Справа № 539/3898/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Матвієнка В. М.

при секретарі - О.А.Павличенко

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Лубни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення майна набутого без достатніх правових підстав,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення майна набутого без достатніх правових підстав.

У позові вказано, що 28.09.1996 року позивачка уклала шлюб з відповідачем.

14.08.2003 року ОСОБА_4 уклав кредитний договір №446 з строком погашення кредиту серпень 2033 року з Фондом сприяння молодіжному житловому будівництву для придбання квартири АДРЕСА_1. Вартість квартири згідно кредитного договору складала близько 34515 гривень.

Протягом 2003-2005 років сторони здійснювали ремонт у вказаній квартирі в яку вселилися та проживали в ній однією сім"єю, маючи відповідну реєстрацію.

21.02.2011 року сторони розірвали між собою шлюб .

З часу отримання кредиту по час розірвання шлюбу 21.02.2011 рік кредит самостійно оплачував відповідач за рахунок спільних їх коштів, виплативши Фонду .. 3 534 грн. 45 коп., сплативши таким чином за частку квартири позивачки - 1 767 грн. 22 коп. Залишок по сплаті кредиту вартості всієї квартири станом на 16.10.2013 року склав 26 039 грн. 40 коп., а вартість половини квартири по кредиту відповідно складала 13019 грн. 70 коп.

17.10. 2013р, 21.10.2013 року позивачка внесла по кредитному договору платежі в розмірі 15031 грн. 10 коп., сплативши таким чином повністю суму залишку кредиту за свою частку квартири.

Вирішуючи питання про розподіл квартири 14.11.2013 року позивачка за власні кошти сплатила залишок суми кредиту в розмірі - 10549грн. 04 коп., а всього нею було сплачено Фонду ... 25580 грн.

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду від 24.12.2013 року визнано право власності по 1/2 частині спірної квартири за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Рішення є чинним.

Позивачка вважає, що сплативши за ОСОБА_4 його частку кредиту Фонду... в сумі 10549 грн.04 коп. вона вступила з ним в не договірні правовідносини внаслідок чого відповідач безпідставно набув майно за її рахунок.

Враховуючи, що ОСОБА_4 безпідставно набув майно за рахунок сплачених коштів позивачкою в сумі 10549 грн. 04 коп. за його частину боргу по кредиту ОСОБА_3 вважає, що відповідач відповідно до ст. ст. 1212, 1213 ЦК України зобов"язаний повернути їй це майно, а саме сплачені кошти в розмірі 10549 грн. 04 коп.

У добровільному порядку відповідач відмовляється повернути сплачені нею кошти в зв"язку з позивача прохає суд стягнути з відповідача 10549 грн. 04 коп. та понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, мотивуючи тим, що погашення нею залишку боргу відповідача Фонду... в розмірі 10549 грн. 04 коп. є безпідставно набутим ним майном. З якою метою вона оплатила залишок боргу кредиту відповідача пояснити не може, про намір погашати за нього борг вона відповідача не повідомляла, це була її власна ініціатива, кошти перерахувала Фонду, договірних відносин у неї з Фондом не було, кредитний договір з Фондом .. укладав відповідач, вона , як і відповідач є власником 1/2 спірної квартири, збільшення майна у відповідача не відбулося, сплачені нею кошти прохає стягнути тільки з ОСОБА_4 відповідно до ст. 1212, ст. 1213 ЦК України.

Відповідач позов не визнав , прохав в його задоволенні відмовити . Позовні вимоги щодо визнання безпідставного набуття ним майна відповідно умов ст. 1212 ЦК України за рахунок сплачених коштів позивачкою Фонду... в сумі 10549 грн. 04 коп. за його частину боргу по кредиту вважає безпідставними. Боргу по кредитному договору в нього перед Фондом ніколи не було, строк кредитного договору не закінчився, умови кредитного договору він виконував добросовісно, питання щодо звернення стягнення на квартиру Фонд не ставив, позивачка самовільно, не повідомивши його оплатила залишок кредиту Фонду, домовленості щодо погашення частки кредиту між ним та позивачкою не було, ніяких коштів він від позивачки не отримував, про сплату нею частки кредиту він дізнався при розгляді попередньої справи у суді у 2013 році , вартість майна не збільшилася, позивачка, як і він має у власності 1/2 частину спірної квартири, ніяких правовідносин по кредиту з позивачкою в нього не було.

Представник відповідача Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" в судове засідання не з"явився повторно, звернувшись до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність, в задоволенні позову прохав відмовити.

Дослідивши обставини справи, докази, заслухавши сторони суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.12.2013 року у справі № 539/4187/13-ц ОСОБА_3 до ОСОБА_4, сільського комунального підприємства «Сяйво» про визнання права власності на 1/2 частину квартири та стягнення коштів, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі між собою в період з 28.06.1996 року по 21.02.2011 року.

Під час шлюбу, 14.08.2003 року, ОСОБА_4 від імені сім'ї уклав кредитну угоду №446 з Полтавським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву з метою будівництва (реконструкції) житла загальною площею 49,85 кв.м згідно з проектом АДРЕСА_1. Кредит був наданий в сумі 23 429 грн. Згодом між фондом та позичальником було укладено додаткову угоду про збільшення суми кредиту до 34515 грн.

Згідно свідоцтва про право власності від 09 січня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Засульської сільської ради, ОСОБА_4 належить квартира АДРЕСА_1, що також випливає з договору іпотеки. За час шлюбу подружжя погашало кредит спільним коштом шляхом сплати щоквартальних платежів, а після розірвання шлюбу щоквартальну виплату кредитних коштів продовжив відповідач ОСОБА_4, що не оспорюється сторонами по справі і підтверджується карткою позичальника по обліку повернення кредиту, актом №118 про виконання зобов'язань за кредитною угодою.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 самостійно, власним коштом, що не заперечує відповідач, здійснила сплату кредитних коштів: 17 жовтня 2013 року - в сумі 10031,10 грн., 21 жовтня 2013 року - в сумі 5000 грн. та під час перебування справи за її позовом на розгляді в суді 13 листопада 2013 року - в сумі 10549,04 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Всього позивачка самостійно виплатила 25580,14 грн., що складає більше половини коштів, отриманих за кредитною угодою. Враховуючи, що спірна квартира була набута відповідачем ОСОБА_4 . у власність за час шлюбу шляхом отримання ним кредиту від імені та в інтересах сім"ї дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя і тому визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину цієї квартири. Рішення є чинним. (а.с.4-7).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачка вважає, що достроково виплачена нею частка кредиту відповідача в сумі - 10 549 грн. 04 коп., є безпідставно набуте ним майно відповідно до ст. 1212 ЦК України, а тому підлягає стягненню з останнього з чим суд не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як вставлено судом відповідач не набував кошти в сумі 10 549 грн. 04 коп., оскільки фактичним їх одержувачем є Фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, до якого внесла їх особисто позивачка.

В зв'язку з перерахуванням цих коштів відповідач ніяким чином не збільшив своє майно.

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.12.2013 року позивачка набула право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 тобто рівнозначну частину, яку має і відповідач.

Встановлено, що позивачка з власної ініціативи втрутилася в кредитні зобов'язання відповідача перед Фондом сприяння молодіжному житловому будівництву та самостійно виплатила частину кредиту відповідача, який не прохав її це робити та не повідомивши його про виплату. В судовому засіданні позивачка так і не змогла пояснити з яких причин вона особисто , за власні кошти здійснила оплату залишку кредиту відповідача про що ОСОБА_4 дізнався в судовому засіданні при розгляді попередньої справи тільки у 2013 році.

Згідно п.4.4.2. Кредитного договору позичальник має право сплатити достроково кошти згідно із зобов»язаннями за кредитною угодою та відсотки за користування кредитом повністю або частково , що не бажав робити відповідач, як позичальник.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 509 та ч. 1 ст. 513 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Судом встановлено, що жодний правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні між позивачкою та Фондом сприяння молодіжному житловому будівництву не укладався і тому суд вважає, що позивачка, не отримавши ніяких повноважень про свої права вимоги від первісного кредитора не має права пре»являти вимоги до відповідача щодо стягнення з нього суми коштів сплачених нею Фонду по залишку кредиту відповідача в сумі 10549 грн. 04 коп.

Відповідно до ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512 - 519 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на час виплати позивачкою залишку кредиту відповідача, ніякої небезпеки втратити право на майно боржника не було, доказів на це позивачкою суду не надано, погашати залишок кредиту відповідач не прохав позивачку, що нею було підтверджено у судовому засіданні.

Крім того, за умовами кредитного договору відповідач зобов'язувався сплачувати кредит у встановлених кредитором розмірах до 2033 року, терміну дії кредитного договору.

Встановлено, що боргу по виплаті кредиту у відповідача не було., Фонд .., як кредитор ніколи не звертався до відповідача з претензіями щодо не виконання ним обов"язків по кредитному договору, відповідач відповідно графіку погашення кредиту виплачував Фонду кошти у встановленому ним розмірах, строк дії кредитного договору не закінчився, наміру достроково погасити кредит в нього не було.

Враховуючи те вищенаведене, що позивачка не являлася стороною у зобов»язанні по кредитному договору, без повідомлення відповідача, який не прохав її сплачувати залишок кредиту за нього , як сторони по кредитному договору, відсутності небезпеки втратити право на майно боржника, відсутность боргу у відповідача по кредитному договору, претензій до нього з боку кредитора Фонду щодо не виконання ним своїх зобов»язань по кредитному договору, що строк кредитного договору не закінчився, що за умовами кредитного договору тільки позивальник має право на дострокову сплату коштів із зобов»язаннями повністю або частково, самовільно, без будь - яких причин здійснила оплату залишку кредиту відповідача -10549 грн. 04 коп. кредитору Фонду.., що відповідач цих коштів не отримував, ОСОБА_3 вважаючи, що має право на стягнення цієї суми тільки з відповідача, який безпідставно набув майно, що вартість майна відповідача не збільшилася суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд також враховує, що позивачка не являлася стороною у кредитних правовідносинах з Фондом…, не мала ніяких повноважень про свої права вимоги від первісного кредитора Фонду на пред»явлення вимог щодо стягнення 10549грн. 04 коп. з відповідача ОСОБА_4

Таким чином суд визнає ствердження позивачки про безпідставне набуття майна відповідачем за рахунок сплачених нею залишку кредиту в сумі 10549 грн.04 коп. за кредитним договором і тому ОСОБА_4 на підставі ст.. 1212, ст.. 1213 ЦК України зобов»язаний їй повернути цю суму є безпідставним, а обраний спосіб захист своїх інтересів хибним .

В зв»язку з відмовою у задоволені позову , клопотанням відповідача про стягнення з позивачки понесених ним судових витрат на правову допомогу суд керуючись ч.1 ст. 88 ЦПК України та

ст. 1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"підлягає задоволенню.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з витрат на правову допомогу.

Факт надання правової допомоги ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_2 підтверджується письмовими документами, а саме: ордером, квитанцією витягом з угоди не представництво інтересів у цивільній справі ( а.с.22-24).

У відповідності із ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно квитанції за надання правової допомоги ОСОБА_7 оплатив адвокату ОСОБА_2 3400 грн.

При вирішенні цього питання суд взяв до уваги головне правило розподілу судових витрат між сторонами , яке полягає в тому, що стороні , яка повністю виграла цивільну справу , інша сторона , яка справу програла , компенсує всі понесені нею судові витрати. Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона , на користь якої ухвалено судове рішення, дійсно понесла ці судові витрати, що і встановлено судом.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно ст. 1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" в 2014 році граничний розмір витрат компенсації на правову допомогу не міг перевищувати 40 % від розміру мінімальної заробітної плати , визначеної на 1 січня відповідного року, за кожні 60 хвилини роботи адвоката в судовому засіданні , тобто в 2014 році такий розмір не міг перевищувати 487 грн. 20 коп. (1218/100х40=487 грн.20 коп.)

Згідно наданого розрахунку адвокат ОСОБА_2 витратив поза судовим розглядом справи 1 год . (60 хвилин) (консультування з приводу заявленого позову та 5 годин (300 хвл.) на підготовку та складання заперечення на позов ОСОБА_3 ), а всього 6 год . (360 хвл.).

(60 + 300= 360хвл.)

З урахуванням вищенаведеного , часу витраченого представником відповідачів у судових засіданнях , поза судового розгляду , вимог ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу в даному випадку не може перевищувати - 3400грн.

( 60+300) /60х487,2 = 2923 грн.20 коп.

Крім того встановлено, що представник відповідача адвокат ОСОБА_2 приймав участь у судових засіданнях протягом : 09.12.2014р. - 11 хвл., 23.12.2014 р. - 7 хвл., 15.01.2015р. - 80 хвл., а всього 98 хвл. і тому вартість наданої ним правової допомоги відповідачу у судових засіданнях складає - 649грн. 60 коп. ( 487,2 * 80 :60= 649 , 60)

З урахуванням вартості наданої правової допомоги ОСОБА_2 відповідачу поза судових засідань - 2923 грн.20 коп. та в судових засіданнях - 649 грн. 60 коп. загальна сума компенсації за надання правової допомоги складає - 3572 грн.80 коп. (2823,20 + 649,60= 3572, 80). Враховуючи дійсно сплачену суму відповідачем адвокату ОСОБА_8 суму коштів за надання правової допомоги 3400 грн. , що підтверджується квитанцією , стягненню підлягає з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3400 грн.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 10, 60, 79, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення майна набутого без достатніх правових підстав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 -

3400 грн. компенсацію судових витрат пов'язаних з надання правової допомоги відповідачу його представником ОСОБА_2 у розгляді цивільної справи

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Матвієнко В. М.