Справа № 236/2361/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 жовтня 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
при секретарі Колесник О.І.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красний Лиман цивільну справу за позовом ДП «Донецька залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
В липні 2015 року ДП «Донецька залізниця» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 20.12.2012 року між ДП «Донецька залізниця» та працівником локомотивного депо Красний Лиман ДП «Донецька залізниця» ОСОБА_3 був укладений Договір - зобовязання для надання позики № 33. За цим договором позикодавець зобовязувався надати позичальнику цільову довгострокову безвідсоткову позику на зворотній основі відповідно до «Положення про запровадження фінансово-економічного механізму виконання житлової програми на Донецькій залізниці». ОСОБА_3 була надана така позика в розмірі 147000,00 грн.; за рахунок цих коштів ним була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1(договір купівлі-продажу від 18.01.2013 року).
Зазначена квартира була передана ОСОБА_3 в заставу ДП «Донецька залізниця» на підставі Договору іпотеки квартири від 24.01.2013 року.
Договором - зобовязанням для надання позики № 33 від 20.12.2012 року було визначено, що забезпеченням своєчасного повернення позики є заставлене майно, яке позичальник планує придбати. Згідно з вказаним договором позика поверталась ДП «Донецька залізниця» шляхом щомісячних утримань із заробітної плати ОСОБА_3 в розмірі до 50%, за бажанням позичальника погашення позики могло відбуватись шляхом внесення готівки до каси ДП «Донецька залізниця».
Позивач наголошує, що спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного в спадщину,згідно з положеннями ст. 1282 ЦК України. Відтак позивач звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про сплату залишку непогашеної позики, однак відповідачем до цього часу не вжито жодних заходів для сплати боргу. З огляду на це, ДП «Донецька залізниця» вимушене звертатись до суду для захисту своїх майнових прав і просити стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 122500, 00 грн. та відшкодувати судові витрати.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, наполягав на їхньому задоволенні,посилався на доводи, аналогічні, наведеним у поданій позовній заяві.
Відповідач була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом, їй були направлені копія позовної заяви та доданих матеріалів, однак ОСОБА_2 для участі в судовому засіданні не прибула, про наявність поважних для цього причин нічого не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надала.
Представник позивача не заперечував проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановлення заочного рішення. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.
20.12.2012 року між ДП «Донецька залізниця» та працівником локомотивного депо Красний Лиман ДП «Донецька залізниця» ОСОБА_3 був укладений Договір - зобовязання для надання позики № 33. За цим договором позикодавець зобовязувався надати позичальнику цільову довгострокову безвідсоткову позику на зворотній основі відповідно до «Положення про запровадження фінансово-економічного механізму виконання житлової програми на Донецькій залізниці»,затв. наказом від 08.05.2012 року № 297/Н, а позичальник зобовязався повернути позику у визначений договором строк - рівними частками протягом 120 місяців(а.с.8-10).
ДП «Донецька залізниця» є юридичною особою, місцезнаходження зареєстроване за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.44-52).
ОСОБА_3 була надана така позика ДП «Донецька залізниця» в розмірі 147000,00 грн., що підтверджується розрахунком заробітної плати працівника за грудень 2012 року (а.с.25).
ОСОБА_3 придбана на підставі договору купівлі продажу, посвідченого нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 18.01.2013 року за реєстровим номером 47, двокімнатна квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1. Зазначена квартира була передана ОСОБА_3 в заставу ДП «Донецька залізниця» на підставі Договору іпотеки квартири від 24.01.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 318(а.с.11-18).
Дружина позичальника ОСОБА_2 підписала договір - зобовязанням для надання позики № 33 від 20.12.2012 року та надала письмову згоду на передачу в іпотеку вказаної квартири (а.с.10,13).
16.06.2014 року ОСОБА_3 помер в м. Красний Лиман Донецької області, що підтверджено наданою відділом ДРАЦС РС Краснолиманського МУЮ в Донецькій області копією актового запису про смерть № 27 від 18.06.2014 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.(а.с.66-69).
Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України).
За повідомленням Краснолиманської державної нотаріальної контори від 08.08.2015 року № 830/02-14 спадкова справа щодо майна ОСОБА_3,який помер 16.06.2014 року,не відкривалась, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріуса ніхто не звертався (а.с.74). Відомостей про складання ОСОБА_3 заповіту на випадок своєї смерті у справі немає.
За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом 6-місячного строку з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї.
Із довідки КП «Краснолиманська служба єдиного замовника» від 16.06.2015 року, наданої позивачем, вбачається, що ОСОБА_2 була дружиною померлого ОСОБА_3 і зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, з 18.10.2013 року(а.с.55-56).
Отже, ОСОБА_2 є спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого ОСОБА_3, в розумінні ст. 1268 ЦК України.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, обовязок померлого ОСОБА_3 повернути позивачеві кошти за договором позики входить до складу спадщини і не був нерозривно повязаним з особою померлого,не припинився з його смертю.
На підставі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені законом, позбавляється права вимоги.
З огляду на норми закону, які повязують час відкриття спадщини з часом смерті спадкодавця, суд вважає, що позивач міг достовірно знати про факт смерті ОСОБА_3, який був працівником одного із відокремлених структурних підрозділів ДП «Донецька залізниця»,в судовому засіданні не встановлено жодних обставин, які б завадили позивачеві повязати факт смерті позичальника із відкриттям спадщини на майно,своєчасно заявити вимоги кредитора до спадкоємця,вжити заходів щодо звернення стягнення на заставлене майно. Однак ДП «Донецька залізниця» лише 12.06.2015 року направлено вимогу на адресу ОСОБА_2 стосовно вирішення питання про погашення заборгованості за отриманою її чоловіком позикою (а.с.19-20,21).
Позивачем не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про направлення ОСОБА_2 вимог кредитора впродовж строку, визначеного ч.2 ст. 1281 ЦК України.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень(ст. 60 ЦПК України).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо пропуску позивачем без поважних причин строку, визначеного ч.2 ст.1281 ЦК України для пред'явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців, які прийняли спадщину, та позбавлення в звязку з цим ДП «Донецька залізниця» права вимоги до ОСОБА_2. З таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
З приводу вимоги ДП «Донецька залізниця» щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1225,00 грн. суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в даному разі судом було відмовлено у задоволенні вимог ДП «Донецька залізниця», підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1261, 1268, 1281,1282 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 79, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд
У задоволення позовних вимог Державного підприємства «Донецька залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити у звязку із втратою позивачем права вимоги через пропуск строку, визначеного нормами ст. 1281 ЦК України.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02 жовтня 2015 року.

Суддя -