У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді - Шимківа С.С.

суддів: - Бондаренко Н.В., Василевича В.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2014 року в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання частини кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, а також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання частини кредитного договору недійсним відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ПАТ КБ "ПриватБанк" оскаржив його в апеляційному порядку.

Вказує, що положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року, на який посилався суд першої інстанції, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони регулюються положеннями ст.ст. 33, 40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 ЖК Української РСР.

Окрім того, положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не скасовують та не зупиняють дію законів, які встановлюють підстави звернення стягнення, а стосуються стадії примусового виконання судових рішень.

_________________________________________________________________________

Справа № 568/135813-ц Головуючий в суді І інстанції - Бірук В.О.

Провадження № 22-ц/787/147/2015 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

Додає, що вищезазначений закон не може регулювати відносини, які виникли до моменту набрання чинності цим законом і випливають з кредитного договору від 06.02.2008 року.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що у відповідачів відсутнє інше житло, а тому умови цього закону, у даному випадку, не можуть бути застосовані.

Додає, що дія вищезазначеного закону є тимчасовою, а отже він не скасовує взагалі положень ЦК України, Закону України "Про заставу" та "Про іпотеку", щодо права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки та не звільняє іпотекодавців від обов'язків, передбачених договорами іпотеки.

Просить суд змінити оскаржуване рішення, задовольнивши позов ПАТ КБ "ПриватБанк" в повному обсязі, в решті рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 рішення суду не оскаржували. В судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Вони належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Банку, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов до правильного висновку про те, що на день ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 р. № 1304-VII, який встановлює заборону відчуження спірного майна без згоди власника і, у даному випадку, наявні усі підстави та умови для його застосування.

Згідно вимог п. 1.1. вищезазначеного Закону, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом встановлено, що 06 лютого 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ROWWGA00002158, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 30 490 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 06 лютого 2026 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 06 лютого 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок площею 65,30 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі, станом на 11.07.2013 року, 67 495, 42 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості та за курсом 7,99 грн. становить 539 288, 38 грн. (а.с. 6-8).

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 використовується як місце постійного проживання відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.. Вищезазначені особи не дають згоди на відчуження будинку ПАТ КБ "ПриватБанк".

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з доводами ПАТ КБ "ПриватБанк" стосовно того, що норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про іпотеку", оскільки саме нормами Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлено тимчасову заборону, у визначених цим законом випадках, на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України "Про іпотеку".

Доводи ПАТ КБ "ПриватБанк" стосовно того, що матеріали справи не містять доказів відсутності у відповідачів іншого житла є такими, що не відповідають обставинам справи.

У матеріалах справи наявна Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається відсутність у власності ОСОБА_3 іншого житла крім житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 139-140).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів наявності у відповідачів у власності іншого нерухомого житлового майна, суду не надано.

Доводи ПАТ КБ "ПриватБанк" про те, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може регулювати відносини, які виникли до моменту набрання чинності цим законом та випливають з кредитного договору від 06.02.2008 не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, відповідно до чинного законодавства, суд першої інстанції при ухваленні рішення застосовує закон, який є чинним на час ухвалення такого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання частини кредитного договору недійсним не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядається.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, не вбачається, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Бондаренко Н.В.

Василевич В.С.