АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/5236/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2380/15Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: третя Полтавська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради, про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 та визнання в порядку спадкування прав забудовника,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_2 та визнання права забудовника в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_4

05.02.2015 року ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги, просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з січня 2005 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею в порядку спадкування після матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, всі права, які належали їй як забудовнику на 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Ленінського районного суду від 10.06.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 за адресою та визнання в порядку спадкування прав забудовника - задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з січня 2005 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування після матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, всі права, які належали їй як забудовнику на 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_2, який, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовляв у задоволенні ряду його клопотань та клопотань його представника, що вплинуло на розгляд справи по-суті, на кілька судових засідань не повідомляв його про час та місце розгляду справи, не врахував наданий ним висновок судово-почеркознавчої експертизи від 15.02.2010 року, що була проведена Харківським НДІ, а також, не врахував позицію Верховного Суду України, що викладена у постанові від 30.05.2008 року «Про практику розгляду судами справ про спадкування», яка полягає у тому, що якщо спадкодавець мав кілька місць проживання - місцем відкриття спадщини є останнє місце його реєстрації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з нормами ч. ч. 1, 2 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Місцевим судом вірно встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно з актовим записом № 3297 від 17.10.2005 року в Книзі реєстрації ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 10-11).

Відповідно до актів від 08.10.2014 року за підписами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за підписами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 26.08.2014 року, за підписами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 09.09.2014 року, за підписами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 09.10.2014 року, посвідчених начальником дільниці № 5 КП ЖЕО № 2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з початку 2005 року і по момент смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47-50).Згідно з актом за підписами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 16.08.2015 року, за підписом голови селищного комітету с. Новобудова, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1990 року і по теперішній час в АДРЕСА_2 не проживає (а.с. 51).

Допитані у судовому засіданні особи у якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили факт проживання померлої ОСОБА_4 разом із позивачем в АДРЕСА_1.

З матеріалів спадкової справи, що витребувана з Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, вбачається, що ОСОБА_2 не подавав заяву про прийняття спадщини після померлої 15.10.2005 року ОСОБА_4 (а.с. 71-73).

Місцевим судом вірно констатовано те, що відповідач не надав будь-яких інших доказів на встановлення факту прийняття ним спадщини. А отже, вірним є і висновок про те, що єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після померлої ОСОБА_4, є ОСОБА_3

В матеріалах справи наявне свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.03.1985 року, видане Третьою полтавською державною нотаріальною конторою, згідно зі змістом якого, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_15 (батька позивача та відповідача) в рівних частках кожний є: дружина ОСОБА_4, син - ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з жилого будинку літ. «А-1», загальною площею 14,4 кв. м., вбиральні «В», погріба «Г», колодязя № 1, огорожі « 2, розташованих на земельній ділянці 600 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 та належало померлому ОСОБА_15 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою полтавською державною нотаріальною конторою 08.09.1981 року за реєстром № 2168, зареєстрованого в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 10.09.1091 року в реєстрову книгу № 89 під № 12162 (а.с. 15).

Згідно з випискою з рішення № 172 засідання виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 24.05.1988 року, вирішено дозволити гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2, побудувати новий двоквартирний житловий будинок замість старого (а.с. 20).

Згідно з витягу з рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради № 234 від 21.06.2005 року було внесено зміни в вищезазначене рішення Ленінського райвиконкому, а саме: Пункт 1 «Про розгляд заяв громадян з питань будівництва та інше» на підставі заяви гр. ОСОБА_3, акту обстеження домоволодіння по АДРЕСА_2 від 11.03.88 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.1985 року змінити і читати його так: «Дозволити гр. ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в домоволодінні по АДРЕСА_2 побудувати новий двоквартирний житловий будинок замість старого» (а.с. 21).

Будівництво вказаного будинку завершене в 2005 році, що підтверджується наявним технічним паспортом та висновком судової будівельно-технічної експертизи № 303 від 06.03.2011 року, проведеної по цивільній справі № 2-4/10 (а.с. 21-44).

Отже, місцевим судом зроблено правильний висновок про те, що забудовниками житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з нормою ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норми ч. 1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року № 91, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за № 830/19568, прийняття в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 31.12.2009 року, регулюється наказом, яким затверджено «Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності», яким передбачено, що для прийняття об'єкта в експлуатацію замовник або його уповноважена особа подає особисто або надсилає рекомендованим листом заяву про прийняття об'єкта в експлуатацію.

Відповідно до пункту 8 постанови пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини.

Щодо твердження апелянта про те, що місцевий суд у процесі розгляду справи систематично порушував норми процесуального права, зокрема, відповідачу не надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі, не знайшло свого підтвердження, так як з матеріалів справи вбачається, що 14.01.2015 року ОСОБА_2 було направлено на адресу його реєстрації АДРЕСА_2 у м. Полтаві, ухвалу про відкриття провадження у справі від 16.12.2014 року, конверт разом із судовою повісткою та ухвалою про відкриття провадження повернуто до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 58-60).

Твердження апелянта про неотримання ним судових повісток, у зв`язку із чим він не знав про час та місце проведення декількох судових засідань, зокрема 21 січня 2015 року, 09 лютого 2015 року та 27 лютого 2015 року, також не знаходить свого підтвердження у матеріалах справи, так як у судове засідання на 21.01.2015 року, відповідач викликався судовою повісткою, яку повернуто до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 59-60), у судове засідання, що відбулось 09 лютого 2015 року ОСОБА_2 також викликався судовою повісткою із рекомендованим поштовим повідомленням, проте, конверт також повернуто до місцевого суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 69), судову повістку у судове засідання, що відбулось 27 лютого 2015 року, ОСОБА_2 отримав, за адресою своєї реєстрації, на яку йому направлялись і попередні повістки, лише 10.03.2015 року (а.с. 101). Виклик особи до суду за місцем її фактичної реєстрації прямо передбачений нормами ст. 74 ЦПК України.

Твердження апелянта про те, що місцевий суд не взяв до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи Харківського НДІ № 140 від 15.02.2010 року, зроблений під час розгляду справи у іншому процесі, в якому зазначається, що заява до Ленінського райвиконкому про дачу згоди про вступ ОСОБА_3 в забудовники будинку підроблена, колегія сприймає критично, адже предметом та підставою позову у цьому процесі є спадкування за померлою особою її прав як забудовника житлового приміщення, яке ще не здано в експлуатацію, а не оскарження рішення Ленінської районної у м. Полтаві ради від 21.06.2005 року.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

У супереч вказаним нормам, на підтвердження своїх заперечень проти задоволення позову, відповідачем жодних належних доказів у розумінні ст. 58 ЦПК України, які б спростовували твердження позивача, допитаних у суді свідків та висновок місцевого суду не надано.

Твердження відповідача про те, що саме він постійно проживав із спадкодавцем - матір`ю - ОСОБА_4 по АДРЕСА_2, жодними доказами не підтверджено, а доводи позивача про постійне проживання матері із нею за іншою адресою, відповідачем не спростовані.

Посилання апелянта на п. 3 постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про практику розгляду судами справ про спадкування», а саме на те, що, коли спадкодавець мав кілька місць проживання, то місцем відкриття спадщини є останнє місце його реєстрації, є хибним, так як позивачем повною мірою доведено той факт, що місце реєстрації і фактичного проживання спадкодавця не співпадало і з 2005 року особа постійно проживала разом із нею за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І : Чічіль В.А. Кузнєцова О.Ю. Хіль Л.М.

З оригіналом згідно: