АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9848/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/1265/15 Доповідач - Загорський О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого Загорського О.О.

суддів: Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

секретар судового засідання - Танцюра О.В.

за участі - ОСОБА_1, представника Управління освіти і науки Тернопільської міської ради - Сіно Тетяни Михайлівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Управління освіти і науки Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИЛА:

08.06.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вище вказаним позовом. Вимоги аргументовано тим, що на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду вона 06.05.2015р. вранці звернулася в Управління освіти і науки Тернопільської міської ради із заявою про поновлення на посаді та надання відпустки. Начальником Управління освіти і науки наказу про поновлення її на посаді не вручено і в усній формі відмовлено у наданні відпустки. До роботи її в установленому порядку не допущено і вона 07.05.2015р. із письмовою заявою звернулася в Управління науки і освіти про надання невикористаної відпустки.

07.05.2015р. у Тернопільському міськрайонному суді отримала виконавчий лист та звернулася до Державної виконавчої служби про поновлення її на посаді в примусовому порядку. Зважаючи на те, що згідно її заяви від 07.05.2015р. вона перебуває у відпустці, оскільки має на неї право, вона на роботу не виходила. Про винесення Наказу від 06.05.2015р. про поновлення її на роботі вперше ознайомилася у Державній виконавчій службі 20.05.2015р.

При повторному зверненні 02.06.2015р. до Управління освіти і науки із заявою про отримання наказу від 06.05.2015р. №206-к про поновлення на роботі вона отримала наказ №211-к від 08.05.2015р. про звільнення її з роботи.

Просить визнати Наказ Управління освіти і науки ТМР від 08.05.2015р. №211-к про звільнення за прогул неправомірним та скасувати його. Поновити її на посаді завідувача Тернопільського дошкільного навчального закладу №9 ТМР і стягнути з Управління освіти і науки ТМР в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.05.2015р. по 31.07.2015р. в сумі 10574,56 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.08.2015 року позов ОСОБА_1 задоволено і вирішено визнати неправомірним та скасувати наказ Управління освіти і науки ТМР від 08.05.2015р. №211-к «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача Тернопільським дошкільним закладом №9 ТМР з 08.05.2015 року.

Стягнути з Управління освіти і науки ТМР в користь ОСОБА_1 10574,56 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути в дохід Державного бюджету 243,60 грн. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.09.2015 року вирішено стягнути з Управління освіти і науки ТМР в доход Державного бюджету 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Управління освіти і науки ТМР просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на необгрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що КЗпП не встановлює обов'язку роботодавця надати відпустку працівнику саме з визначеної самим працівником дати.

Зазначає, що судом не враховано роз'яснення п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року №9, - прогулом визнається самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, відпустки.

В судовому засіданні представник Управління освіти і науки ТМР підтримала апеляційну скаргу та надала відповідні пояснення. Вказала, що на першій сторінці рішення суду написано, що ОСОБА_1 звернулася з заявою про надання відпустки, але вона звернулася з заявою про поновлення на роботі і вже додатково просила про відпустку.

06.05.2015 року складено акт №1,- про те, що наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді був доведений їй до відома, але ознайомитись і отримати наказ на руки вона відмовилася. Зазначила, що ОСОБА_1 знала про поновлення, бо 07.05.2015 року подала заяву про надання відпустки і якщо б вона не була поновлена на роботі, то Управління не могло б прийняти і заяву про надання їй відпустки.

Зазначила, що у рішенні Європейського Суду з прав людини при розгляді справи "Броуган та інші проти Сполученого Королівства" вказано, що "негайно" - це не миттєво, а з врахуванням обставин справи. Вказала, що звільнили ОСОБА_1 за самовільне відбуття у відпустку і коли вона звернулася з заявою про надання відпустки їй сказали , щоб вона приступала до роботи і їй через 1-2 тижні нададуть відпустку. Зазначила, що даних про вихід ОСОБА_1 на роботу у них немає.

ОСОБА_1 заперечила у задоволенні апеляційної скарги і надала пояснення аналогічні поданому запереченню. Вказала, що рішення законне і 06.05.2015 року вона приходила, але її не допустили до роботи, всі акти Управління освіти написані з порушеннями законодавства. По наказу №211 розрахунку не провели. Зазначила, що не знала про поновлення на роботі, і взнала лише в виконавчій службі, а пішла у відпустку бо відпустка їй була положена згідно ст. 3 ЗУ "Про відпустки".

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обов'язку відповідача надати позивачу відпустку як ветерану праці у зручний для неї час згідно ЗУ "Про відпустки", неправомірного звільнення і пов'язаної з ним необхідності виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З висновком суду погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам закону та не грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

У відповідності до ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зобов'язаний вирішити питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.05.2015р. визнано Наказ Управління освіти і науки ТМР від 01.07.2014р. №251-к про звільнення ОСОБА_1 із посади завідувача Тернопільським дошкільним навчальним закладом №9 неправомірним та скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаду з 01.07.2014р. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання (а.с.6).

06.05.2015 року в Управлінні освіти і науки TMP зареєстрована заява ОСОБА_1 про поновлення її на роботі (а.с.7).

06.05.2015 року Управлінням освіти і науки TMP видано Наказ №206-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача Тернопільського дошкільного навчального закладу №9 з 01.07.2014 року, на якому проставлена відмітка ОСОБА_1 про ознайомлення та отримання наказу 02.06.2015р. (а.с.40).

Згідно Акту №1 від 06.05.2015р., начальника Управління ОСОБА_4, вбачається, що зміст Наказу №206-к від 06.05.2015р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді був доведений їй до відома, але ознайомитись і отримати 06.05.2015 року наказ на руки вона відмовилася (а.с.42).

Начальник управління ОСОБА_4 відмовила ОСОБА_1 у надані відпустки, мотивуючи тим, що тривалий час вона не працювала, триває навчально-виховний процес і від 06.05.2015р. вона поновлена на роботі, а тому має приступити до виконання своїх службових обов'язків на роботі.

ОСОБА_1 - 07.05.2015 року зареєструвала заяву в Управлінні освіти і науки TMP із вимогою надати їй чергову відпустку з 07.05.2015р. за період роботи з 02.07.2014р. по 06.05.2015р. у зв'язку із поганим станом здоров'я і просила надати матеріальну допомогу на оздоровлення (а.с.8).

Управління освіти і науки TMP 07.05.2015р. листом повідомило ОСОБА_1 про відмову у задоволенні заяви про надання щорічної основної відпустки (а.с.48,49).

Приходячи до переконання про скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів враховано, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам наданим ОСОБА_1 про те, що 06.02.2015 року вона не знала про поновлення її на роботі згідно Наказу №206-к і зроблено помилковий висновок про ознайомлення її з цим наказом лише 20.05.2015 року у відділі ДВС , оскільки:

-згідно Акту №1 від 06.05.2015р., зміст Наказу №206-к від 06.05.2015р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді був доведений їй до відома, але ознайомитись і отримати наказ на руки вона відмовилася;

-постановою старшого державного виконавця від 22.05.2015р. закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду від 07.05.2015р. по справі №607/9677/14-ц, оскільки листом Управління освіти і науки TMP повідомлено, що наказом від 06.05.2015р. №206-к ОСОБА_1 поновлено на посаді (а.с.19);

-ОСОБА_1 - 07.05.2015 року звернулася в Управлінні освіти і науки TMP із заявою про надання їй чергової відпустки з 07.05.2015р., що підтверджує твердження представника апелянта про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про поновлення її на посаді згідно рішення суду (а.с.8).

Як вбачається із доповідної записки ОСОБА_5 - 06.05.2015р. в 13 год. 3О хв. встановлено, що ОСОБА_1 - завідувач Тернопільського дошкільного навчального закладу №9 не з'явилася на роботі, не попереджала про її відсутність на роботі, у табелі обліку використання робочого часу за 06.05.2015р. зроблено відмітку про відсутність ОСОБА_1 на роботі з нез'ясованих причин (а.с.41).

06.05.2015 року складено Акт №2, який підписаний Начальником Управління освіти і науки, заступником начальника, головним спеціалістом з питань кадрової роботи, методистом Тернопільського комунального методичного центру, та працівниками Тернопільського дошкільного навчального закладу №9 про відсутність ОСОБА_1 на роботі 06.05.2015 року (а.с.43).

07.05.2015 року в 10 год. в приймальній Управління освіти і науки TMP складено Акт №3, підписаний начальником Управління освіти і науки, заступником начальника управління, спеціаліста по електронному документообігу про те, що ОСОБА_4 попросила ОСОБА_1 надати письмові пояснення з приводу її відсутності на роботі 06.05.2015 року та зобов'язала негайно приступити до виконання своїх обов'язків на посаді завідувача ДНЗ №9, на що ОСОБА_1 відповіла, що пояснень давати не буде (а.с.44).

07.05.2015 року складено Акт №4 про те, що в 14 год. 15 хв. в приміщенні ДНЗ №9 ОСОБА_1 в період з 08 год. до 14 год. 15 хв. не з'являлася (а.с.45).

07.05.2015 року складено Акт №5 про те, що в приміщенні ДНЗ №9 ОСОБА_1 протягом дня була відсутня (а.с.46).

08.05.2015 року складено Акт №6, що по телефону начальник Управління повторно попросила ОСОБА_1 прийти в Управління і надати пояснення щодо її відсутності на роботі з 06 по 07 травня, інакше вона буде звільнена за прогул. Актом зафіксовано також відсутність ОСОБА_1 08.05.2015 року на роботі (а.с.47).

Управлінням освіти і науки TMP 08.05.2015 року за №211-к видано наказ, яким з підстав відсутності ОСОБА_1 на робочому місці з 06.05.2015р. по 08.05.2015р. її звільнено з посади завідувача Тернопільського дошкільного навчального закладу №9 Тернопільської міської ради 08.05.2015 року у зв'язку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.50).

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року №9 вказано, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Висновок суду про відсутність ознак прогулу в діях ОСОБА_1 колегіє суддів оцінює критично, оскільки він суперечить матеріалам справи і зроблений з порушенням вимог закону.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 79 КЗпП України і ч.ч.10, 11 ст. 10 ЗУ "Про відпустки", черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводяться до відома всіх працівників.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Позиція ОСОБА_1, що вона як ветеран праці правомірно самовільно вийшла у відпустку з дня подачі в Управління освіти і науки TMP відповідної заяви, колегією суддів оцінюється критично, оскільки суперечить вимогам ст. 79 КЗпП України і ст. 10 ЗУ "Про відпустки", вказаним в п.24 роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року №9.

Висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не мала можливості приступити до виконання своїх посадових обов'язків суперечить матеріалам справи і являється безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні і судом не встановлено і не наведені обставини, які б перешкоджали у їх здійсненні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував вище вказаного і роз'яснень, викладених у вказаній Постанові Пленуму ВСУ та зробив помилковий висновок про незаконність звільнення ОСОБА_1 і правомірність стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до переконання про скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.08.2015 року, і ухвалення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позиція колегії суддів відповідає і правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеній, зокрема, в ухвалі від 13.05.2015 року у справі №6-7484св15.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління освіти і науки Тернопільської міської ради задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.О. Загорський