Провадження № 2/522/3462/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Соболевій О.М,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася з позовом, що в ході розгляду справи був уточнений, до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн», в якому просила визнати її звільнення з посади директора незаконним, поновити на посаді директора підприємства та стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 29943,90 гривень.

У ході розгляду справи позивачка змінила прізвище та імя, на підтвердження чого надала копії свідоцтва про шлюб та свідоцтва про зміну імені. Після укладення шлюбу та зміни імені прізвище імя по-батькові позивачки ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що станом на 25.11.2014 року перебувала на посаді директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн». Проте рішенням загальних зборів учасників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн», оформленим Протоколом № 26/11 від 26.11.2014 року її було звільнено з зазначеної посади та обрано на посаду директора ОСОБА_4, у звязку з чим проведено реєстрацію зміни керівника. Своє звільнення позивачка вважає незаконним, оскільки останнє відбулося із значним порушенням норм трудового законодавства. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що рішення про звільнення з посади директора відповідачем було прийнято у період знаходження її в щорічній основній відпустці, на підтвердження чого долучила копію наказу № 36 от-ок від 24.11.2014 року «Про надання відпустки». Також в позові позивачка зазначає, що з прийнятим рішенням про звільнення її ознайомлено не було, не було повідомлено про причини звільнення, трудову книжку надано не було, а про своє звільнення вона дізналась випадково. Оскільки у вимушеному прогулі позивачка перебуває з 26.11.2014 року по 21.09.2015 року вважає, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 29943,90 гривень.

У судових засіданнях під час розгляду справи позивач та його представники позов підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, надав до суду копії документів, а саме: довідки № 51/0502 від 05.02.2015 року відносно того, що у період з 01.09.2014 р. по 24.11.2014 р. позивачці відпустка не надавалась, заяви головного бухгалтера про надання відпустки від 28.11.2014 р, наказу № 34 от-ок про надання відпустки ОСОБА_5 від 20.11.2014 р., Протоколу № 24/11 позачергових загальних зборів засновників (учасників) ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» від 24.11.2014 року, Протоколу № 26/11 позачергових загальних зборів засновників (учасників) ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» від 26.11.2014 року; актів про відсутність працівника на роботі від 25.11.2014 року та 26.11.2014 року; акту про виявлення копії авіабілету від 26.11.2014 року.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що позивачкубуло звільнено 26.11.2014 року згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України у звязку з неодноразовим прогулом (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Вважає, що звільнення відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки Протоколом № 24/11 позачергових загальних зборів учасників 24.11.2014 року було прийнято рішення про скасування наказу директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» № 36 от-ок від 24.11.2014 року «Про надання відпустки». В обґрунтування законності звільнення позивачки саме за ч. 4 ст. 40 КЗпП України, відповідач посилається на складені представниками учасників Загальних зборів відповідача акти про відсутність працівника на роботі 25 та 26 листопада 2014 року, а також на акт про виявлення копії авіабілету від 26.11.2014 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» по 25.11.2014 року включно, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04.12.2014 року. У період з 25.11.2014 року по 18.12.2014 року позивачка знаходилася у щорічній основній відпустці, яку їй було надано за період з 01.11.2009 по 31.10.2010 рр., що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом № 36 от-ок «Про надання відпустки» від 24.11.2014 року та іншими встановленими судом в процесі розгляду справи обставинами та підтверджуючими їх доказами.

Зокрема, відповідачем не оспорювався факт існування наказу № 36 от-ок від 24.11.2014 року, оскільки як вбачається з наданого у судовому засіданні Протоколу № 24/11 від 24.11.2014 року, яким скасовано відпустку позивачки, відповідачу було достеменно відомо про те, що з 25.11.2014 року позивачка відбуває у відпустку. Під час слухання справи відповідач наполягав на тому, що наказ про надання позивачці відпуски був скасований у той самий день, 24.11.2014 року. Однак, відповідачем не надано до суду будь-яких доказів того, що позивачка була повідомлена щодо скасування наказу про надання їй відпустки, а тому факт скасування відпустки є недоведеним, а заперечення відповідача щодо факту перебування позивачки у відпустці безпідставним.

Доводи відповідача відносно неодноразового прогулу позивачки (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, суд вважає недоведеними з наступних підстав.

По-перше, відсутність позивачки на робочому місці 25 та 26 листопада обумовлена поважними причинами, оскільки встановлено, що з 25.11.2014 року позивачка знаходилася у відпустці.

По-друге, суд ставить під сумнів доводи відповідача з приводу того, що 25 та 26 листопада 2014 року представники учасників ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. знаходилися біля робочого місця директора та мали змогу фіксувати факт відсутності позивачки на робочому місці, оскільки як вбачається з показань допитаних у справі свідків, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, 25 та 26 листопада 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в офісі підприємства «Трейн Укрейн» не зявлялись.

Також показаннями свідків спростовано пояснення відповідача з приводу того, що представниками юридичних осіб учасників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» в кабінеті директора було виявлено копію авіабілету від 06.08.2014 року Одеса Стамбул Катманду Стамбул Одеса, який був придбаний на імя позивачки, тому що 26.11.2014 року кабінет директора був зачинений у звязку із знаходженням директора у відпустці, а доступ до кабінету директора в інших осіб був відсутній.

На підтвердження того, що позивачка була відсутня на робочому місці не лише 25 та 26 листопада, а й в інші дати, відповідач посилається на лист головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання позивачкою державного кордону України в період з 24.05.2014 року по 24.11.2014 року, надісланий на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2015 року. Разом з тим, суд не приймає відповідь Державної прикордонної служби України в якості належного доказу існування підстави для прийняття рішення про звільнення позивачки за ч. 4 ст. 40 КЗпП, оскільки на день прийняття Протоколу позачергових Загальних зборів учасників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» № 26/11 від 26.11.2014 року щодо звільнення за прогул, відомості щодо перетинання позивачкою державного кордону України у відповідача були відсутні та були отримані лише в процесі розгляду спору в суді.

Таким чином, оцінивши всі фактичні обставини справи, що підтверджуються поясненнями сторін, показаннями свідків, письмовими матеріалами, наявними у справі, суд дійшов висновку про недоведеність факту порушення позивачем трудової дисципліни, оскільки відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності позивачки на робочому місці саме без поважних причин.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України звільнення є одним з заходів стягнення, які застосовуються до працівника за порушення трудової дисципліни. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що під час звільнення відповідачем були порушені зазначені приписи, оскільки не надано жодного доказу, який би свідчив про факт ознайомлення позивачки з Протоколом позачергових загальних зборів засновників (учасників) № 26/11 від 26.11.2014 року щодо звільнення з посади директора з 26.11.2014 року згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідач не довів суду ту обставину, що в позивачки відбиралися будь-які пояснення з приводу її відсутності на робочому місці, не було надано й доказів оголошення про її звільнення та повідомлення позивачки про звільнення під розписку. Крім того, під час розгляду справи позивачкою було надано додаткові пояснення, зі змісту яких, зокрема, вбачається, що про прийняте рішення стосовно звільнення їй стало відомо випадково під час відпустки, зі слів співробітниці, яка не має жодного відношення до органу управління ОСОБА_2 (власника).

Згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, якщо це не повязано з повною ліквідацією підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 17. Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» наголошується, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП України стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

З огляду на вищевикладене, суд вважає звільнення позивачки з посади директора неправомірним, таким що відбулося без дотримання норм трудового законодавства, а також приходить до висновку що позивачка підлягає негайному поновленню на роботі. Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У зв'язку з незаконним звільненням позивачка перебуває у вимушеному прогулі з 26.11.2014 року по 21.09.2015 року. Виходячи із розрахунку заробітної плати, наданого сторонами у справі, сума середньомісячного заробітку позивачки складала 3050 грн., сума середньоденного заробітку становить 138,55 грн. Враховуючи, що стягненню підлягає сума середнього заробітку за 9 місяців (3050 х 9 ) та 18 робочих днів (138,55 х 18 днів), відповідач зобовязаний сплатити на користь позивачки 29943 гривні 90 копійок.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 299,44 гривень.

Керуючись п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», п. 4 ст. 40, ст.ст. 233, 235, КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 208-209, 212-215, 218, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн».

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.11.2014 року по 21.09.2015 року у розмірі 29943 (двадцять девять тисяч девятсот сорок три) гривні 90 (девяносто) копійок.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн»

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» на користь держави судовий збір у сумі 299,44 гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу у протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

24.09.2015