АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7707/15 Головуючий 1 інст. - Дьоміна О.П.
Справа № 636/2178/15-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Шевченко Н.Ф.

Черкасова В.В.

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист гідності та честі,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою, яка була уточнена 12.06.2015 року до ОСОБА_4 про захист честі та гідності.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що з 18.03.2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 28.10.2008 року зазначений шлюб було розірвано. 15.11.2001 року позивачем за особисті кошти було придбано житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_3 зазначає, що наприкінці 2008 року відповідач вигнав її із сином від першого шлюбу з власної оселі та заборонив заходити до неї. Протягом 2009-2013 років ОСОБА_3 неодноразово намагалася вселитися в свій будинок, але відповідач не впускав її навіть на подвір'я. Позивач зверталась із заявами до Чугуївського РВ ГУМВС України та просила про захист своїх прав і законних інтересів, але кожного разу отримувала відповіді про те, що в діях відповідача немає складу злочину. ОСОБА_3 посилалась на те, що у судових засіданнях та у позовних заявах ОСОБА_4 дозволяє собі висловлювати дуже образливі для неї речі, які не відповідають дійсності, а саме: «з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_3 зовсім не цікавиться життям свого рідного сина, не кажучи вже про надання матеріальної допомоги на його утримання».

Крім зазначеного, позивачка стверджує, що відповідач дозволяє собі у позовних заявах висловлювання: «...відповідачка, нехтуючи своїми материнськими обов'язками, покинула свого сина та проживає окремо. Через свій аморальний спосіб життя ОСОБА_3 ніяким чином не приймала участі в утриманні будинку, бо постійно пиячила та гуляла» (справа №636/1098/15-ц, арк. 2 абз.1 позовної заяви ОСОБА_4.)

Між тим, позивачка ніколи не знаходилась на обліку у відповідних спеціалізованих закладах та не зловживала спиртними напоями. 04.02.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, що позивач розцінює як приниження її честі та гідності. Зазначені дії відповідача спричиняють ОСОБА_3 важкі душевні страждання, принижують її як особистість, впливають на її психологічний стан як жінки, так і матері, відбуваючись на очах спільної дитини.

ОСОБА_3 вважає, що все викладене прямо вказує на те, що відповідач грубо порушує дії ст. 297 ЦК України, ображаючи гідність та честь позивачки, причиняючи їй душевні страждання та спричиняючи моральну шкоду. Честь та гідність позивачки порушена шляхом поширення недостовірної інформації, яка нічим не підтверджена та викладена недостовірно, у зв'язку з чим, ОСОБА_3 посилаючись на ст. ст. 275-280, 277, 297, 1167 ЦК України, ст. ст. 3 та 32 Конституції України і просила суд зобов'язати відповідача спростувати неправдиві відомості про її життя та принести їй публічне вибачення за зазначені дії. Крім того просила стягнути з відповідача на її користь 10000 грн., як компенсацію за спричинену моральну шкоду та понесені і документально підтверджені витрати щодо сплати судового збору.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_5, звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач не надала суду доказів, які б підтверджували факт поширення відповідачем образливої інформації, а також те, що внаслідок цього були порушені її особисті немайнові права. Також вірно відмовлено судом 1 інстанції у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимог про захист честі та гідності.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що сторони по справі знаходились у шлюбі з 18.03.2000 року, який 28.10.2008 року було розірвано на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28.10.2008 року.

Під час перебування у шлюбі, 15.11.2001 року, відповідачка придбала у власність за 18500 грн. житловий будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Кам'яна Яруга, АДРЕСА_1

Відповідно до Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01.03.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітньою ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки і піклування Кам'яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, - позов задоволено частково, ОСОБА_3 вселена у будинок за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Кам'яна Яруга, АДРЕСА_1

ОСОБА_4 було подано позов до ОСОБА_3 про стягнення витрат на благоустрій та ремонт житлового будинку. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16.06.2015 року у задоволенні цього позову відмовлено, а рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 31.08.2015 року зазначене рішення було змінено в частині виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду про застосування строків позовної давності.

Також, Чугуївським міським судом Харківської області розглянуто позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, яку було задоволено. Але рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 09.07.2015 року зазначене рішення було скасоване та в позові ОСОБА_4 було відмовлено.

В своєму позові ОСОБА_3 вказує на те, що у судових засіданнях та у позовних заявах ОСОБА_4 дозволяв собі висловлювати дуже образливі для неї речі, які не відповідають дійсності, що на її думку є образою її честі та гідності, приносить їй важкі душевні страждання, принижують її як особистість, впливають на її психологічний стан як жінки, так і матері. І з цих підстав, посилаючись на ст. 277 ЦК України просить цю інформацію спростувати.

Суд 1 інстанції ґрунтовано відмовив у задоволенні її позовних вимог, виходячи з наступного.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У відповідності зі ст.ст. 3, 28 Конституції України, ст. 289 ЦК України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в державі найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до своєї гідності. Фізична особа має право на особисту недоторканість. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статті 297 та 299 ЦК України гарантують право фізичної особи на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та репутації.

У відповідності зі ст. 16 ЦК України кожна особа дійсно має право звернутися до суду за захистом свого особистого немарнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути і відшкодування моральної шкоди.

У відповідності з п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Пункт 14 зазначеної Постанови зобов'язує суд звертати увагу на те, в якій спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача, яка саме інформація поширена відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Позивачка звернулась до суду з вказаними вимогами і вважала, що її честь та гідність були порушені діями відповідача, які знайшли своє вираження в тому, що останній в позовних заявах та в судових засіданнях дозволяв собі ображати позивачку, а саме повідомляв про те, що вона не цікавилась життям свого сина, не надавала матеріальної допомоги на його утримання, вела аморальний спосіб життя, пиячила що принижувало її честь та гідність, та завдало важкі душевні страждання, а як наслідок спричинили їй моральну шкоду.

Між тим, пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації і повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, у відповідності зі п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Тому, судова колегія погоджується з висновокм суду 1 інстанції, що інформація, яка зазначалася відповідачем у позовних заявах та в документах доданих до позову і адресованих суду, на які посилається позивачка, не може бути підставою для захисту її гідності, честі чи репутації, оскільки ця інформація була визначена підставою пред'явлених позовів і стосується їх предметів, була доказом у справах, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Крім того, суд 1 інстанції правильно зазначив, що позови, на які посилається ОСОБА_3 вже розглядалися судом, наведена в них та доданих документах інформація була доказом у справах та оцінювалась судом при ухваленні судових рішень, нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога ОСОБА_3 по суті означає вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутих справах. А відтак вимоги позивачки в цій частині задоволенню не підлягають.

У відповідності з п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути також і вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, повинен враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами).

У ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду 1 інстанції, що оскільки ОСОБА_3 не надано суду жодного належного і допустимого доказу заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, не підтверджено її наявності, протиправності діяння відповідача та причинний зв'язок між шкодою, протиправним діянням та виною ОСОБА_4 в її заподіянні.

Тому, судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача на її користь 10000 грн., як компенсацію за спричинену моральну шкоду, оскільки вони є похідними від вимог про захист честі і гідності, в задоволенні яких позивачці було відмовлено.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні, судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -