Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/5354/14-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 47 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованих приміщень за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 червня 2015 року

встановила:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив зобов'язати відповідача знести самовільно побудовані дровітню, сіносховище та хлів, що знаходяться по АДРЕСА_1 В обґрунтування вимог зазначав, що на підставі договору дарування від 2 жовтня 1992 року являється власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 По сусідству на суміжній земельній ділянці знаходиться господарство відповідачки. На своїй земельній ділянці ОСОБА_2 здійснила самочинне будівництво дровітні, сіносховища та хліва. Вказані споруди побудовані з порушенням будівельних та санітарних норм. Зокрема, дровітні та хлів збудовані приблизно за 70 см від паркану, який стоїть на межі земельних ділянок, сіносховище за 40 см від паркану. Зведені самочинні забудови затінюють його земельну ділянку, стічні води з покрівель вказаних приміщень руйнують належну йому земельну ділянку, чим порушуються його права. Враховуючи наведене, просив задовольнити позов.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26 червня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 знести самовільно побудовані дровітню, сіносховище та хлів по АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні споруди побудовані з порушенням пожежних та санітарних норм.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Як видно з матеріалів справи, на підставі договору дарування від 02.10.1992 р. ОСОБА_1 являється власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в с. Раківщина Овруцького району Житомирської області (а.с.3). Право власності на 1/2 частину вказаного будинку зареєстровано за ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а АДРЕСА_1 як зазначає сам позивач). Дана обставина встановлена рішенням Овруцького районного суду від 27.01.2015 р. у справі №286/2232/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про знесення самочинно побудованих приміщень, яке набрало законної сили (а.с.67-69).

На підставі рішення Овруцького райсуду Житомирської області від 22.10.2008 р. ОСОБА_2 являється власником житлового будинок АДРЕСА_1. (а.с.50). Право власності відповідача зареєстровано у визначеному законом порядку (а.с.49).

За результатами перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, проведеної 02.09.2014 р. інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області, було встановлено, що роботи по будівництву господарських споруд сараїв та погребу по АДРЕСА_1 проводились без відповідних дозвільних документів. На підставі технічного паспорту, виданого БТІ від 14.04.2008 р., роботи закінчені в 1982 р. (а.с.42).

02.09.2014 р. інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області було видано припис за №246, яким вимагалося від ОСОБА_2 здати об'єкт в експлуатацію згідно вимог містобудівного законодавства до 02.12.2014 р.

На даний час припис ОСОБА_2 не виконано.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.5 постанови №6 від 30 березня 2012 р. „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Звертаючись до суду з даним позовом, в порушення вказаних роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ позивач не довів суду, що внаслідок зведення самовільних забудов по АДРЕСА_1 Житомирської області порушується його право користування належною йому земельною ділянкою. В матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про порушення прав ОСОБА_1 на користування, володіння земельною ділянкою (акт обстеження земельної ділянки, тощо).

Із кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 не видно, що земельна ділянка відповідачки межує з земельною ділянкою ОСОБА_1

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.10 ЦПК України позивачу було роз'яснено його права та обов'язки та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Проте, будь-яких доказів на обґрунтування своїх вимог позивач суду не надав, відповідних клопотань про їх витребування не заявляв.

Оскільки належних та допустимих доказів про те, що внаслідок самочинно зведених споруд по АДРЕСА_1 порушуються його права щодо користування належною йому земельною ділянкою позивач суду не надав, підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.

У рішенні суд не навів у чому саме полягає порушення прав позивача, а лише зазначив, що з наданих сторонами фотознімків суміжних домогосподарств видно, що спірні будівлі побудовані на межі земельних ділянок з порушенням пожежних та санітарних норм. Такі висновки суду ґрунтуються на припущеннях, оскільки висновків відповідних органів щодо порушень пожежних та санітарних норм при зведенні самочинних споруд суду не надано. Фотографії, на які посилався суд, не є належними та допустимими доказами порушення прав позивача.

За таких обставин, рішення суду відповідно п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: