АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2452/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Красюк Г. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівБондаренка С. І. , Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу припиненим та стягнення завданих збитків і моральної шкоди , -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_6 пред'явив позов до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу припиненим та стягнення завданих збитків і моральної шкоди. В обґрунтування свої вимог вказував, що 06 лютого 2014 року між сторонами було укладено договір Фінансового лізингу № 009187 за яким лізингодавець в особі Відповідача бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором ( п. 1.3 Договору) , предметом якого є трактор «Беларус-892».

ОСОБА_6 зазначає, що станом на 27 червня 2014 року сплатив відповідачу комісію за організацію договору в розмірі 16 500 грн., авансовий платіж у розмірі 82 500 грн. та комісію за передачу предмету лізингу в розмірі 4 950 грн., а відповідач повинен був передати предмет лізингу не пізніше 03.11.2014 року. Проте відповідач не виконав свого зобов'язання згідно договору фінансового лізингу, тому 03.11.2014 року звернувся до відповідача з вимогою передати у користування предмет лізингу, на яку отримав повідомлення від 26.11.2014 року про те, що всі умови договору будуть виконані.

Як зазначає позивач, відповідачем предмет лізингу в подальшому поставлений не був, тому 02.02.2015 року надіслав на адресу відповідача письмове повідомлення про відмову від договору з вимогою повернути сплачені кошти.

11 лютого 2015 року позивач повторно надіслав на адресу відповідача повідомлення про відмову від договору, але відповіді так і не отримав.

Позивач зазначає, що через порушення відповідачем умов договору, не зміг отримати трактор у користування, а згодом у власність , змушений буде придбати трактор «Бєларус-892» у іншого продавця і ціна трактора з моменту укладення договору суттєво збільшилась і на дату пред'явлення позову становить 500 000 грн., яка на 335 000 грн. більша від ціни , передбаченої договором. З таких підстав, позивач просив суд визнати припиненим договір фінансового лізингу № 009187 від 06.02.2014 року укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» сплачених за договором 103 950 грн., завдані збитки у розмірі 335 762 грн. 90 коп. та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 24 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано договір фінансового лізингу № 009187 від 05.02.2014 року між ОСОБА_6 і ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» припиненим.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_6 82 500 грн., сплаченого авансового платежу та 3 000 грн. моральної шкоди

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь держави 855 грн. судового збору

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення про задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про часткове апеляційної скарги по наступних підставах:

Згідно ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавцю у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором не передбачено іншого строку.

Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Відповідно до пп. 3,4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавцю відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

Відповідно до пп. 1,4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Лізингоодержувач сплатив лізингодавцю в установлений договором строк авансовий платіж 82 500 грн., комісію за організацію 16 500 грн. і комісію за передачу 4 950 грн. Проте відповідач не надав йому предмет лізингу. Тому суд першої інстанції правильно стягнув 82 500 грн. авансового платежу. Сплачені кошти за організацію 16 500 і комісію за передачу 4 950 грн. не стягнув, не мотивувавши в рішенні підстави відмови в задоволенні позову в цій частині. Такі кошти також підлягають стягненню із відповідача на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг». В самому лізинговому договорі не вказано, що вказані кошти не підлягають поверненню в разі відмови від договору. Тому із відповідача підлягає стягненню 103 950 грн., а 82 500 грн.

Що стосується стягнення упущеної вигоди і комісії банку, то суд виходить із наступного.

Пунктом 2 частини другої статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якщо її право не було порушене ( упущена вигода).

Отже, умовами відповідальності у вигляді відшкодування збитків є встановлення факту їх наявності, порушення стороною зобов'язання та причинний зв'язок між порушенням зобов'язання і завданими збитками. Особа, яка має на меті відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою.

Наміри в майбутньому придбати трактор, аналогічний предмет лізингу, не є упущеною вигодою в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Не є збитками в розумінні ст. 7, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» і сплата позивачем 762,9 грн. як комісія банку.

Тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Рішення суду в частині стягнення та моральної шкоди 3 000 грн. сторонами не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 24 липня 2015 року змінити.

Стягнути із ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_6 103 950 грн.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь держави 1 039 грн. 50 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :