Справа № 460/3077/14 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/1189/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А.,Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

встановила:

рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року вищевказаний позов задоволено. Постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 листопада 2009 року виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, актовий запис № 250. Після розірвання шлюбу визначено прізвище дружині ОСОБА_5 .

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , просить його скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте без врахування дійсних обставин справи. Крім того, апелянт зазначає, що судом не взято до уваги заяву відповідача про відкладення розгляду справи до його приїзду та не надано терміну для примирення між сторонами.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Сторони по справі у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення щодо часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи, а відповідно до ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 1996 року, який був розірваний в судовому порядку. За час першого шлюбу у них народилось двоє дітей: сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачем була усиновлена донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу сторони знову стали проживати разом та повторно зареєстрували шлюб 14.11.2009 року. Під час проживання у повторному шлюбі у них народився син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Задовольняючи позов, районний суд прийшов до висновку щодо неможливості подальшого збереження сім`ї зважаючи на те, що сторони не підтримують шлюбні стосунки з березня 2014 року, фактично з вересня 2014 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, припинили подружні відносини, спору відносно місця проживання дітей на час розгляду справи між сторонами немає.

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Однак, розглядаючи справу, районний суд не прийняв до уваги зазначені роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, не встановив дійсні обставини заявленого позову про розірвання шлюбу, причини та час припинення між сторонами шлюбних відносин. Також суд не врахував того, що у сторін є двоє малолітніх дітей, які проживають з відповідачем, відповідач категорично заперечує проти задоволення позову, просив відкласти розгляд справи до його повернення із зони АТО.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не надав сторонам строку для примирення, не встановлено чи мало місце примирення сторін, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , зачислений добровольцем 12 резервного батальйону Добровольчого Українського Корпусу «Правого Сектору» і направлений в зону бойових дій АТО. Одночасно, відповідачем будо скеровано на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи до його повернення із зони АТО, оскільки він перебуває на посаді замполіта в 12 резервному батальйоні Добровольчого Українського Корпусу «Правого Сектору».

Отже, судом першої інстанції не виконано вимоги законодавства щодо всебічного з`ясування обставин справи, не дотримано норм матеріального та процесуального права, не встановлено фактичні обставини справи.

В ході розгляду справи в апеляційній інстанції не встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, і що сім`ю не можна зберегти.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, що не позбавляє позивача права в подальшому звернення до суду з аналогічним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення але може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.