АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2/554/655/13 Номер провадження 22-Ц/786/1935/15Головуючий у 1-й інстанції Сорока К.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника позивача Шокало Т.В., відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2013 року

у справі за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк (ПАТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з будинку

та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду із вказаним позовом та просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLOKG108090095 від 20 серпня 2007 року в розмірі 83 340,65 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з наданням усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також виселити ОСОБА_3 з вказаного будинку із зняттям з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 20 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 105 000 доларів США, на умовах сплати 12 % річних та з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 20 серпня 2023 року.

Зазначало, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 20 серпня 2007 року між ними було укладено договір іпотеки, відповідно до положень якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку належний йому житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Вказувало, що відповідач не виконує умови кредитного договору щодо внесення щомісячних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 83 340,65 доларів США, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

У червні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, вказуючи про те, що спірний кредитний договір суперечить ст. 99 КУ, ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України, оскільки укладений не в національній, а в іноземній валюті, права на використання якої ані він, ані позивач на момент укладення спірного правочину не мав.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2013 року, в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано кредитний договір та договір іпотеки від 20 серпня 2007 року, укладені між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, недійсними.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, а саме безпідставність висновків про недійсність оспорюваних договорів.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав 105 000 доларів США, на умовах сплати 12 % річних за користування кредитними коштами і з кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 20 серпня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 20 серпня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, переметом якого є належний відповідачу житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору станом на 22 січня 2009 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 83 340,65 доларів США.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та про задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір і відповідно іпотечний договір є недійсними, а отже не створюють правових наслідків.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком місцевого суду.

Згідно статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України гривня, вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому порядку банківську та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті(п.2 ст.5 Декрету про валютне регулювання).

Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за такими кредитами не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Рішення місцевого суду в цій частині не відповідає вимогам закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Враховуючи, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано неналежність виконання умов кредитного договору №PLOKG108090095 від 20 серпня 2007 року, то ПАТ КБ «ПриватБанк» може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, його дружина та син зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3. В даній квартирі крім сім'ї відповідача, зареєстровані та постійно проживають його дочка разом з сім'єю, чоловік та дитина.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач отримав у ЗАТ КБ (ПАТ КБ) «ПриватБанк» споживчий кредит в іноземній валюті на придбання житла.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Враховуючи, що у власності ОСОБА_3., окрім квартири АДРЕСА_1, перебуває ? частина квартири АДРЕСА_3, вищевказані положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 4 721,02 грн. судових витрат.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з будинку - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLOKG108090095 від 20 серпня 2007 року в розмірі 641 723,01 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, який розташований за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою осоюбою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 4 721,02 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: