Справа № 2-377/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2010 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді РУДНЄВОЇ О.О.

При секретарі КУЧЕРЯВЕНКО А.М.,КУЗЬМІНОВІЙ Н.В.,КУЧЕРЯВЕНКО А.М.

За участі адвоката ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов»язаних з ремонтом квартири в сумі 55245,60 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень , стягнення судових витрат ,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 20.11.2008 року.

В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі ,наполягаючи на їх задоволенні. Позивач пояснив суду, що між ним та відповідачем було сімейні стосунки, бо син відповідача був чоловіком його доньки ОСОБА_4. Коли діти рішили побратися, перед весіллям визначилися з тим місцем ,в якому молода сім»я буде мешкати. Тоді відповідач пообіцяв подарувати синові на весілля квартиру по вул..Отакара Яроша №39 за №47, вони з дружиною цю квартиру оглянули та побачили, що квартира перебуває в занедбаному стані, домовилися з майбутніми сватами про те, що будуть в квартирі робити ремонт, щоб молодятам було нормальне помешкання. Він уклав договір з фірмі, найняв робітників та в квартирі робили ремонт, за ремонті роботи сплачував він з бюджету своєї сім»ї. Після весілля діти жили в квартирі, а потім свати його доньку з онукою вигнали з помешкання, вони сварилися і з колишнім зятем і з його батьками і тільки при допомозі не однократних звернень до міліції змогли отримати меблі та особисті речі доньки та маленької онуки. Сват своєї обіцянки не виконав , квартиру на весілля молодим не подарував, ремонт робився за взаємною усною домовленістю. На вимоги повернути гроші за ремонт чужої квартири він отримав відмову.

Відповідач позовні вимоги не визнав, наполягаючи на тих обставинах, що позивачем пропущено термін позовної давності, по суті той факт, що позивачем відремонтовано квартиру ,яка належить йому на праві особистої власності визнав і проти цього факту не заперечував. Пояснив суду, що квартиру молодим дарувати не обіцяв, а надав їм право там мешкати. Ремонт в квартирі робили за його згоди, але колишній сват подарував ремонт своїй доньці і зятю на весілля. Коли молоді стали сваритися, вони замінили в квартирі замки на дверях та дійсно колишня невістка викликала батька і міліцію.

Вислухавши пояснення стороні, заслухавши свідків по справі, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні відмовні матеріали Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області №№ 4526/2 від 28.02.2009 року,Л-243 від 12.03.2008 року,4918 від 18.04.2008 року,4058/1669 від 31.03.2008 року, архівну цивільну справу Дзержинського районного суду м. Харкова №2-421/2009 від 26.01.2009 року про розірвання шлюбу, суд приходить до наступного:

Позивач по справі ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, відповідач по справі ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5.

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено 25.04.2004 року, що підтверджує актовий запис № 429 ,який виконано Відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського міського управління юстиції (арк..8).

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1, загальною площею 30,1 кв.м. житловою площею 16,8 кв.м., яку придбано на підставі договору купівлі- продажу від 14.04.1999 року, який посвідчено приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 і внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за № 1963, власність зареєстрована в КП «ХМБТІ» 23.04.1999 року за № П-1-29598(арк..справи 9).

З протоколу пояснення відмовного матеріалу Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області №Л-243 від 21.03.2008 року, які дільничний інспектор міліції ОСОБА_9 відібрав у власника квартири ОСОБА_3 (відповідача по справі) вбачається (мова оригінала) « В 1999 году я приобрел для себя квартиру (1одна) комнатную по адресу :АДРЕСА_2 и стале ё обрудовать. В 2004 году женился мой сын гражданин ОСОБА_6 и я предоставил квартиру своему сыну, чтобы тот вместе со своїй семьей там проживал, т.к. места жительства у них не было. В процессе их проживания мы со стороны мого сына и отец со стороны жены сына сделали в квартире ремонт, деньбги вносились в равных долях ….»

Аналогічні пояснення мають місце і в інших відмовних матеріалах Дзержинського РВ ХМУ ,таким чином, суд приходить до висновку ,що між позивачем та відповідачем була укладена усна угода про проведення ремонтно-будівельних робіт квартири №47 в будинку №39 по ву.Отакара Яроша в м. Харкові, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності.

Позивач ОСОБА_2 02.03.2004 року уклав договір з ТОВ фірма «Ілта» на виконання ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_3, ремонтні роботи виконані в повному обсязі, що підтверджується кошторисами, локальними картами, актами прийому робіт, квитанціями прибуткових касових ордерів про сплату за надані послуги(арк..справи 20-40), останній платіж зроблено позивачем зроблено у ТОФ фірма «Ілта» по квитанції №43 від 25.11.2005 року в сумі 5 000,00 гривень з урахуванням ПДВ в сумі 833,33 гривень. До цього по квитанції № 12 від 05.03.2004 року було сплачено 22 200,00 гривень в тому числі ПДВ 3700,00 гривень, по квитанції №18 від 30.04.2004 року було сплачено 28045,60 гривень в тому числі ПДВ 4674,27 гривень, сплативши за договору підряду 55245,60 гривень..

Суд не може погодитися з доводами відповідача ОСОБА_3 з тим, що позивачу ОСОБА_2 слід відмовити в позові з тих підстав, що ним пропущено термін позовної давності.

На підставі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється судом у три роки, але, на підставі ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропуску строку позовної давності порушене право підлягає захисту.

Але перебіг строку позовної давності починається з того часу, коли сторона дізналася про порушення свого права.

ОСОБА_2 останній платіж за виконані роботи сплатив за укладеним договором 25.11.2005 року, а про ті обставини, що його доньку з онукою не пустили до відремонтованої квартири дізнався 09.04.2008 року, що знайшло своє підтвердження в багатьох відмовних матеріалах в порушенні кримінальної справи Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

Суд приходить до висновку, що термін строку позовної давності ОСОБА_2 не пропустив, бо звернувся до суду з заявою про захист порушеного права 20.11.2008 року, тобто до збігу встановленого законом трирічного строку.

Судом неодноразово роз»яснені учасникам процесу вимогу ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно з якими, докази по цивільним справам подаються тільки сторонами ,а судом тільки оцінюються.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

На підставі ч 3 ст.61 ЦПК України обставини ,встановлені судовим рішенням в цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлені ці обставини.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 не надав суду належних доказів тим обставинам, що він приймав участь у сплаті витрат на проведення капітального ремонту в 2004 році в квартирі АДРЕСА_4 на підставі договору укладеного ОСОБА_2 від 02.03.2004 року.

Як судом встановлено, син ОСОБА_3-ОСОБА_6 та його невістка ОСОБА_4 навчалися в Харківському державному Університеті на денній формі навчання, на комерційному відділенні, стипендії не отримували.

При їх опитуванні ,як свідків по справі з»ясовано, що вони самостійних витрат на ремонт не несли, бо їх утримували батьки.

На неодноразові вимоги суду надати відомості про наявність коштів, необхідних для проведення ремонту та доказів тим обставинам, що кошти витрачалися ОСОБА_3 (квитанцій, угод, чеків)

Суд вважає, що при понесенні ОСОБА_3 витрат на переобладнання та відновлювально-ремонтні роботи в своїй власній квартирі , він ремонтував свою власність і ці обставини не мають відношення до їх спільної домовленості з ОСОБА_2 стосовно проведення таких робіт.

Позивач вимагає стягнути тільки понесені ним особисто витрати.

Суд вважає, що позивач довів суду, що мав можливість сплатити вартість ремонтних робіт, бо мав для цього певні кошти.

Суд критично відноситься до зміни позиції позивача в процесі розгляду справи, який в судовому засіданні 20.08.2009 року після огляду речових доказів (відеозапис весілля) пояснив, що ОСОБА_2 ремонтні роботи подарував дітям на весілля, а ті 700 доларів США, які як вбачається з оглянутого відеозапису (кошти в конверті подарував на весіллі ОСОБА_2 с дружиною) , а не «подарував батюшка, який вінчав молодят», як пояснив відповідач ОСОБА_3 після огляду відеозапису. Ця позиція відповідача не співпадає з доводами , які мали місце 21.03.2008 року при написанні пояснення в Дзержинському РВ ХМУ, які проаналізовані вище за текстом мотивувальної частини судового рішення, коли відповідач вказував , що вони сумісно з батьком дружини сина робили ремонт під час їх проживання.

Таким чином, суд приходить до висновку , що ремонтні роботи в квартирі до весілля були проведені частково.

Судом ретельно опитані свідки по справі :

Суд вважає, що пояснення свідків з обох сторін ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судовому засіданні 20.08.2009 року, свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні 03.07.2009 року по суті відносяться до непростих стосунків ,які склалися між батьками колишнього подружжя та непростих стосунків під час сумісного життя ОСОБА_6 та ОСОБА_4, що не стосується предмету спору. Але показаннями цих свідків не спростовано наявність домовленості між батьками стосовно передачі спірної квартири та стосовно проведення ремонту.

Показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 (судове засідання від 03.07.2009 року), та свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні 20.08.2009 року підтверджено ті обставини, що ремонтні роботи проводилися, домовленість та угоди укладені ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 був інколи присутнім в квартирі, але ніяких розрахунків на проводив та ніяких коштів на будівельні матеріали не виділяв.

Наданий відповідачем як доказ до справи відеозапис з весілля був ретельно досліджений в судовому засіданні 20.08.2009 року. З відеозапису вбачається, що позивач ОСОБА_2 промовив « Ми, щоб ви жили зробили євроремонт. А оце подарунок …» ,а далі витяг гроші з конверту, перелічив їх та передав молодим.

Таким чином, суд приходить до висновку , що ОСОБА_2 дійсно сплатив за проведений ремонт квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 55245,60 гривень

З показань свідків вбачається, що сторонами по цій справі були прийняті на себе відповідні зобов»язання, які виконані позивачем ОСОБА_2

На підставі ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання є неприпустимою.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або згідно вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

На підставі вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Згідно до частини 5 ст.626 договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно вимог ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору).

Згідно вимог ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно вимог ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання ,якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Згідно вимог ч 1 ст.319 ЦК України Власник володіє користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч 2 ст.319 ЦК України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні свої прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства. Ч 4 ст.319 ЦК України передбачає, що власність зобов»язує.

Згідно вимог ст.322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом(тягар утримання майна) .

Таким чином, суд приходить до висновку , що обов»язок по утриманню та ремонту власності згідно вимог діючого законодавства цілком покладено на ОСОБА_3, відповідача по справі.

Виходячи з вищевикладеного ,суд вважає, що при здійсненні свого права власності відповідач ОСОБА_3 зобов»язаний виконувати обов»язки щодо утримання своєї власності та додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно вимог смт.383 ЦК України «Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання ,як єдиного цілого ,- за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.»

Виходячи з вищевикладеного за текстом мотивувальної частини судового рішення ,суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 здійснив своє право та використовував належне йому житлове приміщення для проживання членів своєї сім»ї ,а також право на здійснення ремонту своєї власної квартири.

Проти ремонту своєї власності він не заперечував, про що підтвердив в судовому засіданні, ніяких вимог до позивача ОСОБА_2 щодо припинення дій по ремонту квартири АДРЕСА_1 не пред»являв.

На підставі вимог ч 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода ,заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою ,яка її завдала.

Таким чином, суд приходить до висновку, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 завдано матеріальних збитків особистому майну(грошовим коштам) позивача ОСОБА_2 , бо позивач ОСОБА_2 ніяких зобов»язань по утриманню власності відповідача ОСОБА_3 не приймав, а щодо моральних засад суспільства, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 мав можливість повернути кошти в досудовому порядку.

В цій частині суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд критично відноситься до пояснень відповідача ОСОБА_3 в тій частині , що кошторис на ремонтно-відновлювальні роботи завищено, кошторис не відповідає дійсним обставинам справи, бо під час укладання договору та виконання робіт, ОСОБА_3 про порушення свого права ,як споживача послуг не заявляв.

При розгляді позовних вимог в частині стягнення 5000,00 гривень моральної шкоди, суд приходить до наступного: згідно вимог ст.. 1167 ЦК України 2003 року моральна (немайнова)шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № ; з змінами , що внесені Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_2 в цій частині свої позовні вимоги не довів, а саме : не довів наявність причинного зв»язку між подією (неповернення коштів за проведений ремонт житла) та завданням моральних страждань та погіршенням стану здоров»я саме з причини дій відповідача ОСОБА_3

Суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі вимог ст.ст.81,88 ЦПК України суд вважає, що на користь позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати по сплаті державного мита (судового збору) в сумі 51,00 гривень та по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 30,00 гривень.

Також з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути недоплачену суму державного мита(судового збору) в сумі 501,45 гривень та додатково стягнути на користь держави витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 90,00 гривень.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, діючи, виключно, в цілях гуманності та справедливості, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11, 57,58,60,61,81,88,209,212,214,215 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.16,319,322,383,525,526,626,627,636,639,1166,1167 ЦК України,-

СУД ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов»язаних з ремонтом квартири в сумі 55245,60 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень визнати частково обґрунтованими та задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5 матеріальні витрати, пов»язані з ремонтом квартири АДРЕСА_5 в сумі 55245,60 гривень (тисяч п»ятдесят п»ять двісті сорок п»ять гривень 60 копійок).

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5 000,00 гривень ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті державного мита в сумі 51,00 гривень та по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 30,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави додатково витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 90,00 гривень, державне мито (судовий збір) в сумі 501,45 гривень (п»ятсот одна гривня 45 копійок).

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня проголошення та шляхом подачі апеляційної скарги у 20-ти денний термін після цього у порядку ,передбаченому ч 4 ст.295 ЦПК України

Головуючий, суддя О.О.РУДНЄВА