РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року , Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Рибалка Ю.В.,

при секретарі судового засідання Никифоренко А.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про вселення до житлового приміщення, усунення перешкод у користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з вищевказаним позовом. Просив суд усунути перешкоди у користуванні ним житлом шляхом вселення до АДРЕСА_1 та зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні вказаною квартирою.

Зазначив, що колишня дружина не пускає його до квартири, де він зареєстрований, іншого житла позивач не має.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог повністю. Відповідач зазначила, що не чинить перешкоди позивачу у користуванні житлом, вона разом з сином є власникам квартири та після розірвання шлюбу з відповідачем не бажає щоб він проживав у цій квартирі.

Вислухавши пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Із матеріалів справи убачається, що позивач з 12.10.1999 зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

За цією ж адресою зареєстрована та проживає відповідач та їх спільні з позивачем діти сини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та Микита, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вищевказана квартира належить на праві спільної часткової власності відповідачеві та її і позивача сину, що не заперечувалось сторонами по справі під час її розгляду.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.03.2011, яке набрало законної сили 13.03.2011, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано

До лютого 2015 року позивач проживав у квартирі за вищевказаною адресою, а у подальшому після повернення до дому не зміг увійти до квартири, що не заперечувалось сторонами під час судового розгляду справи.

Як пояснила у ході судового засідання відповідач, позивач вів аморальний спосіб життя, пиячив, не сплачував комунальні послуги за квартиру, не сплачував присуджені йому аліменти на утримання неповнолітнього сина, а тому вона не бажає з ним проживати.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам та копіями квитанцій із зазначенням боргу за комунальні послуги за вищевказану квартиру.

Також, зазначені обставини постають із матеріалів звернення позивача до органів внутрішніх справи (матеріали ЖЕО № 2518 від 14.02.2015 Молодіжного відділення міліції Кременчуцького МВ УМВС України у Полтавській області).

Так, у наявних в цих матеріалах поясненнях відповідача від 18.02.2015, які безпосередньо досліджено у судовому засіданні, відповідач письмово підтвердила, що не пускає позивача у вищевказану квартиру у звязку із тим, що він постійно вчиняє сварки, не платить комунальні послуги, не платить аліменти на дитину, постійно пиячить.

Частиною 4 ст. 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно ст. 155 ЖК Української РСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Статтею 156 ЖК Української РСР, передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 4 ст. 156 ЖК Української РСР встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 160 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач незаконно обмежив позивача у праві користування житловим приміщенням. Отже, відповідач дійсно чинить позивачу перешкоди у користуванні ним квартирою.

Позивач на цей час позбавлений можливості проживати у вказаній квартирі, хоча місце його проживання в ній офіційно зареєстровано, він має право користування цим житлом.

Будь-яких доказів щодо втрати позивачем права користування спірною квартирою відповідачем суду не надано.

Тому, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, вселити позивача у спірну квартиру, зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкоду у користуванні житлом.

Керуючись ст. 9, 150, 155, 156, 160 ЖК Української РСР, ст. 10, 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2.

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою № 8 в буд. № 3 по кварталу 274 в м. Кременчуці Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка