Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/359/15 Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М .
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: П'ята Запорізька державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабця ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6680 га, розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, в якому заповіла вищевказану земельну ділянку позивачу ОСОБА_3 У встановлений законом 6-місячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У жовтні 2013 року від нотаріуса П'ятої запорізької державної нотаріальної контори йому стало відомо, що його мати - відповідач по справі ОСОБА_4 також є спадкоємцем, вона має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки проживала зі спадкодавцем на момент смерті та досягла пенсійного віку, отже, була непрацездатною.

Спадкодавець ОСОБА_5 померла у віці 89 років, через свій похилий вік вона знаходилась в безпорадному стані та потребувала постійного догляду. В той же час відповідач по справі хоч і проживала разом з матір'ю, не надавала їй необхідної допомоги, не здійснювала належного догляду за нею. За померлою постійно доглядав позивач. Вважає, що відповідач свідомо ухилялися від надання будь-якої допомоги. На підставі викладеного просить усунути ОСОБА_4 від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабця позивача ОСОБА_5, унаслідок чого відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 2, 6680 га, розташованої на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є її дочка: ОСОБА_4 На час відкриття спадщини ОСОБА_4 досягла пенсійного віку.

За заповітом від 11 червня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_5 належну їй земельну ділянку площею 2, 6680 га заповіла внуку позивачу у справі - ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд виходив із недоведеності його позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки судом вірно застосовано норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суди при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинні установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Підлягало з'ясуванню судами і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець змогу надавати таку допомогу.

За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається лише на пояснення свідків ОСОБА_7 ОСОБА_8, які суду пояснили, що спадкодавець ОСОБА_5 через свій похилий вік останні роки потребувала сторонньої допомоги, оскільки їй було важко пересуватись в будинку, вона майже не виходила на вулицю, що свідчить про її безпорадний стан.

Інших належних доказів, які б беззаперечно свідчили, що ОСОБА_5 через свій похилий вік перебувала у безпорадному стані й потребувала сторонньої допомоги, а ОСОБА_4 умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві та мала змогу надавати таку допомогу, матеріали справи не містять.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_4 від спадкування, суд першої інстанції дав вірну правову оцінку наявним у справі доказам та навів в рішенні мотиви, з яких дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову .

Крім того, згідно із ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Згідно положення ст. 1241 ЦК України, відповідно до яких незалежно від змісту заповіту неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення ОСОБА_4 від спадкування відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Апеляційна скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: