У х в а л а

16 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом Бердянського міськрайонного прокурора в інтересах держави до Бердянської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня

2015 року, позов задоволено, постановлено: визнати незаконним та скасувати пункт 5.90 рішення Бердянської міської ради № 41 від 25 лютого 2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0616га, виданий на ім'я ОСОБА_6 для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1; витребувати з володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зазначену земельну ділянку та передати її територіальній громаді м. Бердянська.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статей 257, 260, 261, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить постанови Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа №6-178цс15),

16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря та передана у власність ОСОБА_6 з порушенням визначеного законодавством порядку. У порушення вимог статей 51, 118, частини четвертої статті 123 Земельного кодексу України, статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект відводу земельної ділянки не передавався відповідному органу земельних ресурсів для проведення обов'язкової державної експертизи.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 1 липня 2015 року суд керувався тим, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Суди дійшли до помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки;

- від 16 вересня 2015 року суд дійшов висновку про те, що положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави й направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюються положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів, як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зі змісту заяви та судових рішень, які просить переглянути

ОСОБА_4, не вбачається, що відповідачі у справі, відповідно до вимог частини третьої статті 267 ЦК України, звертались до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Отже, зміст наданих для порівняння постанов Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у цих постановах висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом Бердянського міськрайонного прокурора в інтересах держави до Бердянської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право

власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки за заявою

ОСОБА_4 про перегляд рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко