Справа № 309/124/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 05 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції про визначення розміру заборгованості за аліментами, та стягнення заборгованості по аліментам, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом про стягнення заборгованості по аліментам, та неустойки. Мотивувала свої вимоги тим, що ОСОБА_1 окрім роботи на підприємстві, займається ще й іншою діяльність від якої отримує додаткові доходи. Однак із таких, аліменти не сплачує. У серпні 2013 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, та просила стягнути заборгованість по аліментам за 2010 - 2012 року в сумі 135130,37 гривень. У березні 2014 року ОСОБА_2 знову уточнила позовні вимоги, та просила стягнути заборгованість по аліментам за 2010 - 2012 року в сумі 49432,63 гривні. Та в грудні 2014 року ОСОБА_2 повторно уточнила позовні вимоги, та просила визначити, і стягнути заборгованість по аліментам за 2010 - 2012 року в сумі 49432,63 гривні. Виходячи з наведеного й просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Хустського районного суду від 05 травня 2015 року, позовні вимоги, задоволено.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову, а задоволенні позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 в особі адвоката ОСОБА_3 підтримав, вимоги скарги й просив задоволити таку з наведених підстав.

ОСОБА_2 та Відділ ДВС Хустського РУЮ не з'явились в судове засідання, але при цьому повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, та заяв про відкладення розгляду справи не подали суду. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності нез'явившихся осіб.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення особи, яка бере участь в справі та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими законом.

А на підставі вимог ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60, ч. 2 ст. 59 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 з доходів, які отримує від іншої діяльності не пов'язаної з основним місцем роботи.

Виходячи зі змісту ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом.

На виконанні державного виконавця відділу ДВС Хустського РУЮ перебуває виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 2-305/07 виданого 11.07.2008 року Хустським районним судом щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.01.2007 року.

Як передбачено ч.ч. 3 і 4 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" - розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: за заявою сторін виконавчого провадження.

Згідно листа відділу ДВС Хустського РУЮ від 05.05.15р. № 7859, державним виконавцем 08.02.2013 року було направлено до Хустської ОДПІ запит за № 2157 про надання інформації стосовно отриманих ОСОБА_1 доходів за період з 01.01.2007 року по 01.02.2013 року, Т.2. а.с. 6. На даний запит із Хустської ОДПІ отримано відмову 26.02.2013 року за № 125/9/10-026 у зв'язку з конфіденційністю запитуваної інформації, Т.2. а.с. 7. Таким чином, виходячи з наявних документів, що наявні у виконавчому провадженні, заборгованість по сплаті аліментів у боржника, відсутня, Т.2. а.с. 3-4.

ОСОБА_2 не погоджуючись із таким твердження державного виконавця, наполягає на наявності заборгованості по аліментам з інших доходів, які ОСОБА_1 приховує від державного виконавця.

За цих обставин, наявний спір із приводу розміру заборгованості зі сплати аліментів, а тому, розмір заборгованості за аліментами підлягає визначенню - судом.

Таке право передбачено й ч. 9 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження", яка зазначає, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Також, ч. 1 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до листа Хустської ОДПІ від 10.02.2014 року за № 286/10/07-15-17-015, ФОП ОСОБА_1 у 2011 році отримав інвестиційний прибуток у сумі 93104,32 гривні з якої сплатив податок із доходів фізичних осіб у сумі 15109,60 гривень, Т.1. а.с. 131.

З довідки "MIK ITALIA" s.r.l. від 25.11.2013 року слідує, що кошти отримані приватним підприємцем ОСОБА_1 за 2010 - 2012 року, є коштами, отриманими від надання в лізинг власного майна фірми "MIK ITALIA" s.r.l., приватному підприємцю ОСОБА_1. Дохід від сумісної діяльності між сторонами не розподілявся. Кошти, що знаходяться на рахунку приватного підприємця ОСОБА_1 є платою за договором оперативного лізингу обладнання, внесеного фірмою "MIK ITALIA" s.r.l. у якості внеску, Т.1. а.с. 113.

Виходячи зі змісту Податкової декларації ОСОБА_1 за 2011 рік, окрім заробітної плати, останній отримав Дохід від надання майна в житловий найм у сумі 1505,88 грн. з якої сплачено податок у сумі 225,88 грн.; Інвестиційний прибуток у сумі 93104,32 грн. з якої сплачено податок у сумі 15109,61 грн., Т.1. а.с. 107-108, 109.

Таким чином, ОСОБА_1 у 2011 році отримав чистий дохід на загальну суму 79274,71 (77994,71 + 1280) гривні. З якої, частка по аліментам становить 19818,67 гривень.

У запереченні від 16.12.2013 року на уточнену позовну заяву, ОСОБА_1 визнав таку заборгованість частково в сумі 17280,65 гривень, Т.1. а.с. 115-117. Твердження апелянта із приводу того, що при сплаті аліментів за основним місцем роботи, ним було зайво переплачено 2218,03 гривень не може бути взятим до у ваги при визначенні заборгованості з інших доходів. А крім, цього такі було сплачено ОСОБА_1 добровільно, що свідчить про його бажання сплатити більшу суму аліментів у певний період ніж зазначено в рішенні суду.

Зважуючи на зазначене в сукупності, колегія суддів дійшла до думки, що ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів з інших доходів у сумі 19818,67 гривень, яка й підлягає додатковому стягненню в порядку виконавчого провадження.

Доводи ОСОБА_2 із приводу іншого розміру заборгованості по аліментам з інших доходів ОСОБА_1 є необґрунтованими, так-як не знайшли свого доведення. Оскільки, інвестиційний прибуток ОСОБА_1 отримав тільки в 2011 року, що й стверджено листом Хустської ОДПІ від 10.02.2014 року за № 286/10/07-15-17-015.

Стосовно вимог ОСОБА_2 із приводу стягнення заборгованості по аліментам. То така є безпідставною, так-як це буде тоді повторним стягненням із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку рішення суду про стягнення аліментів, що є неприпустимим.

Ураховуючи викладене у взаємозв'язку з наведеними нормами права, колегія суддів зазначає, що ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним. А звідси на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду про часткове задоволення позовних вимоги.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 243,60 гривні.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 05 травня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2, задоволити частково.

Визначити розмір заборгованості по аліментах за період з 2010 року по 2012 рік, стягнутих рішенням Хустського районного суду від 16 лютого 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 23.01.2007 року, що становить суму 19818,67 гривень.

У решті позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 243,60 гривні.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : ______________________

______________________