У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Попович О.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» до ОСОБА_3, третя особа - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, про стягнення шкоди, заподіяної підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Державне підприємство «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, про стягнення шкоди, заподіяної підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, посилаючись на те, що ОСОБА_6 працював у ДП «Чоразморшлях» з 12 вересня 2011 року на посаді заступника начальника з безпеки.

Тимчасово виконуючим обов'язки начальника ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_3 наказом від 06 грудня 2011 року №182/к було звільнено з роботи ОСОБА_6 за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків.

ОСОБА_6 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ДП «Чоразморшлях» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року позов ОСОБА_6 був задоволений частково. Суд визнав незаконним наказ ДП «Чоразморшлях» від 06 грудня 2011 року № 182/к, поновив ОСОБА_6 на посаді заступника начальника з безпеки ДП «Чоразморшлях», стягнув з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 46 512,10 грн без урахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати, моральну шкоду в розмірі 01 тис. грн та суовий збір у дохід держави в розмірі 572,42 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2012 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2013 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДП «Чоразморшлях» було відмовлено.

Виконавчий лист від 06 лютого 2013 року № 1527/3170/12, виданий Суворовським районним судом міста Одеси, був виконаний ДП «Чоразморшлях».

Таким чином, незаконність звільнення ОСОБА_6 установлено судовим рішенням, а службовою особою, винною у незаконному звільненні ОСОБА_6, є ОСОБА_3, оскільки він виконував обов'язки начальника ДП «Чоразморшлях» та видав наказ про звільнення, який було визнано судом незаконним та скасовано.

Крім того, у зв'язку з тим що у суму стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_6 у розмірі 46 512,10 грн Суворовським районним судом м. Одеси не було включено податки та обов'язкові платежі, то ДП «Чоразморшлях» здійснило перерахування до державного бюджету нарахування податків та обов'язкових платежів на сплачену середню заробітну плату за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_6 у розмірі 31 617,7 грн.

Таким чином, матеріальна шкода, завдана ДП «Чоразморшлях» незаконним звільненням ОСОБА_6, складає 79 129,80 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» шкоду, заподіяну у зв'язку з оплатою ОСОБА_6 часу вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 79 129 грн 80 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року змінено.

Виключено абзац третій із резолютивної частини рішення, в якому йдеться про стягнення із ОСОБА_3 на користь ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» судового збору в сумі 791 грн 30 коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що незаконність звільнення ОСОБА_6 встановлено судовим рішенням, а службовою особою, винною у незаконному звільненні ОСОБА_6, є ОСОБА_3, оскільки він виконував обов'язки начальника ДП «Чоразморшлях» та видав наказ про звільнення, який було визнано судом незаконним та скасовано.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак таким вимогам судові рішення не відповідають.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (ч. 8 ст. 134 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно зі ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій, та їх заступниками ‒ за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора.

Установлено, що тимчасово виконуючий обов'язки начальника ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_3 своїм наказом від 06 грудня 2011 року № 182/к звільнив з роботи ОСОБА_6, який працював у вказаному підприємстві з 12 вересня 2011 року на посаді заступника начальника з безпеки за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 03 липня 2012 року позовна заява ОСОБА_6 задоволена частково, визнано незаконним вищевказаний наказ та поновлено ОСОБА_6 на посаді заступника начальника з безпеки ДП «Чоразморшлях», стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 46 512,10 грн без урахування податків та обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати, 01 тис. грн моральної шкоди та судовий збір у дохід держави в сумі 572,42 грн.

Постановою старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 27 лютого 2013 року на підставі виконавчого листа від 06 лютого 2013 року № 1527/3170/12 було відкрито виконавче провадження про стягнення з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з грудня 2011 року по липень 2012 року в розмірі 46 512,10 грн без урахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати, та 1 тис. грн моральної шкоди.

Відповідно до платіжної вимоги від 11 квітня 2013 року № ДВ-1/1 з рахунка ДП «Чоразморшлях» у АТ «ОТП Банк» м. Київ 17 квітня 2013 року на підставі, в тому числі і виконавчого листа Суворовського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2013 року № 1527/3170/12, було списано 171 840,14 грн, із яких на користь ОСОБА_6 було стягнуто 46 512,10 грн коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 тис. грн моральної шкоди.

Крім того, до державного бюджету України були перераховані податки та обов'язкові платежі зі сплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_6 у розмірі 31 617,70 грн.

Виконавчий лист від 06 лютого 2013 року № 1527/3170/12, виданий Суворовським районним судом міста Одеси, був виконаний ДП «Чоразморшлях» 11 квітня 2013 року.

Наказом ДП «Чоразморшлях» від 06 серпня 2012 року № 154-0 ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

За таких обставин висновок судів про те, що відповідач на даний час не перебуває у трудових відносинах з ДП «Чоразморшлях», а отже, не обіймає керівну посаду, тому позовні вимоги повинні вирішуватись в загальному порядку, є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги щодо неналежного позивача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Частинами 3, 4 ст. 233 КЗпП України встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора.

Однак суд у порушення ст. ст. 212‒214 ЦПК України на вказане уваги не звернув, не з'ясував, коли саме стало відомо позивачу про заподіяну шкоду, чим не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, в результаті чого не визначився з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак