Справа № 447/667/15 Головуючий у 1 інстанції: Дем"яновський Ю.Г.
Провадження № 22-ц/783/7070/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника ПАТ «КБ «Надра» - Подановського Т.Р., представника ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України - Брильовської О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Фермерського господарства «Хлібороби», Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про визнання договору застави недійсним.

Визнано недійсним договір застави зернозбирального комбайна марки «Fortschritt Е-514», борони дискової, зерноподрібнювача, протруювача зерна, причіпа тракторного, вікон металопластикових (100 шт.), укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та Фермерським господарством «Хлібороби».

Зобов'язано Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження зернозбирального комбайна марки «Fortschritt Е-514», реєстраційний номер НОМЕР_1, заводський номер НОМЕР_2.

Рішення суду оскаржив відповідач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що позивачем не доведено того факту, що майно, яке передане в заставу банку, є її власністю, а районним судом у повній мірі не досліджено обставини справи. Вказує на те, що на момент укладення договору застави між ПАТ «КБ «Надра» та ФГ «Хлібороби» діяла норма ч. 2 ст. 13 Закону України «Про заставу» (в редакції від 20.06.2007 року), відповідно до якої нотаріальне посвідчення договорів застави, коли предметом застави є транспортні засоби, не було передбачено.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання(перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судову адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У позовній заяві ОСОБА_4 вказує своє місце проживання та місце знаходження відповідача ФГ «Хлібороби» - с. Поляна Миколаївського району Львівської області, однак надіслані за цією адресою судові повістки повернулась з відміткою про те, що адресат за даною адресою не проживає, хоча повістки, надіслані цим особам про виклик в судове засідання, яке було призначене на 16.10.2015 року, повернулися до суду з відмітками про те, що вони відмовилися від їх одержання(а.с.67, 68), заяв про зміну місця проживання або місцезнаходження вони не подали.

Відтак, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 та ФГ «Хлібороби» були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання, а тому вважає можливим розглядати справу у відсутності цих осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, звернулася в суд з позовом про визнання недійсним договору застави та виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження зернозбирального комбайна марки «Fortschritt Е-514», реєстраційний номер НОМЕР_1, заводський номер НОМЕР_2.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що договір застави є недійсним, оскільки відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про заставу» такий договір повинен бути нотаріально посвідченим, він не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є недійсним, а відтак підлягають виключенню з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості щодо обтяження зернозбирального комбайна марки «Fortschritt Е-514», реєстраційний номер НОМЕР_1, заводський номер НОМЕР_2.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як він дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Частинами 1, 2 ст.10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Для реалізації цих положень статтею 27 ЦПК України серед інших прав та обов'язків осіб, які беруть участь у справі, передбачено їх право брати участь у судових засіданнях.

Однак, у порушення наведених норм права, районний суд розглянув справу у першому ж призначеному ним судовому засіданні, у відсутності представників відповідачів, не маючи доказів про те, що такі належним чином відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, так як згідно поштових повідомлень, які знаходяться на а.с. 29-31, судові повістки відповідачам були вручені уже після розгляду справи.

Крім того, зазначаючи в оскаржуваному рішенні, що в судовому засіданні позов визнав представник ФГ «Хлібороби» Фітьо А.П., районний суд жодним чином не перевірив повноваження цієї особи, так як в матеріалах справи відсутні будь - які документи, які підтверджують його повноваження представляти інтереси даного фермерського господарства(довіреність, статут ФГ «Хлібороби», витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців тощо).

Порушення судом першої інстанції зазначених норм права привело до неповного з'ясування судом обставин справи, його висновки не відповідають обставинам справи.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом або пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником(заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави).

Визнаючи недійсним договір застави, районний суд навіть не мав такого у своєму розпорядженні, а відтак не міг встановити дати укладення такого договору та дослідити його зміст.

З матеріалів, доданих до апеляційної скарги, вбачається, що насправді між ПАТ «КБ «Надра» та ФГ «Хлібороби» було укладено не один, а три договори застави, а тому не зрозуміло, який з них суд визнав недійсним.

Крім того, не досліджуючи оспорюваних договорів застави, районний суд неправильно застосував норми матеріального права.

Так, відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства. який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки договори застави були укладені 2012.2007 року, то статтею 13 Закону України «Про заставу» в редакції, яка діяла на час укладення цих договорів, було встановлено, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

Однак, районний суд помилково застосував ч.2 ст.13 Закону України «Про заставу» у чинній редакції, дійшовши неправильного висновку про те, що договір застави зернозбирального комбайна марки «Fortschritt Е-514», реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте, у порушення цієї норми права позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено того, що вона є власником усього майна, яке є предметом оспорюваного нею договору застави.

Більше того, саме на придбання зернозбирального комбайна марки «Fortschritt Е-514» було отримано кредит Фермерським господарством «Хлібороби» у розмірі 100 000 грн., зареєстровано право власності на нього за цим господарством та укладено 20.12.2007 року договір його застави, що стверджується клопотанням про надання кредиту, кредитним договором та договором застави від 20.12.2007 року, свідоцтвом про реєстрацію машини (а.с.42, 43-44, 45-46, 51).

Відтак, колегія суддів вважає, що оцінюючи зібрані по справі докази, суд не дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та не дав їм належної оцінки.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки жодні права та охоронювані законом інтереси позивача не були порушені відповідачами, судом неповно з'ясовано обставини справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, то оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Фермерського господарства «Хлібороби», Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, про визнання договору застави недійсним та виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження зернозбирального комбайна марки «Fortschritt Е-514», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: