Справа № 382/2097/14-ц Головуючий у І інстанції Литвин Л. І.
Провадження № 22-ц/780/5548/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
УХВАЛА

Іменем України

02 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала наступним: на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Яготинської державної нотаріальної контори 15 липня 1994 року, вона є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, в тому числі, сараю та вхідного погребу, які розташовані по АДРЕСА_1. Інша половина будинку належить ОСОБА_2 Вказане домоволодіння фактично поділене між ними. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,60 га, з яких: 0,25 га - для будівництва та обслуговування будинку, 0,35 га - для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка відповідно до рішення Райківщинської сільської ради від 13 липня 1993 року № 15 передана ОСОБА_2 у приватну власність, але до цього часу не приватизована. Вважала, що оскільки їй належить 1/2 частина будинку, то вона має право користуватися 1/2 частиною ділянки під будинком, а саме земельною ділянкою площею 0,125 га. Зважаючи на наведене просила суд поділити в натурі житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 з одноквартирного в двоквартирний, виділивши їй прибудову 2-1 (кухню) площею 11,8 кв.м., три жилі кімнати 2-2, 2-3,2-4 площею відповідно 20,1 кв.м., 6,8 кв.м. та 9,2 кв.м., сарай з прибудовою (В,в) вартістю 12 340 грн., погріб з шийкою вартістю 3 900 грн. та вбиральню вартістю 871 грн.; визнати за нею право власності на дану частину будинку з господарськими спорудами. Відповідачці виділити решту приміщень в будинку, погріб під будинком вартістю 8 869 грн., сарай Б вартістю 1 810 грн., колодязь вартістю 1 631 грн. Припинити право спільної часткової власності на будинок та господарські споруди, встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,25 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, виділивши їй 0,125 га земельної ділянки.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини спірного житлового будинку. Вона та ОСОБА_3 є спадкоємцями за законом першої черги. На момент смерті сина і після того вона проживала у будинку, відразу після смерті сина отримала його одяг та речі, продовжувала користувалася будинком та городом, займалася господарством, тобто фактично прийняла спадщину після смерті сина. За правилами ст. 549 ЦК УРСР визнається, таким що прийняв спадщину спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зважаючи на наведене, просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті сина ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину спірного будинку та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено,у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, її зустрічні вимоги задовольнити. Обґрунтувала скаргу тим, що судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є послідовними та не суперечливими, натомість прийняв за достовірні покази інших свідків, не врахувавши характеру їх зацікавленості у справі. Крім того суд помилково дійшов висновку, що нею був пропущений строк позовної давності. Зазначає, що експерт ОСОБА_8 не зіставила технічну документацію на спірний житловий будинок, наданої на дослідження, з вимогами нормативних документів, не провела натурного дослідження домоволодіння та вийшла за межі поставлених перед нею судом питань, таким чином правові підстави для задоволення вимог про поділ будинку відсутні. Зазначає, що в мотивувальній частині рішення суд не вказав, за яким варіантом експертизи здійснив поділ будинку. Вказує, що судом не вирішено питання стягнення грошової компенсації за відхилення від розміру ідеальних часток. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

ОСОБА_3 подала до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що доводи скарги не вмотивовані та безпідставні. Вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент смерті ОСОБА_4 (чоловіка позивача та сина відповідача) будинок за ініціативою самого відповідача ОСОБА_2 вже був фактично розділений на два відокремлених житлових приміщення. При цьому як до смерті ОСОБА_4, так і після цього, відповідач не мешкала в частині будинку, в якій проживав її син із сім'єю, право власності на яку на даний час належить позивачу. Таким чином твердження відповідача про фактичне прийняття нею спадщини за померлим сином шляхом проживання у належному йому житлі не відповідає дійсності. Дана обставина була підтверджена в ході розгляду справи за допомогою показів свідків, які узгоджуються з іншими дослідженими в ході розгляду справи матеріалами, зокрема й матеріалами цивільної справи № 2-435/2007 за позовом ОСОБА_2 до Райківщинської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок. При цьому обставини, встановлені рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11.10.2007 року по справі № 2-435/2007, мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову є обґрунтованим та відповідає обставинам справи. Не було доведено наявності таких підстав й в ході апеляційного розгляду справи, що зумовлює відхилення апеляційної скарги щодо даного питання.

Враховуючи той факт, що у власності позивача перебуває ? частина спірного житлового будинку, вона у відповідності до положень ст. 364 ЦК України має право на виділення їй даного майна в натурі за умови наявності технічної можливості для цього, як і право на користування земельною ділянкою під належним їй нерухомим майном (ст. 30 Земельного кодексу України в редакції, що була чинна на час набуття права власності на нерухомість). З метою з'ясування наявності такої можливості по справі було проведено відповідну судову експертизу, яка встановила, яким саме способом може відбуватися такий розподіл, що й було прийнято судом першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що посилання апелянта на незазначення в резолютивній частині рішення номера запропонованого експертом варіанту розподілу будівлі та землі під нею не може обґрунтовувати наявності підстав для скасування рішення суду, оскільки в резолютивній частині рішення суд першої інстанції детальним чином описав, яким саме способом та в якому порядку, в яких розмірах та за якими топографічними точками має відбутися такий розподіл, що виключає можливість двоякого трактування рішення суду. Зазначення ж при цьому номера запропонованого експертом варіанту чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки за обраним судом варіантом розподілу домоволодіння відповідачу була виділена частка в спільному майні, вартість якої перевищує вартість частки, виділеної позивачу, та враховуючи позицію позивача, яка не вимагала стягнення з відповідача на її користь різниці вартості таких часток, судом першої інстанції питання про стягнення грошової компенсації не вирішувалося. Наявності порушень прав апелянта при цьому колегія суддів не вбачає.

Таким чином суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді