АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В.,Рейнарт І.М.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оплату за договором про надання послуг, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 757/2977/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10932/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь за договорами надання послуг від 02.11.2012р. та 29.11.2013р. 60 000 грн. та 89 895 грн., відповідно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між сторонами були укладені вказані договори про надання послуг правової допомоги. Як представник ОСОБА_2 при виконанні договору послуги виграв від її імені шість судових процесів, які продовжувались від трьох до шести місяців. Неможливість виконати договір про надання послуг від 29.11.2013р. виникла з вини замовника, оскільки вона як співвласник майна звернувшись до Печерського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_5 про виділ частки із майна та припинення права, погодилась на отримання компенсації не маючи на депозитному рахунку суду вартості своєї частки майна. Відповідач категорично відмовляється від оплати його послуг.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що всі його дії ґрунтувалися на рішенні Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року, яке йому дала відповідач та те, що він вкладав свої власні кошти для виконання умов договору. Суд також не вказав в своєму рішенні обставини, яким обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, а саме рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року. Крім того, на думку апелянта, суд незаконно не врахував, що підстави згідно яких він мав виконувати свої зобов'язання за договором були анульовані тільки через 2 роки і не з його вини.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами 25.09.2012р. укладено договір про надання правової допомоги на предмет отримання грошей, згідно якого після отримання коштів в повному розмірі , а саме 455692+72000 грн. замовник зобов'язується протягом 3-х днів сплатити 18 000 грн. (а.с.10)

02.11.2012р.сторони уклали договір про надання правової допомоги на предмет отримання відповідачем одного з двох гаражних боксів. Відповідно до цього договору в разі отримання у власність гаражного боксу, замовник сплачує 10% від ринкової вартості боксу (а.с.11)

29.11.2013р. сторони уклали договір послуги, згідно якого надавав правову допомогу на предмет отримання ОСОБА_2 суми коштів на підставі всіх рішень Печерського районного суду м. Києва . При отриманні всієї суми грошей відповідач зобов'язувалась в якості оплати за надану правову допомогу сплатити йому гроші в сумі 89 895 грн. (а.с.12)

Згідно п.5 Даного договору раніше укладений договір про надання послуг вважається розірваним.

Сторони не заперечували, що розірваний був договір від 25.09.2012р.

Вважаючи, що він не виконав договори з вини замовника, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погоджується і колегія суддів, посилаючись на положення ст. 10 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження виконання ним умов договорів, а саме визнання права власності відповідача на гаражний бокс та отримання нею коштів.

Колегія суддів не бере до уваги та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не законно не стягнув з відповідача на його користь кошти, передбачені договорами надання послуг, в тому числі і з тієї підстави, що договори не виконані з вини замовника, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено колегією суддів, обов'язковими умовами оплати за договорами надання послуг укладеними між сторонами від 02 листопада 2012 року та 29 листопада 2013 року було отримання ОСОБА_2 права власності на один з двох гаражних боксів та отримання ОСОБА_2 суми коштів на підставі всіх рішень Печерського районного суду м. Києва, відповідно.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що вони не містять жодних правовстановлюючих документів про право власності ОСОБА_2 на будь-яке нерухоме майно та доказів того, що остання отримувала будь-які грошові кошти відповідно до рішень Печерського районного суду м. Києва

Не містять матеріали справи і доказів того, що невиконання вказаний договорів відбулося внаслідок дій відповідача, а тому доводи позовної заяви та апеляційної скарги є необґрунтованими та побудованими на оціночному баченні питання позивачем, які не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді