Провадження №2/760/7331/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення матеріальної шкоди, пені та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, суддя,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася з позовною заявою, в якій просила:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 51877,53 грн. матеріальної шкоди;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 6992,81 грн. пені за прострочення виплати відшкодування;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 15000,00 грн. моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000,00 грн. моральної шкоди;

Однак, позовна заява не відповідає ст.119 ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Так, в позовній заяві не викладені обставини щодо порушення прав позивачки як споживача, які підлягають відновленню, а саме не зазначено, в чому саме полягає дане порушення і всупереч яким нормативним актам, внаслідок яких саме дій та з якими правовими наслідками, виходячи з того, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, оскільки відносини з приводу відшкодування шкоди, заподіяної при ДТП, та порядок її відшкодування регулюється ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який направлений на захист життя, здоров'я та майна третіх осіб.

Тобто позивачці слід зазначити споживачем , яких послуг, вона є в розумінні закону «Про захист прав споживачів».

Крім того, позивачкою не викладені обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги про стягнення з відповідача 2 страхового відшкодування у вказаному нею розмірі, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування, не є викладеними обставини.

Так, позивачка, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача 2 страхове відшкодування (матеріальної шкоди) у розмірі 51877,53 грн., не зазначає та не надає суду доказів на підтвердження заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди саме у вказаному ним розмірі.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим випадку визначення збитків або розміру відшкодування, а належним доказом розміру заподіяної шкоди, вартості та об'єму необхідних для проведення відновлення пошкодженого транспортного засобу робіт, є звіт авто-товарознавчого дослідження вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу проведений суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 533 від 14.04.2015 вартість відновлюваного ремонту складає 51 404,56 грн., проте не 51 877,53 грн.

Також позивачка, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 моральної шкоди, не зазначила, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди у 15000,00 грн. з кожного, якими доказами це підтверджується, виходячи із характеру правовідносин, що виникли між сторонами.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів моральну шкоду.

Згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК( в редакції 1963 року) .

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного, позивачу в позовній заяві слід зазначити:

- в чому полягає протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні

- з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір матеріальної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, з посиланням на докази в підтвердження обставин в обґрунтування заявлених вимог.

Крім того, позовна заява не відповідає вимогам ч.5 ст. 119 ЦПК України, оскільки позивачкою не сплачено судовий збір за пред'явлення позову.

З поданої позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено чотири самостійні вимоги.

Пунктом 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено на 2015 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривні.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір", який діє на дату звернення з позовною заявою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах: за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

За подання заяви про захист честі та гідності фізичної особи (відшкодування моральної шкоди) 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

В п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

В п. 13. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення матеріальної шкоди, пені та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Недоліки позовної заяви мають бути усунуті шляхом подання окремої вмотивованої заяви з врахуванням викладених в даній ухвалі недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: