У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Т.Л.,
Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча), із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 7 квітня 2014 року просив зобов'язати відповідача провести розрахунок та виплатити йому індексацію заробітної плати за період із 1 березня 2003 року до 2 березня 2012 року з утриманням податків та обов'язкових платежів, виплатити компенсацію у зв'язку з втратою частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 березня 2012 року по час ухвалення рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 17 липня 1985 року до 2 березня 2012 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. За час роботи на підприємстві при виплаті заробітної плати не проводилася індексація заробітної плати, яка була передбачена діючим законодавством. Таким чином, роботодавцем було порушено його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства здійснити розрахунок та виплатити йому індексацію заробітної плати із стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій на підставі ст. 31 ЦПК України уточнив свої вимоги, а саме: просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 2 березня 2012 року до 1 березня 2014 року, а інші позовні вимоги - залишити без розгляду.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27 жовтня 2014 року позовну заяву в частині стягнення заборгованої індексації та компенсації заробітної плати залишено без розгляду.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 2 500 грн із утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 11 листопада 2013 року по 1 березня 2014 року у розмірі 16 799 грн 20 коп. із урахуванням податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню із зазначеної суми при виплаті публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ММК ім. Ілліча» просить скасувати рішення апеляційного суду у справі та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці з 17 липня 1985 року до 2 березня 2012 року ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча».

У день звільнення позивач не працював, перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується табелем обліку робочого часу за березень 2012 року.

Апеляційним судом встановлено, що 11 листопада 2013 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ «ММК ім. Ілліча» із письмовою заявою про надання йому довідки щодо заробітної плати за період його роботи та виплати суми індексації заробітної плати.

Судами також встановлено, що під час розгляду зазначеної справи у березні 2014 року ПАТ «ММК ім. Ілліча» нарахувало ОСОБА_7 заборгованість з індексації заробітної плати з компенсацією, що утворилась за період з березня 2003 року до липня 2006 року у розмірі 1070 грн 60 коп. Із урахуванням сплачених податків та обов'язкових платежів ОСОБА_7 19 березня 2014 року було виплачено 895грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час звільнення позивача повний розрахунок з ним проведений не був, оскільки не було виплачено суму індексації за період з березня 2003 року до липня 2006 року та компенсації втрати цієї частини заробітної плати. Із урахуванням виникнення спору між сторонами щодо періоду нарахування суми індексації заробітної плати з компенсацією, суд дійшов висновку про вирішення зазначеного спору на користь позивача частково та стягнув на його користь середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 2 500 грн (із утриманням відповідачем передбачених законом податків та обов'язкових виплат).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16 799 грн 20 коп., апеляційний суд виходив із того, що зазначена сума підлягає стягненню за період із 11 листопада 2013 року (день звернення позивачем до роботодавця) по 1 березня 2014 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог) і вона не підлягає зменшенню, оскільки судом не вирішувався спір про стягнення заборгованості із заробітної плати у вигляді сум індексації заробітної плати з компенсацією (такі вимоги було залишено без розгляду за заявою позивача).

Із висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.

Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 1 квітня 2015 року (справа № 6-41цс15), у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається із матеріалів справи, в позовній заяві від 28 листопада 2013 року та уточненнях до неї від 3 квітня 2014 року позивач просив зобов'язати відповідача провести розрахунок та виплатити йому індексацію заробітної плати за період із 1 березня 2003 року до 2 березня 2012 року з утриманням податків та обов'язкових платежів, виплатити компенсацію у зв'язку з втратою частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 березня 2012 року по час ухвалення рішення суду (а.с. 13-14).

Таким чином, стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача у розмірі 2 500 грн, суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні врахував розмір спірної суми по компенсації втрати частини заробітної плати та індексації заробітної плати та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі й щодо періоду за який вона підлягає сплаті, та обґрунтовано застосував принцип співмірності.

Оскільки первісна позовна заява ОСОБА_6 та заперечення на неї свідчать про виникнення спору між сторонами щодо виплати компенсації заробітної плати за період з березня 2003 року до березня 2012 року, позовні вимоги задоволено частково, то суд першої інстанції обґрунтовано застосував правила про визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постановах від 03 липня 2013 року у справі № 6-60цс13, від 20 листопада 2013 року у справі № 6-114цс13 та від 1 квітня 2015 року у справі № 6-41цс15.

Таким чином, висновки апеляційного суду про те, що після уточнення позивачем позовних вимог та залишення без розгляду частини позовних вимог спір між сторонами щодо виплати компенсації заробітної плати відсутній, є необґрунтованими.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, що є підставою для залишення в силі рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук