Справа № 465/8697/13 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/5799/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар: Іванова О.О.,

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, представника ОСОБА_4- ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Мельничук О.В., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Волинська Л.В., про визнання недійсними заповітів, визнання недійсним договору дарування частин житлового будинку, застосування наслідків недійсності правочину та скасування витягу про державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції, треті особи - приватні нотаріуси Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л., Мельничук О.В., Волинська Л.В., про визнання недійсними заповітів, визнання недійсним договору дарування частин житлового будинку, застосування наслідків недійсності правочину та скасування витягу про державну реєстрацію права власності. Позивачка посилалася на те, що будинок АДРЕСА_1, в якому зареєстрована вона та відповідачі, належав на праві власності їх батьку - ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Зазначала, що відповідно до заповіту , складеного батьком 13.11.2007 року, останній заповів вказаний будинок та земельну ділянку площею 0,0487 га, своїм дітям: їй та сину - ОСОБА_6 по 1/4 частки будинку та земельної ділянки, дочці ОСОБА_2 - 1/2 частки. Однак, після смерті батька їй стало відомо про наявність іншого заповіту від 11.05.2011 року, відповідно до якого батько заповів належну йому частку в будинку та земельну ділянку сину - ОСОБА_6 Крім того, зазначає, що згідно з договором дарування від 9.10.2008 року батько подарував ОСОБА_2 52/100 частин будинку та 40/100 земельної ділянки, а згідно з договором дарування від 13.12.2012 року останній подарував ОСОБА_2 ще 48/100 частин будинку. Позивачка вважає, що під час оформлення заповіту від 11.05.2011 року та договору дарування від 13.12.2012 року батько внаслідок захворювань не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. У зв»язку з чим позивачка просила визнати недійсним заповіт від 11.05.2011 року, недійсним заповіт від 08.07.2013 року, недійсним договір дарування від 13.12.2012 року, застосувати наслідки недійсності правочину, скасувати витяг про державну реєстрацію права власності від 21.12.2012 року про право спільної часткової власності на 48/100 частин будинку, зареєстрованих за ОСОБА_2 та зобов»язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ЛМУЮ внести відповідний запис в Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 11.05.2011 року за реєстровим №1256, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 08.07.2013 року за реєстровим № 1090, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В. Визнано недійсним договір дарування 48/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, від 13.12.2012 року за реєстровим № 4554, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мельничук О.В. Застосовано наслідки недійсності правочину. Скасовано витяг про державну реєстрацію права власності №36880599 від 21.12.2012 року про право приватної спільної часткової власності на 48/100 часток будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованих за ОСОБА_2 про що зобов»язано відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції внести відповідний запис в Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі по 178,50 грн., що було сплачено при поданні позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що висновки суду про дефект волі заповідача в момент вчинення оспорюваних правочинів не відповідають дійсним обставинам справи, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються доказами. Посилається на акт судово-психіатричного експертизи від 20.02.2014 року, висновок ЛКК №30 від 5.7.2013 року, показання ОСОБА_10, наданими свідчому, від 27.07.2013 року, заяву ОСОБА_10 від 8.07.2013 року, пояснення свідків, пояснення нотаріусів Мельничук О.В.та Ющук І.Л., показання лікарів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Стверджує, що ОСОБА_10 розумів значення своїх дій та міг керувати ними в момент вчинення правочинів. Зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, не витребував матеріали наглядового провадження по кримінальному провадженню з Франківської прокуратури, не з»ясував обставини посвідчення заповіту нотаріусом Волинською Л.В., проігнорував покази свідка ОСОБА_13 Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А відтак законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється в межах доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Матеріалами справи встановлено такі обставини.

ОСОБА_10 був власником будинку АДРЕСА_1, загальною площею 196,7 кв.м. (т.1, а.с.6)

Відповідно до заповіту від 13.11.2007 року ОСОБА_10 заповів належний йому будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований, загальною площею 0,0487 га сину ОСОБА_6 - 1/4 частку будинку та земельної ділянки; дочці ОСОБА_2 - 2/4 частки будинку та ділянки, дочці ОСОБА_4 - 1/4 частки будинку та ділянки. (т.1, а.с.7)

Згідно з договором дарування від 9.10.2008 року ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дарунок 52/100 частини житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та 40/100 земельної ділянки для обслуговування будинку та будівель площею 0,01932 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. (т.1, а.с.9)

Вказаний договір дарування посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Шемечко І.Я. та зареєстровано в реєстрі за №159.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 належить 52/100 частин будинку АДРЕСА_1. (а.с.10)

Відповідно до заповіту від 11.05.2011 року ОСОБА_10 заповів належну йому на праві власності частку в будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,0177 га синові ОСОБА_6 (т.1, а.с.8)

Вищезазначений заповіт посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Ющук І.Л. та зареєстровано в реєстрі за №1256.

Згідно з договором дарування від 13.12.2012 року ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дарунок 48/100 частини житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. (т.1, а.с.11)

Договір дарування посвідчено приватний нотаріусом ЛМНО Мельничук О.В.та зареєстровано в реєстрі за №4554.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 належить 48/100 частин будинку АДРЕСА_1. (т.1, а.с.13)

Крім того 8 липня 2013 року ОСОБА_10 склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі, все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своїй дочці ОСОБА_2 (т.3, а.с.32-33)

Вказаний заповіт у зв»язку з похилим віком та хворобою заповідача ОСОБА_10 за його дорученням та його і приватного нотаріуса присутності, текст заповіту підписано ОСОБА_15 в присутності свідків - ОСОБА_13 та ОСОБА_16 (т.2, а.с.32-33)

Заповіт посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Волинською Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №1090.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 помер. (т.1, а.с.14)

Задовольняючи позов та визнаючи недійсними заповіти від 11.05.2011 року, 8.07.2013 року, та договір дарування від 13.12.2012 року, суд першої інстанції врахував покази допитаних в судовому засіданні свідків та дійшов висновку, що померлий ОСОБА_10 у момент вчинення спірних правочинів перебував у такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст.203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких необхідно для чинності правочину є те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приписами, передбаченими ч.1 ст. 215 ЦК України, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Згідно з ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1253 ЦК України передбачено у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Також п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

А відтак, вирішуючи даний спір суд повинен встановити психічний стан ОСОБА_10 в момент вчинення оспорюваних заповітів та дарування, тобто чи розумів останній значення своїх дій та чи міг керувати ними в ці моменти.

Посилання суду першої інстанції на покази свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_12., які стверджували, що після перенесених інсультів та ішемічної хвороби серця, внаслідок якої ОСОБА_10 був частково паралізований, в останнього відмічалися різко виражені, триваючі зміни психічного стану та поведінки, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України не можуть бути належними доказами у даній справі, так як достовірно не встановлюють тих обставин, що саме в момент вчинення оспорюваних заповітів та договору дарування - 11.05.2011 року, 13.12.2012 року, 8.07.2013 року останній не розумів значення своїх дій чи не міг керувати ними.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 1 квітня 2014 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої постановлено питання чи страждав ОСОБА_10 будь-яким психічним захворюванням на момент складання заповіту від 11.05.2011 року та договору дарування від 13.12.2012 року, чи розумів значення своїх дій та чи міг керувати ними при складанні заповіту від 11.05.2011 року та договору дарування від 13.12.2012 року. (т.2, а.с.219-220)

Відповідно до акта судово-психіатричної експертизи №704 від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_10 на момент складання заповіту від 11.05.2011 року та на момент укладення договору дарування від 13.12.2012 року хронічним психічним захворюванням та недоумством не страждав, виявляв ознаки органічного особистості та поведінки з нерізко вираженим психоорганічним синдром, який не досяг в нього хворобливих розладів. ОСОБА_10 при складанні заповіту від 11.05.2011 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_10 при укладенні договору дарування від 13.12.2012 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та правильно сприймав факти, що мають значення для укладення договору дарування. (т.2, а.с.224-229)

При тому, що проведеною у справі експертизою зроблено висновок про спроможність ОСОБА_10 в момент складання ним заповіту 11.05.2011 року та укладення договору дарування 13.12.2012 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, поза увагою суду залишилось те, що позивачкою клопотання про повторної експертизи не ставилось.

А відтак, вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення ст.212 ЦПК України належної правової оцінки зазначеному висновку експертизи не дав, поклавши в основу свого рішення тільки пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні, які не стосуються предмета доказування, та не вирішив питання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для визначення психічного стану ОСОБА_10 при складанні заповіту 8 липня 2013 року.

Колегією суддів також приймається до уваги, що згідно з висновком ЛКК від 5.07.2013 року Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру на момент огляду 5.07.2013 року у ОСОБА_10 не виявлено порушень психіки, що потребували б корекції лікарем-психіатром, розладів психіки та поведінки не виявлено, дієздатності останній не позбавлений. (т.1, а.с.62)

Також 8 липня 2013 року ОСОБА_10 склав заяву, в якій підтвердив, що усвідомлюючи значення своїх дій та їх правові наслідки, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без будь-якого тиску зі сторони та відповідно до власного волевиявлення, добровільно подарував на ім»я ОСОБА_2 належне йому нерухоме майно - житловий одинко АДРЕСА_1, а також земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок. Вказана заява нотаріально посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Волинською Л.В. та зареєстрована в реєстрі за №1091. (т.1, а.с.61)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А відтак, оскільки жодних переконливих доказів про те, що ОСОБА_10 під час складання оспорюваних заповітів та укладення оспорюваного договору дарування, тобто у момент вчинення правочинів перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, позивачкою не надано, колегія суддів вважає, що ОСОБА_10, який і мав певні захворювання, однак зробив особисті розпорядження щодо належного йому майна вільно, що відповідало його внутрішній волі, а тому нема підстав для визнання заповітів та договору дарування недійсними з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Мельничук О.В., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Волинська Л.В., про визнання недійсними заповітів, визнання недійсним договору дарування частин житлового будинку, застосування наслідків недійсності правочину та скасування витягу про державну реєстрацію права власності.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Ніткевич А.В.

Мікуш Ю.Р.