Номер провадження 2/754/525/15
РІШЕННЯ

Іменем України

15.01.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Сенюти В.О.

за участю секретаря - Слободянюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Директора Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України Петренко Віктора Володимировича про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Петренко В.В. про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді та стягнення моральної шкоди. Позовну заяву мотивує тим, що з 12.05.2008 року позивач працював на посаді інспектора охорони. 26.09.2014 року без попереднього погодження та консультацій з первинною профспілковою організацією ДП ГК «Феофанія» НАН України було видано накази № 10-п «Про умови жорстокої економії та період підготовки до осінньо-зимового періоду» та № 11-п «Про скорочення штату». Відповідач не надав профспілковому комітету інформації, щодо причини наступних звільнень, не провів консультації про заходи щодо запобіганню звільненню чи зведення їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення, не надав письмове подання про надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця чим порушив вимоги Закону України «про професійні спілки та гарантії їх діяльності».

В судовому засіданні позивач подану позовну заяву підтримав, просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача Петренко В.В. проти задоволення позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач звернувся із вказаним позовом до неналежного відповідача, оскільки відповідачем має бути підприємство, а не директор безпосередньо.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивача було прийнято на посаду інспектора охорони ДП НАН України Готельний комплекс «Феофанія» 12.05.2008 року на підставі наказу № 25-к від 12.05.2008 року.

З копії наказу № 10-п від 25.07.2014 року «Про умови жорстокої економії на період підготовки до осінньо-зимового періоду» вбачається, що прийнято рішення відмовитись від послуг інформаційного та рекламного забезпечення діяльності підприємства та стабілізації ситуації в країні, заступнику директора Остапенко Ю.В. проаналізувати та скоротити витрати на миючі та дезінфікуючі засоби, а також дати відповідну оцінку закупівлям минулих періодів. Затвердити новий штатний розклад (без врахування посад «охоронець» та «старший охоронець») та ввести його в дію з моменту підписання даного наказу. Скорочених працівників попередити про вивільнення згідно чинного законодавства.

Як вбачається з копії наказу № 11-п від 25.07.2014 року «Про скорочення штату», інспекторів охорони ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 попереджено про те, що через два місяці (62 дні) з моменту підписання даного наказу, вони будуть звільнені на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відсторонені від функціональних обов'язків та переведені на виконання господарських робіт, що не пов'язані з вимогами кваліфікації та стану здоров'я. Такі роботи будуть запропоновані починаючи з 28.07.2014 року кожному окремо, зі зміною графіку роботи, а саме: п'яти денний робочий тиждень з 9-00 до 18-00 та перервою на обід з 13-00 до 14-00. Бухгалтерії підприємства провести розрахунок з працівниками, що потрапили від скорочення згідно чинного законодавства. Питання щодо звільнення старшого інспектора охорони ОСОБА_6 буде вирішено після отримання матеріалів перевірки правоохоронних органів.

З письмових матеріалів справи вбачається, що позивача 25.07.2014 року було ознайомлено з наказом по підприємству № 10-п та № 11-п від 25.07.2014 року, але від підпису про ознайомлення з наказом відмовився. Вказана обставина не заперечувалась і позивачем в судовому засіданні. Крім того, позивач вказав, що не погоджується з запропонованими умовами роботи, оскільки запропонований графік роботи його не влаштовує.

Як вбачається з копії наказу № 12-п від 01.08.2014 «Про втрату чинності п. 2 наказу № 11-п в частині переводу на виконання господарських робіт, що не пов'язані з вимогами кваліфікації та стану здоров'я», вважати пропозицію адміністрації інспекторам охорони: ОСОБА_1, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 такими, що є неприйнятні, а працівники не дали згоду на зміну функціональних обов'язків. П. 2 наказу № 11-п в частині переводу на виконання господарських робіт, що не пов'язані з вимогами кваліфікації ат стану здоров'я, інспекторів охорони ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважати таким, що втратив чинності з 12-00 години 01.08.2014 року.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що 26.09.2014 року позивача, наказом № 11-п від 26.09.2014 року було звільнено з роботи згідно ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.18).

Позивач просив визнати незаконними наказ № 10-п від 25.07.2014 року у ч. 3 «Про умови жорстокої економії на період підготовки до осінньо-зимового періоду» та наказ № 11-п від 25.07.2014 року «Про скорочення штату» на підставі неузгодження з первинною профспілкового організацією ДП ГК «Феофанія» НАН України та порушення умов колективного договору в частині розділу № 1 п. 1. Оскільки, директор приймаючи такий наказ, 08.07.2014 року уклав із ТОВ «Охоронний комплекс «Пересвіт» договір № 8 про надання охоронних послуг та вважає вказаний наказ завуальованим, оскільки таким чином директор мав намір позбутися вказаних працівників. Позивач в свою чергу мав пріоритетне право серед охоронників ПП «Пересвіт», оскільки є більш кваліфікованим, а праця останнього продуктивною.

Проте письмові матеріали справи не містять доказів вказаному та наявності на утриманні позивача дітей - студентів, безробітну дружину та хворого батька.

Прохальна частина позовної заяви містить вимогу про визнання причину звільнення незаконним і поновити на роботі на колишній посаді інспектора охорони ДП ГК «Феофанія» НАН України, з тих підстав, що відповідач не надав профспілковому комітету інформацію щодо причини звільнення, не провів консультації про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення, не надав письмове подання про надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця чим порушив процедуру вивільнення працівників.

З письмових матеріалів справи вбачається, що 30.04.2014 року протоколом № 1 установчих профспілкових зборів працівників ДП ГК «Феофанія» НАН України прийнято рішення про створення первинної профспілкової організації на підприємстві.

Постановою Президії Київської регіональної профспілки працівників НАН України Регіональний комітет від 14.05.2014 року № П-14/21/-6 взято на облік первинну профспілкову організацію ДП ГК «Феофанія» НАН України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч. 10 ст. 43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

На виконання вказаного, судом було направлено запит до профспілкової організації.

З протоколу профспілкової організації ДП ГК «Феофанія» НАН України № 17 від 04.12.2014 року вбачається, що члени профкому у складі 4 осіб ухвалили надати мотивовану відмову на звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора охорони ДП ГК «Феофанія» НАН України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у змісті позовної заяви вказано про скасування наказу про звільнення, проте прохальна частина позовної заяви вказаної вимоги не містить.

Позивач ставить вимогу до відповідача про компенсацію моральної шкоди у розмірі 15000 грн. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що у позовній заяві має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд позбавлений можливості здійснити заміну неналежного відповідача або залучити іншу особу як співвідповідача за власною ініціативою.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд звертав увагу позивача на те, що позовні вимоги заявлені до директора Петренко В.В., який є неналежним відповідачем, проте позивач наполягав саме на вказаному у позові відповідачі, про що свідчить журнал судового засідання від 15.01.2015 року.

При цьому, належним відповідачем за вимогами працівника про визнання причини звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до ст. ст. 40, 237-1 КЗпП України є підприємство, установа або організація з якою такий працівник перебуває у трудових відносинах, а не керівник відповідного підприємства, яким в даному випадку є директор ДП ГК «Феофанія» НАН України Петренко В.В.

Пред'явлення позову не до тієї особи, яка має відповідати за таким позовом (неналежного відповідача) є самостійною підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог.

Ураховуючи те, що позивач не виявив бажання здійснити заміну неналежного відповідача або залучити іншу особу (організацію), як співвідповідача, а суд не наділений повноваженнями здійснювати заміну відповідача на власний розсуд, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з тих підстав, що позовні вимоги було пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за таким позовом.

При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з таким позовом до ДП ГК «Феофанія» НАН України у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Директора Державного підприємства Готельний комплекс «Феофанія» Національної академії наук України Петренко Віктора Володимировича про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: