АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/268/2015 Головуючий в І інстанції:Дзиговський Ю.В. Категорія: 27 Доповідач : Вейтас І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 19 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас І.В.
Суддів:Цуканової І.В.
Склярської І.В.
При секретарі:Благовещенській О.О.

За участю прокурорів: Дикалюка Д.Є.

Петренко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Комсомольського району м.Херона в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у м.Херсоні на ухвалу Комсомольського районного суду м.Херсона від 19 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона за договорами позики від 02 березня 2012 року, 05 травня 2012 року, та 10 лютого 2013 року позичила відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 гривень, 50 000 гривень та 200000 гривень, відповідно. Відповідач в обумовлені договорами строк кошти не повернула, тому позивач посилаючись на положення ст.1050 ЦК України просила стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 300 000 грн.

19 червня 2014 року ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики за якою :

Сторони у відповідності з укладеним договором від 10.02.2013 року визнають за ОСОБА_6 право власності на будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 в рахунок виконання зобов'язань за вищевказаним договором та ОСОБА_7 зобов'язується в подальшому право власності не оскаржувати.

Ухвала суду про затвердження цієї мирової угоди є підставою для реєстрації за ОСОБА_6 права власності на будинок за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 визнає, що після передання їй у власність будинок за адресою АДРЕСА_1 зобов'язання за договором від 10.02.2013 року у сумі 290 000 грн. вважаються боржником виконані і ОСОБА_6 зобов'язується не висувати грошових претензій по стягненню з ОСОБА_7 грошових коштів на суму 290 000 грн.

ОСОБА_6 визнає, що зобов'язання за договором від 10.02.2013 року у сумі 10 000 грн. боржник зобов'язується сплатити до 30 грудня 2014 року.

ОСОБА_7 зобов'язується звільнити будинок за адресою АДРЕСА_1, виселитись, вивезти все своє майно, знятися з реєстраційного обліку, не чинити ніяких дій стосовно зняття з реєстрації ОСОБА_6 та її малолітній дитині ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, які зареєстровані у цьому будинку, ключі від будинку передати ОСОБА_6, а також погасити всі борги по комунальним платежам та іншим послугам по будинку до 15.07.2014 року.

Дія даного пункту 5 цієї мирової угоди буде призупинена, якщо сторони укладуть письмовий договір оренди (найму) будинку - до спливу терміну дії договору оренди (найму).

Провадження у справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики постановлено закрити.

Прокурор Комсомольського району м.Херона в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у м.Херсоні в апеляційній скарзі зазначає, що судом при постановленні вказаної ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, та просить ухвалу суду скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, представників сторін, які заперечують проти доводів апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженої ухвали вимогам цивільно-процесуального закону, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що дана мирова угода не суперечить вимогам закону, скоєна в інтересах сторін і не порушує їх права.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви слідує, щопозивач за договорами позики від 02 березня 2012 року, 05 травня 2012 року, та 10 лютого 2013 року позичила відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 гривень, 50 000 гривень та 200000 гривень, відповідно. Відповідач в обумовлені договорами строк кошти не повернула, тому позивач посилаючись на положення ст.1050 ЦК України просила стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 300 000 грн..

Таким чином, в даній справі спірними є правовідносини позики грошових коштів.

Частина 1 ст. 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

У виниклих між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 правовідносинах предметом позики є гроші. За таких обставин, у сенсі положень ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України ОСОБА_6, передавши у власність ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 300000 гривень, вправі, як позикодавець, вимагати від відповідача повернення такої ж суми грошових коштів (суми позики), а остання, як позичальник, зобов'язана повернути отримані в позику грошові кошти (суму позики).

Набуття права власності на нерухоме майно законодавчо визначене та врегульоване.

За загальним правилом право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Момент набуття права власності на майно за договором передбачений ст. 334 ЦК України, відповідно до положень якої право власності на нерухоме майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту нотаріального посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами.

За положеннями ч. 5 ст. 175 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Визнаючи відповідно до умов мирової угоди за ОСОБА_6 право власності на нерухоме майно, яке не є предметом спору, суд не з'ясував, чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема положенням ст. 175 ЦПК України, чи стосується вона прав та обов'язків сторін, що випливають з договору позики і самого предмета позову, чи пов'язані її умови зі спірними правовідносинами, чи законно відповідач, в розумінні положень статей 1046, 1049 ЦПК України, укладаючи мирову угоду щодо нерухомого майна шляхом передання його у власність позивача, виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу за договором позики.

Крім того, судом не з'ясовано, що саме перешкоджало сторонам вирішити питання про відчуження зазначеного в мировій угоді нерухомого майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу цього майна, який би відповідав вимогам статей 655, 656, 657 ЦК України та був би зареєстрований у встановленому законом порядку.

Крім того, судом не з'ясовано питання чи не порушує вказана мирова угоду права інших осіб, не з'ясоване питання про те, чи були вжиті на час постановлення ухвали заходи заборони відчуження спірного нерухомого майна та чи було накладено на нього арешт.

Так, відповідно до матеріалів, доданих прокурором до апеляційної скарги, 01.04 2014 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ в м.Херсоні, на виконання ухвали Комсомольского районного суду м.Херсона від 26.03.2014 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 було накладено арешт на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала про затвердження мирової угоди постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 311, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Комсомольського району м.Херсона задовольнити.

Ухвалу Комсомольського районного суду м.Херсона від 19 червня 2014 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у визнанні мирової угоди сторін.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: