УХВАЛА

іменем україни

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П..

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому зазначав, що на праві власності йому належить житловий будинок, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1. Власником будинку № 101 по цій же вулиці та його суміжним землекористувачем є ОСОБА_4 Відповідач без відповідного дозволу та без дотримання протипожежних відстаней здійснив самочинне будівництво тимчасової споруди - навісу, де зберігається значна кількість дров та інших горючих матеріалів, стіна якого розташована на межі їх суміжних ділянок. З приводу цих порушень він звертався до відповідача та просив його у добровільному порядку їх усунути шляхом демонтажу тимчасового приміщення та перенесення його на певну відстань від межі земельних ділянок й від капітально побудованих приміщень на його земельній ділянці, проте вирішити це питання у добровільному порядку їм не вдалось.

З урахуванням викладеного позивач просив зобов'язати відповідача усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення самочинної будівлі за рахунок останнього.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2015 року позов задоволено. Вирішено зобов'язати ОСОБА_4 знести самовільно побудований тимчасовий навіс на межі між його та ОСОБА_3 земельними ділянками. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач без відповідного дозволу та без дотримання протипожежних відстаней здійснив самочинне будівництво тимчасової споруди - навісу, де зберігається значна кількість дров та інших горючих матеріалів, стіна якого розташована на межі суміжних ділянок сторін, що є порушенням протипожежних норм і може загрожувати власності позивача.

Скасовуючи рішення районного суду і відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що районний суд не встановив яким чином діями відповідача порушені охоронювані законом права позивача, як власника сусіднього будинку, а позивач не довів існування порушення його прав на безпечне володіння, користування і розпорядження своїм майном. Зазначив, що при зверненні до суду позивач посилався на порушення його прав на безпечне володіння, користування і розпорядження його майном та створення відповідачем небезпеки будинку позивача у випадку виникнення пожежі, а місцевий суд, задовольняючи позов, керувався положеннями ст. 104 ЗК України, проте, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 386 ЦК України позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою.

При цьому послався на те, що сторони визнали і районним судом встановлено, що металева стіна спірного об'єкта встановлена на межі суміжного землекористування сторін. Вважав, що він не є об'єктом нерухомого майна, так як не розміщений на капітальному фундаменті і не є господарською будівлею, яка призначена для здійснення функцій сільського господарства.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено та сторонами не заперечувалося, що вони є суміжними землекористувачами. ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 є власником будинку № 101 на цій же вулиці. ОСОБА_4 без відповідного дозволу та без дотримання протипожежних відстаней здійснив самочинне будівництво тимчасової споруди - навісу, де зберігається значна кількість дров та інших горючих матеріалів, стіна якого розташована на межі їх суміжних ділянок.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що вони мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Отже, норму права застосовує суд залежно від підстави позову (обґрунтування позовних вимог).

У п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на порушення його прав на безпечне володіння та користування власністю зведенням відповідачем самочинного будівництва на межі суміжного землекористування з порушенням Державних будівельних норм без дотримання протипожежних відстаней.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих будівель наділений не лише орган державної влади чи місцевого самоврядування на підставі ст. 376 ЦК України, а також фізична особа при доведенні обставин, визначених положеннями ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України апеляційний суд доводів сторін по суті позовних вимог і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не перевірив; не врахував, що для суду важлива підстава позову, тобто обґрунтування позовних вимог, яку зазначив позивач, а не норма права, на яку він посилався, якщо вона не відповідає обставинам справи.

При цьому, не врахував встановлених обставин про те, що ніхто не оспорює, що відповідач здійснив самочинне будівництво з порушенням Державних будівельних норм на межі суміжного землекористування, що обставини позову направлені на усунення перешкод у користуванні майном (ст. 391 ЦК України), і встановивши, що є самочинне будівництво, яке знаходиться на межі суміжного землекористування з порушенням Державних будівельних норм, не захистив порушеного права та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик