Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «АБВ Техніка», третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на майно та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3, від імені якої діє представник ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» (далі - ПАТ «Оксі Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 серпня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АБВ Техніка» (далі - ТОВ «АБВ Техніка») та Публічним акціонерним товариством «Оксі Банк» (далі - ПАТ «Оксі Банк») укладено кредитний договір із відкриттям невідновлювальної кредитної лінії № 32/11-НВКЛ, згідно з яким позичальник ТОВ «АБВ Техніка» отримав кредит у сумі 7 млн 200 тис. грн терміном до 31 липня 2014 року, за умови сплати 20 % річних, а також комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Однак позичальник порушив взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором, розмір якої відповідно до розрахунку станом на 04 квітня 2012 року складає 5 823 252 грн 19 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 567 770 грн; заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 246 568 грн 45 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 8 913 грн 74 коп.

На забезпечення виконання позичальником ТОВ «АБВ Техніка» зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 01 серпня 2011 року між ПАТ «Оксі Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. та зареєстрований за реєстровим № 3733, згідно з яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 785,7 кв. м, житловою площею 262,6 кв. м; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2.

Крім того, 01 серпня 2011 року між ПАТ «Оксі Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. та зареєстрований за реєстровим № 3737, згідно з яким на забезпечення виконання позичальником ТОВ «АБВ Техніка» зобов'язань за указаним кредитним договором ОСОБА_4 передала в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована на території смт Брюховичі у м. Львові, із цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер: НОМЕР_3

У зв'язку з порушенням позичальником узятих за кредитним договором зобов'язань у лютому 2012 року ПАТ «Оксі Банк» направило іпотекодавцям вимоги про усунення порушення, в яких надано 30-денний термін на погашення заборгованості за кредитним договором та попереджено про можливість звернення стягнення на заставне майно у випадку непогашення заборгованості, крім того, повідомлено власника житлового будинку про необхідність добровільного виселення всіх зареєстрованих у будинку осіб протягом одного місяця.

За захистом свого права ПАТ «Оксі Банк» звернулося до суду з указаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року, позов ПАТ «Оксі Банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ТОВ «АБВ Техніка» перед ПАТ «Оксі Банк» за кредитним договором від 01 серпня 2011 року № 32/11-НВКЛ у сумі 5 823 252 грн 19 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки від 01 серпня 2011 року, посвідченими приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. за № № 3733, 3737, а саме: будинок АДРЕСА_1, загальною площею 785,7 кв. м, житловою площею 262,6 кв. м; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована по АДРЕСА_1, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2; земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована на території смт Брюховичі у м. Львові, із цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_4, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселено мешканців, які проживають та/або зареєстровані в житловому будинку АДРЕСА_1, зі зняттям їх із реєстрації органами МВС.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_3, від імені якої діє представник ОСОБА_6, просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судові рішення судів попередніх інстанцій зазначеним нормам процесуального права не відповідають.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки відповідачі порушили перед банком взяті за відповідними договорами зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати процентів, а також за час розгляду справи в суді вони не вчинили жодних дій на врегулювання спору, не надали доказів на спростування розміру боргу, або щодо його реструктуризації.

Із вказаними висновками погодився й апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, та вважав, що судом під час розгляду справи дотримано вимоги матеріального та процесуального права, повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи та надано належну оцінку наявним у справі доказам, рішення суду є законним і обґрунтованим.

Проте з такими висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Так, згідно з ч. 1 ст. 38 Закону «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Частиною 5 вищеназваної статті установлено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Водночас у ч. 6 ст. 38 Закону «Про іпотеку» закріплено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Частинами 1, 2 ст. 43 Закону «Про іпотеку» установлено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків

його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

При цьому, виходячи зі змісту вищевказаної постанови Верховного Суду України, можна дійти висновку, що посилання суду у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам ст. ст. 39 та 43 Закону «Про іпотеку».

Таким чином, резолютивна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, не відповідає наведеним нормам матеріального права.

При цьому судом не встановлено всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме - початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Крім того, дійшовши висновку про виселення мешканців, які проживають та/або зареєстровані в житловому будинку АДРЕСА_1, суд не з'ясував питання та не встановив, хто саме проживає та зареєстрований у вказаному будинку, враховуючи, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суди попередніх інстанцій в достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, порушивши при цьому норми матеріального та процесуального права щодо встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, від імені якої діє представник ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак