У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування рішення Білоцерківської міської ради на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що договором купівлі-продажу від 03 жовтня 1986 року зареєстрованим Білоцерківською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 2-4672, ним у ОСОБА_5 придбано половину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1. В договорі вказано, що придбана ним будівля знаходиться на земельній ділянці площею 910 кв. м.

У встановленому діючим на той час законодавством України придбане ним житло було зареєстроване в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації.

На будинок і присадибну ділянку оформлений технічний паспорт МБТІ з інвентаризаційним № 3180. Майже три десятиліття присадибна земельна ділянка оброблялась ним і його родиною, як город. Він користується нею і нині, тобто він є її законним добросовісним користувачем з передбаченими Земельним кодексом України правами і обов'язками.

Проте в порушення його законних прав добросовісного користувача присадибної земельної ділянки рішенням № 1459-68-У від 26 серпня 2010 року Білоцерківська міська рада за поданням земельного відділу з передала частину його присадибної земельної ділянки ОСОБА_2, який оформив земельну ділянку та одразу продав її ОСОБА_3, який також виставив земельну ділянку на продаж.

Згоди на відчуження його присадибної ділянки, що знаходиться у його в законному користуванні, він не давав. Його підписи в акті на відведення земельної ділянки на користь ОСОБА_2 підроблено. Він звертався з відповідними заявами до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради і у міський відділ міліції з проханням виправити допущене порушення закону, проте одержав офіційну відповідь з рекомендацією звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнень просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради № 1459-68-У від 26 серпня 2010 року про виділення частини його присадибної ділянки за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 для приватизації і будівництва житлового будинку в межах його домоволодіння як таке, що прийняте в порушення ст. 120 Земельного кодексу України, визнати незаконним та скасувати державний акт серії НОМЕР_1 від 11 листопада 2010 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, одержаний, з порушенням чинного законодавства України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у договорі купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 03 жовтня 1986 року та реєстровому надписі на ньому не вказано, яку саме площу земельної ділянки із загальної площі розміром 910 кв. м слід рахувати, як таку, що є частиною земельною ділянки згідно договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку яка придбана позивачем у ОСОБА_5, в той час як ОСОБА_1 13 січня 2011 року. одержав державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, на підставі якого є власником земельної ділянки площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, згідно наданої позивачем копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 виданого ОСОБА_2 11 жовтня 2010 року, земельна ділянка ОСОБА_1 не межує із земельною ділянкою відповідача.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин та дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук