У Х В А Л А

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави до Бердянської міської ради, Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про визнання незаконним та скасування п. п. 5.57 п. 5 рішення Бердянської міської ради від 25 лютого 2010 року № 41, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування запису та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради, Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування п. п. 5.57 п. 5 рішення Бердянської міської ради 79-ї сесії 5-го скликання від 25 лютого 2010 року № 41 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 07 вересня 2010 року на земельну ділянку площею 0,0619 га, виданого на ім'я ОСОБА_3, із цільовим призначенням - для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1; скасування запису № 27 від 07 вересня 2010 року про державну реєстрацію вказаного державного акта; зобов'язання ОСОБА_4, яка купила у ОСОБА_3 спірну земельну ділянку, повернути її територіальній громаді м. Бердянська.

Зазначав, що оспорюване рішення Бердянської міської ради суперечить положенням ст. ст. 48, 51, 59-61, 84, 116, 118 ЗК України та ст. ст. 85, 88-90 ВК України, оскільки земельна ділянка площею 0,0619 га по АДРЕСА_1, яка була надана у власність ОСОБА_3, знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а відтак належить до земель водного фонду та є землею рекреаційного призначення. Проте на порушення приписів ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність не пройшов обов'язкову державну експертизу.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним п. п. 5.57 п. 5 рішення Бердянської міської ради 79-ї сесії 5-го скликання від 25 лютого 2010 року № 41 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким передана у приватну власність ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,0619 га із цільовим призначенням - для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 07 вересня 2010 року на земельну ділянку площею 0,0619 га із цільовим призначенням - для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1, вартістю 32 454 грн 17 коп., виданий на ім'я ОСОБА_3

Зобов'язано Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі на земельну ділянку площею 0,0619 га, що розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2).

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути вказану земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 проведена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ця земельна ділянка належить до земель рекреаційного призначення. У той же час на порушення приписів ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» та ч. 9 ст. 118 ЗК України обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при виділенні земельної ділянки у власність ОСОБА_3 проведена не була.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням Бердянської міської ради 79-ї сесії 5-го скликання від 25 лютого 2010 року № 41 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земель них ділянок» затверджено проект відведення земельних ділянок та відповідно до п. 5.57 передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0619 га, яка розташована по АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації.

07 вересня 2010 року на підставі цього рішення ОСОБА_3 отримала державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0619 га для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1, за реєстровим № 27.

12 грудня 2011 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу продала зазначену земельну ділянку ОСОБА_4

Відповідно до положень ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Статтею 4 ВК України, п. «б» ч. 1 ст. 58 ЗК України визначено, що до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів.

За положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Отже, за змістом наведених норм права землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг навколо морських заток і лиманів не можуть передаватись у власність громадян.

Із витягів топографічної зйомки території, на якій розташована спірна земельна ділянка, та актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 08 травня та 05 червня 2013 року вбачається, що передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка розташована на території Бердянської коси в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря.

Відсутність проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги не може свідчити про недоведеність факту віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду, оскільки необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, з урахуванням конкретної ситуації.

Крім того, обґрунтовуючи підстави позову та посилаючись на те, що земельна ділянка, надана у власність ОСОБА_3, належить до земель рекреаційного призначення, та вказуючи на необхідність у зв'язку з цим проведення державної експертизи проекту землеустрою, прокурор посилався на Генеральний план м. Бердянська та листи Виконавчого комітету Бердянської міської ради від 15 травня 2013 року та від 20 березня 2014 року, відповідно до яких земельна ділянка по АДРЕСА_1 розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку (а. с. 22, 233-235, т. 1).

Разом із тим суди не звернули уваги на те, що відповідно до п. 2 рішення Бердянської міської ради 79-ї сесії 5-го скликання від 25 лютого 2010 року № 41 припинено право користування землекористувача ПП «Азовуніверсал» земельної ділянки по вул. Сибірякова у м. Бердянську та затверджено категорію цієї земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови (а. с. 141-142, т. 1).

У той же час, вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не перевірили заперечень ОСОБА_3 про те, що саме за рахунок вилученої у ПП «Азовуніверсал» земельної ділянки їй була надана земельна ділянка площею 0,0619 га по АДРЕСА_1. Поряд із цим не звернули уваги на те, що вилучаючи земельну ділянку у ПП «Азовуніверсал», міська рада змінила її цільове призначення - на землі житлової та громадської забудови.

Разом із тим суди не надали належної оцінки висновку від 03 березня 2010 року № 376 про погодження матеріалів проекту відведення земельної ділянки площею 0,0619 га по АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва, який затверджений завідуючим Мелітопольським сектором регулювання природокористування Горбачовим К. П., згідно з яким категорія спірної земельної ділянки зазначена як землі житлової та громадської забудови (а. с. 20-21, т. 1).

Будь-які висновки із цього приводу в судових рішеннях відсутні.

Крім того, задовольняючи позов в частині покладання на ОСОБА_4 обов'язку повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська, суди, посилаючись на приписи ст. 1212 ЦК України, виходили із безпідставного набуття останньою цієї земельної ділянки. При цьому не звернули уваги на те, що приписи вказаної статті застосовуються до недоговірних зобов'язань. Оскільки між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, який ніким не оспорений, то застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України є неправильним. Захист права позивача за наявності підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

З огляду на таке висновки судів про часткове задоволення позову є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук