АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Лапчевської О.Ф.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року в справі за заявою представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

17 липня 2015 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

У серпні 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася в суд з заявою про забезпечення зазначеного позову.

У мотивування вимог посилалася на те, що відповідач здійснює дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю, зокрема, проводить огляд квартири стороннім особам та звертається до агентств нерухомості.

Дії відповідача по відчуженню майна зроблять неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені.

З урахуванням наведеного просила суд накласти арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Зазначає, що цивільно-процесуальний кодекс не зобов'язує позивача надавати докази належності майна відповідачеві в момент звернення з заявою до суду про забезпечення позову.

До заяви було додано копії свідоцтва про право власності на спірну квартиру та рішення суду про розірвання шлюбу, з яких вбачається, що спірна квартира була придбана у період шлюбу сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції підставно виходив з її недоведеності необґрунтованості.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Звертаючись в суд з заявою про забезпечення позову, представник ОСОБА_2 зазначила, що відповідач здійснює дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1, зокрема, проводить огляд квартири стороннім особам та звертається до агентств нерухомості, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано доказів належності квартири відповідачу на час на звернення в суд.

Крім того, ОСОБА_2 просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно.

Забезпечення позову в такий спосіб призведе до порушення права власності, яке складається як з права відчуження так і з права володіння та користування житлом.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник ОСОБА_5 пояснив, що в квартирі зареєстровані неповнолітні діти, крім того, квартира придбана в період шлюбу, відповідно договір купівлі-продажу квартири без згоди іншого подружжя не може бути посвідчений нотаріусом, що унеможливлює продаж спірної квартири.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді