АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5137/14-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/216/К/15 суддя Камбул М.О.
Категорія - 50 (I) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі: Петренко К.І.

за участі: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної повнолітньої дитини,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної повнолітньої дитини, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання працездатної повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від заробітної плати відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач є батьком дитини, який працює та отримує пенсію, проживає окремо, але матеріальної допомоги на утримання непрацездатної доньки, яка є інвалідом ІІ групи з дитинства не надає. Відповідач має іншу сім'ю, але інших утриманців не має, тому позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від заробітку.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, яка є інвалідом ІІ групи в розмірі 1/15 частки з усіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 20.08.2014 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін та дитини, стану здоров'я дитини, обставин, що тягнуть зміну розміру стягнутих аліментів згідно законодавства. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що суд ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний таку допомогу надавати. Проте відповідач вважає, що судом не враховано те, що він сам є інвалідом ІІІ групи, потребує постійного лікування, періодично проходить курси лікування. В той час як дитина на "Д" обліку за місцем реєстрації не перебуває, окрім необхідності чергового переогляду, лікарів не відвідує, що свідчить про відсутність потреби в її лікуванні. Разом з тим, в позовній заяві йдеться про брак коштів, необхідних для лікування ОСОБА_4 Крім того, відповідач зазначив, що догляд за ОСОБА_4 здійснює переважно його мати. Також відповідач вважає, що судом не прийнято до уваги, те що розмір пенсії ОСОБА_4 складає 979,00 грн., в той час як прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність становить 949,00 грн., тобто матеріальний стан доньки перевищує розмір прожиткового мінімуму. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), яка є інвалідом ІІ групи з дитинства (а.с.9,10).

Згідно довідки Новаком № 37 (а.с.13) ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом із матір'ю ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на її користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини у розмірі 1/15 частки від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 182, 198, 200 СК України та виходив з обов'язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач.

У відповідності до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Суд першої інстанції врахував зазначене, та прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання свою повнолітню непрацездатну дитину.

Крім того, при вирішенні позову в частині розміру аліментів, суд, у відповідності з вимогами ст.ст. 182, 200 СК України, в повному обсязі врахував обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року.

У відповідності до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів та визначаючи його в частці від заробітку відповідача в розмірі 1/15, суд першої інстанції врахував всі вище перелічені обставини, зокрема матеріальне становище обох сторін, наявність у відповідача постійного місця роботи та розмір отримуваного ним заробітку.

Так, було враховано, що відповідач ОСОБА_2 офіційно працює в ПАТ "ПівнГЗК" та отримує пенсію в УПФУ в Тернівському районі м. Кривого Рогу, його дохід в середньому на місяць складає 6983,80 грн., відсутність інших утриманців. Також суд першої інстанції прийняв до уваги те, що сам відповідач, в свою чергу, має інвалідність третьої групи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній непрацездатній дитині.

Доводи апеляційної скарги щодо отримання ОСОБА_4 пенсії в розмірі, більшому ніж встановлений прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом ат ст. 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

З огляду на наведене, та враховуючи малий розмір пенсії ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що такий розмір пенсії не може забезпечити їй достатній життєвий рівень.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не відвідує лікарів, що свідчить про відсутність потреби в її лікуванні, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки спростовуються поясненнями свідків в суді першої інстанції, які підтвердили той факт, що ОСОБА_4 часто хворіє простудними хворобами та фурункульозом, у зв'язку з чим ОСОБА_1, або ОСОБА_5 періодично звертались до лікарів.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суду не приймаються до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки рішення суду та незгодою з висновками суду по оцінці доказів.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: