АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2428/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5,20 Горобець О. К.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: апелянтів ОСОБА_6, її представника ОСОБА_7,

представника ОСОБА_8 ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 18 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

08 травня 2012 року позивачка ОСОБА_8 звернулася з даним позовом, мотивуючи тим, що 02 грудня 2011 року між мною та відповідачем укладено договір купівлі-продажу:

-1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що належить продавцю згідно свідоцтва про право часткової власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Шполянської міської ради 15 вересня 1982 року;

-1/2 частини земельної ділянки, площею 0,3746 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1;

-1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0151 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2;

-1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0849 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3.

Договір містить всі істотні умови, передбачені діючим законодавством. 02 грудня 2011 року сторони даного договору вчинили дії спрямовані на його повне виконання. Зокрема, ОСОБА_10 отримала гроші за продаж даного майна у розмірі 125 964 грн., що підтверджується її розпискою, а вона, позивачка, на підставі акту прийняття-передачі прийняла дане майно.

Домовившись про нотаріальне посвідчення договору на протязі трьох днів, продавець до нотаріальної контори у встановлений в договорі термін не прибула, на вимоги позивачки посвідчити даний договір у нотаріуса, відповідає зайнятістю.

Бездіяльність продавця щодо посвідчення договору нотаріально свідчить про її ухилення від виконання взятих на себе зобов'язань.

Тому просить суд: 1. Визнати дійсним (таким, що відбувся), укладений 02 грудня 2011 року між продавцем ОСОБА_10 та покупцем ОСОБА_8 договір купівлі-продажу садиби по АДРЕСА_1.

2.Визнати за ОСОБА_8 право власності на:

-1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що належить продавцю згідно свідоцтва про право часткової власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Шполянської міської ради 15 вересня 1982 року;

-1/2 частини земельної ділянки, площею 0,3746 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1;

-1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0151 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2;

-1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0849 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 18 травня 2012 року позов ОСОБА_11 задоволено повністю.

В апеляційних скаргах ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7, вважаючи рішення суду незаконним з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального права, що привело до порушення права ОСОБА_6, просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, який визнається відповідачкою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки судом першої інстанції не повно досліджено обставини справи щодо ухвалення такого рішення.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідачці ОСОБА_10 на праві власності належать:

1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що належить продавцю згідно свідоцтва про право часткової власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Шполянської міської ради 15 вересня 1982 року; 1/2 частина земельної ділянки, площею 0,3746 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1; 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0151 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2; 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0849 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 (а.с.11-22).

02 грудня 2011 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу, згідно якого продавець зобов'язується передати належне їй майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього кошти на умовах договору (а.с.23).

Згідно акту прийняття-передачі нерухомого майна від 02.12.2011 року передано від продавця ОСОБА_10 до покупця ОСОБА_8 1/2 частину садиби, що складається з 1/2 частини будинковолодіння та трьох земельних ділянок по 1/2 їх частині. Дана садиба розташована в АДРЕСА_1(а.с.25).

З розписки від 02.12.2011 року вбачається, що ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_8 125 964 грн., як повний розрахунок за купівлю-продаж 1/2 частини садиби, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с.26).

Договір купівлі-продажу садиби, укладений між сторонами 02 грудня 2011 року нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Однак, при розгляді справи суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу 1/2 частини садиби в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Крім того, судом не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі встановлено не було, а зазначення в позовній заяві про те, що продавець немає часу на таке посвідчення не може бути підставою для визнання договору дійсним.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному об'ємі.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору не вірно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, не правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняв незаконне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 18 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :