АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ 28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Безрукавому Є.О.

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ПАТ КБ ПриватБанк» звернулося до відповідача з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що відповідно до договору № HEF0AU00180149 від 10 травня 2006 року ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 64 800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11 травня 2013 року.

Відповідач порушила умови договору стосовно своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені договором терміни, в зв'язку з чим станом на 05 лютого 2013 року виникла заборгованість у розмірі 65 439,25 грн.

Вимоги до відповідача, що випливають із договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року.

Позивач просив стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 439,25 грн. та витрати на юридичну допомогу- 3200.00 грн., судові витрати, стягнути з відповідачів ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 солідарно 10 000,00 грн.

Представник ПАТ «Акцент - Банк» у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги не визнав, просив про застосування строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні заявлених вимог відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору № HEF0AU00180149 від 10 травня 2006 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 64 800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11 травня 2013 року.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору заборгованість станом на 05 лютого 2013 року дорівнює 65 439,25 грн., яка складається з:

- заборгованість за кредитом - 17 986,71 грн.;

- заборгованість за процентам за користування кредитом - 18 716,08 грн.;

- заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 5 832,00 грн.

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 22 904,46 грн.;

Зобов'язання позичальника по кредитному договору були забезпечені договором поруки ПАТ «Акцент - Банк» № 167 від 20 жовтня 2010 року. в межах 10000 грн.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

За ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя ( ст. 554 ЦК України).

Із матеріалів справи (а.с 37-38) слідує, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2008 року по цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, кредитний договір № HEFOAU00180149 від 10 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» розірвано. В рахунок погашення заборгованості за договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи в задоволенні позову суд послався на розірвання кредитного договору та звернення стягнення банком на предмет застави та відсутність боргу у ОСОБА_2

Проте погодитися з таким висновком суду неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

За п. 9 вказаної Постанови Пленуму право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що в розрахунок заборгованості після реалізації заставного автомобіля було зараховані кошти з урахуванням умов договору, однак борг відповідачем повністю не погашено.

На підтвердження вказаної обставини позивач надав розрахунок заборгованості (арк.4-60).

Заявляючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на ст.1054 ЦК України, що регулює правовідносини за кредитними зобов'язаннями та визначив борг за тілом кредиту, процентах, комісії за користування кредитом та пені станом на 05 лютого 2013 року.

Однак кредитний договір розірвано 01 жовтня 2008 року.

Крім того відповідач ОСОБА_2 просила про застосування строку позовної давності.

Верховний Суд України в Постанові по справі № 6-169цс1, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів, вказав, що згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони до суду першої істанції у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак правового висновку стосовно вказаних питань суд першої інстанції не зробив.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом положень ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Частина 4 статті 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення, якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення. В протиріч вимог ст.ст.214, 215 ЦПК України суд першої інстанції в достатньому обсязі не визначився предметом та характером спірних правовідносин, норм матеріального права, що підлягає застосуванню, а тому дійшов до передчасного висновку про відмову в позові.

Вимоги стосовно поруки та судові витрати, що регулюються ст. 88 ЦПК України повязані та є похідними з вирішенням позову стосовно кредитних зобовязань вони також не підлягають задоволенню.

Оскільки судом не встановлено фактичних обставин по справі, характеру спірних правовідносин та норм матеріального права, що підлягає застосуванню, не виконано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, як передчасне , з постановленням нового - про відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"-задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасувати, в позовних вимогах- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.