У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом об'єднання житлових кооперативів «Круг» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року об'єднання житлових кооперативів «Круг» (далі - ОЖК «Круг») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1, користуються наданими послугами з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які своєчасно не оплачують. За період з 1 січня 1995 року по 1 липня 2014 року заборгованість за вказаними послугами становить 2 309 грн 22 коп., яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОЖК «Круг» заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 2 309 грн 22 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОЖК «Круг», суд першої інстанції, виходив із того, що позивач є виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються відповідачам, але своєчасно та в належному розмірі ними не оплачувалися за період з 1 січня 1995 року по 1 липня 2014 року.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції, вказавши також на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки він переривався видачею 30 жовтня 2011 року судового наказу, який було скасовано 25 листопада 2014 року. Крім того, 15 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ОЖК «Круг» було укладено мирову угоду на виплату заборгованості частинами за період з 1995 року по 2011 рік.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судоми установлено, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, користуються наданими ОЖК «Круг» послугами з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які своєчасно не оплачують.

У зв'язку з цим ОЖК «Круг» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, який було видано Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 30 жовтня 2011 року, проте за заявою відповідача було скасовано ухвалою цього суду від 25 листопада 2014 року. Оскільки заборгованість не була погашена, позивач просив стягнути на його користь з відповідачів борг за надані послуги за період з 1 січня 1995 року по 1 липня 2014 року у розмірі 2 309 грн 22 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону України обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки відповідачі отримували надані ОЖК «Круг» послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які своєчасно не оплачували, то порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Проте не можна погодитись з апеляційним судом щодо застосування положень ЦК України про позовну давність.

Так, апеляційний суд зазначив про те, що у зв'язку з видачею судом судового наказу, який пізніше було скасовано, та укладенням між сторонами мирової угоди про погашення заборгованості позовна давність у силу ст. 264 ЦК України переривалася.

Видачею судового наказу, який є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги (ч. 1 ст. 95 ЦПК України), дійсно позовна давність переривається.

Проте апеляційний суд у порушення наведених норм прав та вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахував те, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги за період з 1 січня 1995 року по 1 липня 2014 року, пред'явивши позов у грудні 2014 року. При цьому судовий наказ було видано у жовтні 2011 року, а мирова угода між ОСОБА_3 і ОЖК «Круг» укладена 15 листопада 2011 року (а.с. 13), тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності, який обчислюється з січня 1995 року.

Крім того, мирова угода укладена лише ОСОБА_3, а позов пред'явлено про солідарне стягнення заборгованості і з інших відповідачів.

Отже, переривання позовної давності, як і визнання свого боргу після спливу позовної давності на свідчить про переривання такої давності.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик