УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти», третя особа - Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, стягнення одноразової допомоги у зв'язку із стійкою втратою профпридатності, стягнення заборгованості з виплати відшкодування шкоди завданої каліцтвом, стягнення витрат на лікування та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнання дії відповідача неправомірними, стягнути на її користь одноразову допомоги у зв'язку із стійкою втратою профпридатності, в сумі 9 тис. грн, заборгованість з виплати відшкодування шкоди завданої каліцтвом з травня 1992 року по квітень 2014 року у сумі 191 716 грн 81 коп., компенсацію за несвоєчасне відшкодування шкоди у розмірі 135 589 грн 15 коп., встановити щомісячне стягнення з відповідача 2 006 грн 06 коп., починаючи з травня 2014 року з подальшою індексацією та перерахуванням у випадках встановлених ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» до передачі особової справи позивача до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, стягнути з відповідача понесені витрати на операцію, необхідність проведення якої виникла при виконанні службових обов'язків, в сумі 156 448 грн 43 коп., стягнути витрати на проведення судово-медичної експертизи та зобов'язати відповідача передати Управлінню Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві документи позивача, а також стягнути 50 тис. грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 04 листопада 1983 року по 30 квітня 2009 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Інститут транспорту нафти». Під час виконання трудових обов'язків 06 грудня 1985 року отримала ушкодження здоров'я, у зв'язку з чим відповідачем було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок. У подальшому, 15 травня 1986 року, ОСОБА_2 була визнана МСЕК інвалідом другої групи, а при черговому повторному огляді, 17 липня 1991 року, їй встановлено 50% втрати професійної працездатності і безстроково визнано інвалідом третьої групи з 01 липня 1991 року.

ОСОБА_2 посилається на те, що в порушення вимог діючого законодавства відповідач сплачував відшкодування втраченого заробітку не в повному обсязі, лише 30 грн. на місяць, а з моменту звільнення, взагалі припинив будь-які виплати, крім цього, у зв'язку із неможливістю проведення операції на території України, вона змушена була лікуватися за її межами, проте відповідач не виплатив кошти на лікування та проведену операцію.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Інститут транспорту нафти» на користь ОСОБА_2 9 тис. грн одноразової допомоги у зв'язку із стійкою втратою профпридатності, 327 305 грн 96 коп. відшкодування шкоди завданої каліцтвом (за період з травня 1992 року по квітень 2014 року) з урахуванням коефіцієнту збільшення заробітної плати, 156 448 грн 43 коп. витрат, пов'язаних з лікуванням, 4 511 грн 50 коп. витрат на проведення судово-медичної експертизи, а всього 497 265 грн 89 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року скасовано в частині вирішення вимог про стягнення з ПАТ «Інститут транспорту нафти» на користь ОСОБА_2 одноразової допомоги у зв'язку із стійкою втратою профпридатності, витрат пов'язаних з лікуванням та витрат на проведення судово-медичної експертизи та ухвалено в цій частині нове рішення про залишення цих позовних вимог без задоволення. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування шкоди завданої каліцтвом (за період з травня 1992 року по квітень 2014 року) з урахуванням коефіцієнту збільшення заробітної плати змінено шляхом зменшення розміру шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «Інститут транспорту нафти» на користь ОСОБА_2 з 327 305 грн 96 коп. до 33 054 грн 04 коп. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі, судом апеляційної інстанції здійснено обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для задоволення вимог щодо стягнення одноразової допомоги у зв'язку із стійкою втратою профпридатності, витрат пов'язаних з лікуванням та витрат на проведення судово-медичної експертизи. Змінюючи розміру шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «Інститут транспорту нафти» на користь ОСОБА_2, апеляційним судом вірно враховано роз'яснення п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та застосовано відповідні строки позовної давності.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти», третя особа - Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, стягнення одноразової допомоги у зв'язку із стійкою втратою профпридатності, стягнення заборгованості з виплати відшкодування шкоди завданої каліцтвом, стягнення витрат на лікування та моральної шкоди.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук