АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6926/15 Головуючий 1 інст. - Алфьорова Т.М.
Справа № 2/645/1208/15
Категорія : відшкодування шкоди Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашакової Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2015 року

та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2015 року та ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 вказували, що 12 липня 2014 року на перехресті вул. Пожарського - пр. Косіора в м. Харкові - ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом «Volkswagen» д. н НОМЕР_3, не вибрав безпечної швидкості руху, скоїв наїзд на перешкоду, після чого скоїв зіткнення з їх автомобілем НОМЕР_1, який рухався по зустрічній смузі. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення. Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження на суму 55 983,10 грн., згідно Аварійного сертифікату від 17 серпня 2014 року. Відповідальність ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «СК «ВУСО». На звернення до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, остання несвоєчасно сплатила суму у розмірі лише 46 652,58 грн. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження ХНДІСЕ ім..засл. проф..М.С. Бокаріуса від 17 листопада 2014 року встановлений розмір прямої матеріальної шкоди, завданий позивачам, як власникам автомобіля НОМЕР_1, який становить 58 938,95 грн. Позивачі вважають, що різниця у розмірі матеріальної шкоди підлягає стягненню на їх користь зі страхової компанії з урахуванням пені за несвоєчасність її сплати. Крім того, ОСОБА_2 посилається на витрати на технічний огляд автомобіля аварійним комісаром, а також вважає, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підлягає стягненню і матеріальна шкода, яку необхідно їй понести для відновлення автомобіля, моральна шкода та судові витрати.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили суд стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 59 150,93 грн., моральну шкоду 7 700 грн.; а на користь ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди у розмірі 1 040,56 грн. Стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 3 170,66 грн., в тому числі пені 383,45 грн.. Стягнути зі страхової компанії на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоди 2 500 грн. Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 судові витрати, в тому числі і на оплату правової допомоги.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 383,45 грн. та додаткові витрати за аварійного комісара 324 грн. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 41 787,48 грн., на користь ОСОБА_3 додаткові витрати у розмірі 1 040,56 грн. та за надання правової допомоги 2 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 649 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 48,22 грн. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 55 грн. іншій частині позовних вимог відмовлено.

21 серпня 2015 року Фрунзенським районним судом м.Харкова ухвалено додаткове рішення щодо судових витрат.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2015 року виправлена описка в резолютивній частині рішення суду від 19 серпня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 41 787,48 грн., в частині стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 2500 грн. та в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 додаткових витрат у розмірі 1 040,56 грн.; ухваливши нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах у вищевказаних частинах.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що сума 41 787,48 грн. не має бути стягнута з нього, оскільки відсутня його вина на підвищення цін на ремонтні роботи автомобіля. Страхова компанія провела усі виплати позивачам, тому позовні вимоги є безпідставними. А моральна шкода не доведеною.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ВУСО» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині задоволення позову до ПрАТ «СК «ВУСО», з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у вказані частині.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги страхова компанія посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає на неправильність розрахунку суми пені; щодо стягнення додаткових витрат, то такий вид відшкодування як компенсація збитків за дефектування пошкодження автомобіля законом не передбачений; моральна шкода підлягає стягненню не зі страхової компанії, а з ОСОБА_4 та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду від 19 серпня 2015 року та ухвали суду від 21 серпня 2015 року, якою виправлено описку у рішення суду, з ухваленням нового рішення, збільшивши суму матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на її користь до розміру 59 150,93 грн., витрат за надання правової допомоги до розміру 5 000 грн. В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, має бути відшкодована винною особою та страховою компанією, з урахуванням вже виплачених сум.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 12 липня 2014 року на перехресті вул. Пожарського - пр. Косіора в м. Харкові - ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом«Volkswagen» д. н НОМЕР_3, не вибрав безпечної швидкості руху, скоїв наїзд на перешкоду, після чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався по зустрічній смузі (а.с.11).

Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження. Власником вказаного транспортного засобу є позивач ОСОБА_2 (а.с.9).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.08.2014 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказують при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини.

Згідно Аварійного сертифікату від 17.08.2014 року розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю НОМЕР_2, визначений на рівні 55 983, 10 грн. (а.с.15-18).

Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі договору обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 від 03 вересня 2013 року (а.с. 19).

Статтею 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Після ДТП, в період дії договору страхування, 14 липня 2014 року ОСОБА_2 подала до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву на виплату страхового відшкодування, а також заяву з зазначенням реквізитів для перерахування страхового відшкодування.

24 жовтня 2014 року ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувало позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 46 652,58 грн.

Відповідно до ст.. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.. 35 Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що протягом трьох робочих днів повинен повідомити заявника письмово.

Страхова компанія не заперечує факт затримки виплати страхового відшкодування.

Проте колегія суддів не погоджується з розміром пені, обчисленою судом першої інстанції.

Так, останнім днем для виплати страхового відшкодування є 13 жовтня 2014 року, тоді як сума виплачена лише 24 жовтня 2014 року, тобто кількість днів прострочення виплати складає 10 днів.

Загальна сума пені, стягнутої зі страхової компанії на користь ОСОБА_2 підлягає зменшенню з 383,45 грн. до 319,54 грн. (46 652,58 х (12,5 х 2)% / 365 х 10 = 319,54 грн.).

Судом також встановлено, що за дефектовку пошкоджень автомобіля ОСОБА_2 сплатила 324 грн. (а.с.32).

Розділ ІІІ ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить чіткий перелік збитків, які підлягають відшкодуванню у випадку настання страхового випадку.

Тому, такий вид відшкодування, як компенсація збитків за дефектування пошкоджень автомобіля в розмірі 324 грн. Законом не передбачений і стягненню зі страхової компанії не підлягає.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ХНДІСЕ ім.. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 17 листопада 2014 року розмір прямої матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля НОМЕР_1, в результаті ДТП, яка сталася 12 липня 2014 року становить 58 938,95 грн. (а.с.20-24).

За змістом ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з Законом України „ Про страхування" при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається на підставі авто товарознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою ( аварійним комісаром) шляхом складання кошторису вартості його відновлення ( кошторису збитків).

Як вбачається з матеріалів справи, аварійним сертифікатом від 17 серпня 2014 року була встановлена матеріальна шкода пошкодженого автомобіля НОМЕР_1, після ДТП 12 липня 2014 року, у розмірі 55 983,10 грн., страхове відшкодування по якій сплачено ПрАТ «СК «ВУСО».

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Одним з видів доказів відповідно до норм ЦПК є висновок експерта, однак висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до експертного висновку ХНДІСЕ ім.. засл.проф. М.С. Бокаріуса від 17 листопада 2014 року, розмір прямої матеріальної шкоди, завданої автомобілю НОМЕР_1, після ДТП 12 липня 2014 року, встановлений у розмірі 58 938,95 грн. за мінусом ПДВ 49 915 грн., 79 коп.. Згідно калькуляції реальна вартість майнової шкоди - 108 590 грн. із яких 101 282, 62 грн. вартість запчастин( за мінусом ПДВ 84 402, 17 грн.) та 7 301, 10 грн. вартість ремонту.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось сторонами, що огляд не відремонтованого автомобіля ОСОБА_6 експертом ХНДІСЕ ім.. засл.проф. М.С. Бокаріуса було проведено 24.10.2014 р. у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Ватрість запасних частин, що підлягають заміні за дослідженням експертом була взята за цінами встановленими на 01.11.2014 року.

Згідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто розмір збитків у сумі 41 787,48грн., що підлягають відшкодуванню ОСОБА_2 з ОСОБА_1, відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, оскільки сума страхового відшкодування не покриває в повному обсязі заподіяних матеріальних збитків.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції щодо її стягнення виходячи з наступного.

Правовідносини, що існують між сторонами, за участю страхової компанії, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК). Між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом № 85/96-ВР та ЦК, норми статей 625, 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961-ІV потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК. При цьому страховик відшкодовує не більше, ніж 5 % ліміту, визначеного в п. 9.3 ст. 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

Відшкодування потерпілому моральної шкоди з підстав, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК, проводиться в розмірі, визначеному судом, особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

Оскільки винним у ДТП визнано ОСОБА_1, то саме з нього підлягає стягненню сума моральної шкоди.

Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає доцільним залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення лише з винного у ДТП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 2 5000 грн.. В частині стягнення моральної шкоди з ПрАТ «СК «ВУСО» рішення суду перщої інстанції підлягає скасуванню.

Крім того, щодо вимог про відшкодування витрат позивача на оплату правової допомоги, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 1 ст. 56 ЦПК України встановлено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Матеріали справи місять довідку про виконану роботу з надання правової допомоги відповідно Договору про надання правової допомоги від 14 січня 2015 року, в якій вказано, що вартість виконаних робіт, згідно домовленості сторін, становить 5 000 грн. (а.с.99).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Судова колегія приходить до висновку, що згідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України вимоги ОСОБА_2 про відшкодування їй витрат по оплаті правової допомоги, не обґрунтовані їх розмір належним чином не доведено відповідно до встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590, мотивів з цього приводу ним не наведено.

У зв'язку з тим, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 здійснено витрати на правову допомогу та доказів й розрахунків погодинної роботи, що підтверджують участь представника позивачки у судових засіданнях, не було надано суду належно оформлених документи, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), підстав для задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу немає.

Згідно вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційних скарг частково підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Ухвала суду першої інстанції від 21 серпня 2015 року про виправлення описки в резолютивній частині оскаржуваного рішення не підлягає скасуванню, оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 41 787,48 грн., відносно чого і виправлялася описка - не підлягає скасуванню.

Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, за загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Матеріали справи свідчать, що при подачі позову позивачі сплатили судовий збір у розмірі 704 грн., позовні вимоги наразі задоволенні частково, тому на користь позивача стягненню підлягає судовий збір у розмірі 243,60 грн.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст. ст. 88, 303 304, п.3ч.1ст.307, ст.ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скаргиОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2015 року - змінити.

Зменшити суму стягненої пені з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 з 383,45 грн. до 319,45 грн.

У задоволенні позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» додаткових витрат за аварійного комісара та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 за надання правової допомоги у розмірі 2 500 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2015 року - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: