Справа № 302/1545/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина М.М.,

суддів - Павліченка С.В., Бондаренка Ю.О.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Міжгірського районного суду від 26 березня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобов'язаннями на предмет застави,-

в с т а н о в и л а :

23 грудня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобов'язаннями в сумі 2481, 01 дол. США, що еквівалентно 32 129,07 грн., на предмет застави - легковий автомобіль "СНЕРУ", 2008 року випуску.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № МКМWАК14900359 від 06 серпня 2008 року, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15740,65 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 серпня 2013 року. Відповідач належно умови кредитного договору не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, у зв'язку з чим станом на 25 вересня 2014 р. утворилася заборгованість в загальній сумі 2481,01 доларів США, яка складається з : 875,70 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1468,78 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: - 19,31 дол.США - штраф (фіксована частина); 117,22 дол. США - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль марки "CHERY", реєстраційний номер НОМЕР_1.

Оскільки відповідач добровільно погашати заборгованість по кредитним зобов'язанням відмовляється, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - автомобіль.

Рішенням Міжгірського районного суду від 26 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за його ухвалення без повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин і з порушенням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що у разі дострокового погашення кредиту боржник повинен сплатити винагороду за резервування коштів в повному обсязі, оскільки така винагорода ресурсів була нарахована одночасно з видачею кредитних коштів на всю суму виданого кредиту та весь строк дії кредитного договору і з метою зменшення кредитного навантаження сплачувалася не одноразовим платежем, а щомісячними внесками. Апелянт вважає, що відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, оскільки не сплатив грошові кошти за резервування ресурсів, а відтак сума заборгованості підлягає стягненню в розмірі 2481,01 доларів США, в рахунок якої слід звернути стягнення на предмет застави - автомобіль.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просив таку відхилити як необґрунтовану та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Зазначає, що зобов'язання за кредитно-заставним договором ним виконано в повному обсязі, а тому жодних підстав для звернення стягнення на автомобіль у позивача немає. Крім того, коли він вносив останній платіж в сумі 1450 дол. США 6 квітня 2010 року працівники Банку запевнили, що жодних претензій до нього немає.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гриниха Т.Ю. підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити з мотивів, викладених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а законне рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Встановлено, що 6 серпня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МКМWАК14900359 згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15740,65 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 серпня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль марки "CHERY", реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач послався на те, що на його думку, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, а саме внесення платежів не в строки передбачені договором, станом на 25 вересня 2014 року виникла заборгованость за договором кредиту на суму 2481,01 дол. США, що складається з 875,70 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1468,78 дол США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 19,31 дол.США - штраф (фіксована частина); 117,22 - дол.США - штраф (процентна складова). Заборгованість по тілу кредиту у відповідача відсутня.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечуючи позовні вимоги Банку, відповідач ОСОБА_1 подав суду платіжні квитанції - оригінали, із яких вбачається, що місячні платежі в рахунок погашення кредиту ним вносилися в більшому розмірі ніж це було передбачено кредитним договором, а останній платіж внесено 6 квітня 2010 року у розмірі 1450 дол. США, тобто кредит погашено достроково і заборгованості по тілу кредита і відсоткам за користування кредитними коштами немає, що не заперечується позивачем.

Разом з тим, надані позивачем розрахунки не надають суду можливості встановити чи своєчасно вносились ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок погашення заборгованості та чи в повній сумі, в якій валюті - гривневій чи доларами, яка сума погашала тіло кредиту, а яка проценти та інші банківські послуги. Окрім цього, змістом кредитного договору не передбачено обов'язок сплати позивачем такого виду зобов'язання як "комісія". В розрахунок заборгованості, наданої позивачем, не зазначено заборгованість у вигляді "комісії". Натомість із графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитно-заставного договору, укладеного сторонами), який підписано позичальником не вбачається погашення заборгованості у виді комісії.

У зв'язку із зазначеним судом першої інстанції неодноразово витребовувалися додаткові докази на підтвердження позовних вимог, хоча обов'язок доказування підставності позовних вимог лежить на позивачі як стороні по справі.

Оскільки позивачем не було виконано вимоги суду першої інстанції по наданню відмостей на обґрунтування заборгованості за кредитним договором, тобто належними та допустими доказами не доведено, що у відповідача ОСОБА_1 існує заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» і дана заборгованість складає саме суму 2481,01 дол.США, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на заставне майно - автомобіль, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правові підстави для задоволення позову відсутні та відмовив в задоволенні такого, з чим погоджується і колегія суддів.

Необхідних належних доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано і в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за кредитними відносинами поданій справі це фактично є винагорода за резервування коштів, не можуть бути взяті до уваги, як такі, що не були предметом розгляду суду першої інстанції, нічим не підтверджені, не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. В позовних вимогах йшлося про комісію, пеню та штрафи (фіксована і процентна складова), отже судом досліджувалися питання виникнення саме цієї заборгованості, а вимога щодо стягнення винагороди за резервування коштів з'явилася тільки в доводах апеляційної скарги без жодного підтвердження наявності такого боргу.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: