Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи який зазначила, що вона зареєстрована у належній на праві власності відповідачці ОСОБА_5 квартирі, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1. Однак відповідачка 08 квітня 2014 року замінила замок на вхідних дверях і почала вимагати звільнити квартиру. У зв'язку з наведеним просила зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод їй та її малолітньому сину ОСОБА_6 у користуванні квартирою, вселити їх в квартиру та стягнути з відповідача моральну шкоду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2015 року позов задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 та її малолітньому сину - ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_4 та її малолітнього сина

ОСОБА_6 в спірну квартиру, у решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Так, судами встановлено, що з 1994 року ОСОБА_4 поселилася та проживала без реєстрації у спірній квартирі, вела спільне господарство з своєю бабусею ОСОБА_7 Крім них в квартирі також були зареєстровані та проживали мати відповідачки ОСОБА_8 та відповідачка ОСОБА_5

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, мати відповідачки

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після смерті ОСОБА_8 опікуном неповнолітньої ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Городоцької міської ради від 29 січня 1999 року була призначена мати позивачки - ОСОБА_9

Відповідно до договору дарування від 09 липня 1993 року

ОСОБА_5 є власницею частки спірної квартири у розмірі 46%. Іншу частину квартири ОСОБА_5 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 2 жовтня 2013 року, після чого 26 лютого 2014 року ОСОБА_5 здійснено реєстрацію права власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З 27 квітня 2006 року ОСОБА_4 та її малолітній син ОСОБА_6 з 16 липня 2013 року, зареєстровані за адресою спірної квартири -

АДРЕСА_1.

Згідно довідок Служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 07 квітня 2014 року та служби у справах дітей Городоцької райдержадміністрації від 10 квітня 2014 року рішення органу опіки та піклування щодо надання дозволу на реєстрацію ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_5, не надавалися.

Відповідачка ОСОБА_5 стверджувала, що не вела спільного господарства з ОСОБА_4, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 Також вказане підтверджується актом обстеження Службою у справах дітей Городоцької райдержадміністрації матеріально-побутового стану сім'ї ОСОБА_9 від 23 вересня 2014 року, з якого слідує, що малолітній ОСОБА_6 проживає в квартирі за адресою:

АДРЕСА_3, що належить батькам позивачки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачка не є членом сім'ї власника житла, у неї відсутні договірні відносини з ним, тому після набуття ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру, на останню не може бути перенесений обов'язок по збереженню права користування житлом позивачки та її малолітнього сина.

Колегія суддів судової плати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з таким висновком апеляційного суду, оскільки, виходячи з положень ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, власник житла користується ним для особистого проживання і проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті

64 цього Кодексу. Серед інших членами сім'ї наймача може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що позивачкою не доведено правомірність реєстрації в спірній квартирі, не надано доказів на підтвердження ведення спільного господарства з відповідачкою ОСОБА_5, апеляційний суд прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи заявника про те, що вона вселилася до спірної квартири в

1994 році за згоди відповідачки, яка на той момент вже була власницею часини спірної квартири, не можуть бути взяті до уваги, оскільки на той час відповідачка ОСОБА_5 була неповнолітньою і управління її майном в силу ст. 78 Кодексу про шлюб та сім'ю України здійснювала її мати.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Отже, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана