Справа № 462/5731/13-ц
УХВАЛА

26 жовтня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на дії державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, скасування постанови державного виконавця Залізничного ДВС Львівського МУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.07.2015р. та зобовязання державного виконавця відновити виконавче провадження,

встановив:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулося до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 при винесенні постанови ВП №47558676 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.07.2015р. неправомірними, скасування вказаної постанови та зобовязання державного виконавця відновити виконавче провадження про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 749 грн. 86 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 02.08.2013р. Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ у справі №462/5731/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 749 грн. 86 коп. заборгованості за спожитий газ. 23.07.2015р. державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, однак державним виконавцем не вжито всіх заходів для примусового виконання рішення, зокрема не вчинено виконавчі дії, щодо перевірки майнового стану боржника. Таким чином права скаржника, як сторони виконавчого провадження, були порушені, оскільки державним виконавцем не додержано вимог ст.ст.57, 62 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжито заходів для виконання покладених на державного виконавця обовязків відповідно до ст.11 цього ж Закону.

Представник Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», боржники ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник Залізничного ВДВС ЛМУЮ в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили і суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Судом встановлено, що 02.08.2013р. Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ №462/5731/13-ц про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» заборгованості за спожитий газ у розмірі 749 грн. 86 коп.

Також встановлено, що 23.07.2015р. державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 винесено постанову ВП 47558676 про повернення виконавчого документа стягувачеві -

на підстраві п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

З вказаної постанови від 23.07.2015р. /а.с.30/ вбачається, що при виході за адресою, вказаною у виконавчому документі, майно, яке б підлягало для опису та арешту за боржником відсутнє, про що складено відповідний акт державного виконавця. Згідно відповіді ДПІ інформація стосовно боржника ОСОБА_2 щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на все нерухоме майно боржника накладено арешт, згідно відповіді УДАІ рухоме майно за боржником не виявлено.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У відповідності до ст.ст. 1, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у

цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частинами 1 та 2 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці першому пункту 20 своєї Постанови від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Водночас, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" (що відповідає пункту 2 частини 1 статті 47 цього Закону у чинній редакції), виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, а також накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Державний виконавець Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 не надав суду матеріали виконавчого провадження, та не надав належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним були проведені всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які були направлені на розшук майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльності неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №47558676 від 23.07.2015р. слід скасувати, а дії державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 визнати неправомірними, так як такі не відповідають вимогам п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо вимоги про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження, то у задоволенні такої слід відмовити, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні вищевказаної вимоги слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 368, 383, 384, 385, 387 ЦПК України, ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», суд-

ухвалив:

Скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо винисення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірними.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 47558676 від 23 липня 2015 року, винесену державним виконавцем Залізничного ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_1

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: