АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2128/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Клочко О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Банк) - Новіка Владислава Ігоровича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2013 року по справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що на підставі договору про іпотечний кредит №589-ЧД від 10.04.2007 року позивач надав відповідачу ОСОБА_7 кредит в розмірі 250 000 грн., зі сплатою 13,4% річних з кінцевим строком повернення кредиту до 09.12.2020 року.

У якості забезпечення виконання зобовязання позичальника щодо погашення кредиту 10 квітня 2007 року було укладено договори поруки між Банком та ОСОБА_8, ОСОБА_9, згідно з якими кожен з них поручився перед кредитором за належне виконання позичальником зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

ОСОБА_7 свої зобов'язання по вказаному договору не виконувала належним чином, а тому в неї станом на 11 березня 2010 року утворилась заборгованість в розмірі 234 554 грн. 41 коп. Уточнивши свої позовні вимоги Банк остаточно просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 421 261 грн. 75 коп.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник Банку подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. При цьому зазначив, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення районного суду не відповідає в повній мірі вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2013 р. у справі № 2314/6789/12, провадження № 2/711U72U3 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_8, відділ ГІРФО України в Черкаській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_7 За рахунок виручених від реалізації квартири коштів задовольнити вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в сумі 421 261,75 грн. Визнано право за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від свого імені продати квартиру, виселено з квартири та знято з реєстрації ОСОБА_7, стягнуто судовий збір в сумі 3 219 гривень.

Отже стягнення з відповідачів на користь банку суми боргу за кредитним договором, на думку районного суду, буде подвійним стягненням.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Як вбачається з матеріалів справи 10 квітня 2007 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 був укладений договір про іпотечний кредит № 589-ЧД, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримала кредит в сумі 250 000 грн., строком до 9 грудня 2020 р., зі сплатою 13,4 % річних за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору виконання позичальником зобов'язання за цим договором забезпечується іпотекою нерухомого майна, житлового приміщення, визначеного в пункті 1.2 цього договору, а саме: квартири АДРЕСА_2. Відповідно до додаткового договору до іпотечного договору № 589-ЧД від 10 квітня 2007 року узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 358 285,00 грн.

Також з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника щодо погашення кредиту 10 квітня 2007 р. було укладено окремі договори поруки № 589-1-ЧД, № 589-ЧД між банком та відповідно ОСОБА_8 і ОСОБА_9, згідно з якими кожен з них поручився перед кредитором за належне виконання позичальником зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

Отримавши гроші відповідачка несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала зарахування коштів на погашення заборгованості по кредиту, чим порушила умови кредитного договору. Внаслідок цього утворилась заборгованість за наданим банком розрахунком в сумі 421 261 грн. 75 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_7 За рахунок виручених від реалізації квартири коштів задовольнити вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 421 261 грн. 00 коп. Визнано право за ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від свого імені продати квартиру, виселено з квартири та знято з реєстрації ОСОБА_7, стягнуто судовий збір в сумі 3 219 грн. 00 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2013 р. та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 12 червня 2013 р. у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_8, відділ ГІРФО України в Черкаській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2014 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» знову задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № 589-ЧД від 10квітня 2007 року в сумі 418 876 грн. 15 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 65.5 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_7, шляхом визнання права власності на зазначену квартиру за ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначену квартиру, на рівні, не нижчому за ціни на цей вид майна.

Виселено ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з неї судовий збір в сумі 3 219 грн. на користь Банку.

Таким чином, на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції є заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2014 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили і підлягає виконанню.

Вирішуючи питання про можливість стягнення заборгованої суми з боржника при таких обставинах, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_7, відмовившись здійснювати виплати по кредиту у січні 2009 року, до цього часу не вживала будь-яких дій для погашення заборгованості. Тривалий час не погоджувалась з рішеннями судів про звернення стягнення на вказану вище квартиру, передану нею в іпотеку в якості забезпечення зобов'язання по цьому кредитному договору. Заборгованість перед банком до цього часу не погашена.

На даний час в ході виконання зведеного виконавчого провадження на дану квартиру накладено арешт, що перешкоджає Банку задовольнити свої вимоги.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене а також вимоги статті 629 ЦК України про те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення з боржниці коштів підлягає задоволенню, і не вважає це подвійним стягненням.

Таке рішення апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року ( справа № 73цс13).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на необґрунтованість позовних вимог Банку до поручителів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як видно з матеріалів справи з метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_7 щодо погашення кредиту 10 квітня 2007 року було укладено договори поруки між Банком та ОСОБА_8 ( № 589-ЧД ), ОСОБА_9 ( № 589-1-ЧД), згідно з якими кожен з них поручився перед кредитором за належне виконання позичальницею зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

У вказаних договорах поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови договору пору поруки про їх дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Пунктом 2.1.1 договорів поруки № 589-ЧД та № 589-1-ЧД від10 квітня 2007 року передбачено, що у разі невиконання Боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит, кредитор має право протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня невиконання пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов'язань за договором про іпотечний кредит.

Згідно матеріалів справи 14 січня 2009 року Банком були направлені листи окремо кожному з поручителів з повідомленням про невиконання ОСОБА_7 зобов'язань за договором кредиту та необхідність погасити заборгованість.

Вказані повідомлення були отримані поручителями 23 січня 2009 року, після чого в п'ятиденний строк останні повинні були сплатити заборгованість.

Таким чином днем настання виконання основного зобов'язання в даному випадку є наступний день після спливу наданого Банком у вимозі строку для добровільного виконання зобов'язання за кредитним договором, тобто 29 січня 2009 року ( правова позиція Верховного Суду України, яка викладена у Постанові від 6 липня 2015 року ( Справа № 6-616 цс 15).

З позовом до поручителів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення заборгованості по кредиту ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся лише в березні 2010 року.

За таких обставин, коли Банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, колегія суддів приходит до висновку про те, що зобов'язання ОСОБА_8 та ОСОБА_8 за договорами поруки припинилися. Така позиція апеляційного суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 29 січня 2014 року ( Справа № 6-155 цс 13).

Визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь Банку колегія суддів погоджується з розрахунком суми боргу, який надав позивач після відповідних уточнень і вважає, що його загальна сума становить 418 876 грн. 15 коп.

Стягненню з ОСОБА_7 на користь Банку також підлягають судові витрати по справі: сплачений Банком судовий збір при подачі позову в розмірі 1 700 грн., 120 грн. витрат на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи та 1 720 грн. судового збору при подачі апеляційної скарги, а всього 3 540 грн. 50 коп.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Новіка Владислава Ігоровича - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2013 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 418 876 грн. 15 коп. заборгованості за кредитним договором та 3 540 грн. 50 коп. судових витрат.

В іншій частині позову - в задоволенні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :