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено ст. 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 у поданій ним позовній заяві відповідачем зазначив Львівську обласну дирекцію Акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", яка не є юридичною особою, а відтак не може бути відповідачем у справі, оскільки відповідачем у справі повинна бути страхова компанія, як є юридичною особою, якою в даній справі є ПрАТ "СК "АХА Страхування".

Під час розгляду справи позивачем не заявлялось клопотання про заміну в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, неналежного відповідача належним відповідачем чи залучення АК "СК "АХА Страхування", яка є юридичною особою, співвідповідачем, ухвала про заміну неналежного відповідача, якого зазначив у позовній заяві позивач, а саме, Львівська обласна дирекція АТ "СК "АХА Страхування" на належного відповідача, яким повинна бути ПрАТ " Страхова компанія "АХА Страхування", в матеріалах справи відсутня, про заміну неналежного відповідача належним відповідачем не зазначено і в журналах судових засідань.

Згідно з роз"ясненнями п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" пред"явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.

У разі пред"явлення позову до філії чи представництва юридичної особи суд відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК та відповідно до порядку, визначеного ст. 33 ЦПК, вирішує питання про заміну неналежного відповідача або залучає юридичну особу як співвідповідача.

Однак суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, задовольнив позов до ПАТ "СК "АХА Страхування", не залучивши її до участі у справі, як відповідача, в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, оскільки Львівська обласна дирекція ПрАТ "СК "АХА Сртрахування" не є юридичною особою та не наділена цивільною процесуальною дієздатністю.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не виконав вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, а позивач з клопотанням про заміну неналежного відповідача Львівська обласна дирекція ПрАТ "СК "АХА Страхування", належним відповідачем ПрАТ "СК "АХА Страхування"", до суду не звертався, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи такого клопотання, позивач в суді апеляційної інстанції підтвердив, що не звертався до суду ні з письмовим, ні з усним клопотанням про заміну неналежного відповідача належним.

Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо вирішення питання заміни неналежного відповідача належним відповідачем чи залучення співвідповідачів у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке ухвалене без належної оцінки доказів, які є в матеріалах справи, з порушенням вимог ч.4 ст. 61 ЦПКУкраїни, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської обласної дирекції ПрАТ "СК "АХА Страхування" про визнання недійсним договору доручення.

Керуючись ст. 303, п.2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до Львівської обласної дирекції АТ "Страхова компанія" "АХА Страхування" про визнання недійсним договору доручення від 23.09.2010 року.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.