У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 грудня 2014 року, рішення апеляційного суду Сумської області від 25 лютого 2015 року, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила стягнути з ОСОБА_6 2 793,75 грн витрат по квартирній платі та комунальним платежам.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій крім нього зареєстровані позивач з донькою від першого шлюбу та два їх спільні сини. Відповідач у зазначеній квартирі не проживає. В період з 1 січня 2013 року по 23 липня 2014 року ОСОБА_5 здійснила оплату за комунальні послуги та квартплату в сумі 6 720,42 грн. Оскільки вважає, що ОСОБА_6 повинен їй компенсувати 1/2 частину вказаних витрат, звернулася до суду з відповідним позовом.

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь понесені ним витрати по оплаті комунальних послуг в сумі 2407,03 грн. Зустрічний позов мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2, в якій зареєстрований разом з позивачем, двома синами та донькою останньої. У квартирі з грудня 2011 року не проживає. По серпень 2012 року ним сплачено кошти за комунальні послуги в сумі 2 871,80 грн, з яких 4/5 частин в сумі 2 407,03 грн має йому відшкодувати позивач за первісним позовом.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 9 грудня 2014 року, у задоволенні основного позову та зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 лютого 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача за первісним позовом понесені нею витрати по оплаті комунальних послуг за період з 1 січня 2013 року по 31 липня 2014 року у сумі 2612,30 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача за зустрічним позовом понесені ним витрати по оплаті комунальних послуг за період з 1 грудня 2011 року по 31 серпня 2012 року у сумі 1715,64 грн. У задоволенні іншої частини вимог первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 3 березня 2015 року виправлено арифметичну помилку в рішенні апеляційного суду Сумської області від 25 лютого 2015 року. Визначено, що на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_5 підлягають стягненню понесені ним витрати по оплаті комунальних послуг за період з 1 грудня 2011 року по 31 серпня 2012 року в сумі 1715,64 грн, а не 1925,23 грн, як помилково зазначено в рішенні.

ОСОБА_6, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, первісний позов задовольнити частково.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні позову виходив з того, що остання, не будучи власницею житла у період часу з 1 січня 2013 року по 23 липня 2014 року, сплативши квартплату та комунальні послуги в сумі 6720,42 грн, згідно ч.3 ст. 162 ЖК України, ч. 3 ст. 815 ЦК України фактично погодилася на пропозицію щодо укладення договору найму спірного жилого приміщення, хоча не дотрималася його форми, та внесла квартирну плату і плату за комунальні послуги вже як наймач, замість власника квартири.

Відмовляючи ОСОБА_6 в задоволенні зустрічного позову, місцевий суд дійшов висновку, що до жовтня 2012 року ОСОБА_5 за згодою власника квартири, відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, безоплатно користувалася жилим приміщенням, оскільки останній з пропозиціями укласти договір найму до колишньої дружини не звертався.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів апеляційний суд виходив з того, що сторони у справі мають двох неповнолітніх дітей, а ОСОБА_5 ще і неповнолітню дитину від першого шлюбу. ОСОБА_6 повинен нести витрати по сплаті комунальних послуг, які нараховуються на зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за себе і за одну неповнолітню дитину, тобто в розмірі 2/5 частин, а ОСОБА_5 - за себе і двох неповнолітніх дітей, тобто у розмірі 3/5 частин. Витрати по оплаті комунальних послуг, які нараховуються на житлову площу (послуги з опалення і утримання будинку та при будинкової території), повнолітні особи - сторони у справі - повинні нести у рівних частках - по 1/2 частині. При цьому, наявність судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 не звільняє позивача за зустрічним позовом від обов'язку утримувати свою власність та сплачувати комунальні послуги за себе і неповнолітніх дітей.

Частково задовольняючи первісні позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за період з 01 січня 2013 року по липень 2014 року ОСОБА_5 сплатила квартплату та комунальні послуги на загальну суму 6 720,42 грн. З відповідача на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати по утриманню будинку і прибудинкової території, витрати по опаленню - по 1/2 частині, що становить, відповідно, 446,25 грн і 895,17 грн; у розмірі по 1/5 частині підлягають стягненню витрати по водопостачанню та водовідведенню - 785,21 грн, за вивіз сміття - 125,62 грн, за послуги з газопостачання - 354,45 грн, за домофон - 5,60 грн. Всього на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню 2612,30 грн понесених нею витрат на утримання квартири та сплаті комунальних послуг.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 листопада 2003 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Конотопського МУЮ Сумської області, який розірвали на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2011 року.

ОСОБА_6 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_3.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2.

В квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_5, двоє спільних від шлюбу неповнолітніх дітей, донька ОСОБА_5 від першого шлюбу - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. У квартирі також зареєстрований ОСОБА_6, який після розірвання шлюбу проживає у своєї матері ОСОБА_8

Наявними в матеріалах справи квитанціями підтверджується оплата ними витрат на утримання квартири та сплата комунальних послуг. Заявлені до стягнення витрати кожна із сторін реально понесла. Нарахування витрат з електроенергії проводиться за лічильником, нарахування витрат з опалення, утримання будинку і прибудинкової території - на площу квартири, нарахування витрат з вивозу сміття, з газопостачання, з водопостачання, водовідведення та за домофон - на кількість зареєстрованих у квартирі осіб.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України у разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що з урахуванням вищевказаних норм матеріального права ОСОБА_6 повинен нести витрати по сплаті комунальних послуг, які нараховуються на зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за себе і за одну неповнолітню дитину, тобто в розмірі 2/5 частин, а ОСОБА_5 - за себе і двох неповнолітніх дітей, тобто у розмірі 3/5 частин. Витрати по оплаті комунальних послуг, які нараховуються на житлову площу (послуги з опалення і утримання будинку та при будинкової території), повнолітні особи - сторони у справі - повинні нести у рівних частках - по 1/2 частині.

При цьому, апеляційний суд обґрунтовано зауважив, що наявність судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 не звільняє його від обов'язку утримувати належну йому власність та сплачувати комунальні послуги за себе і неповнолітніх дітей.

Апеляційний суд, з урахуванням встановлених обставин, норм матеріального права, дав належну оцінку зібраним у справі доказам, детально перевірив складові, сплачених кожним із сторін, сум комунальних платежів та правильно визначив розміри коштів, які підлягають стягненню за первісним та зустрічним позовами.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Підстави для вирішення касаційної скарги в частині оскарження рішення місцевого суду відсутні, оскільки це рішення вже скасовано апеляційним судом, рішення якого залишається без змін.

Щодо зауважень, викладених в касаційній скарзі стосовно скасування ухвали апеляційного суду про виправлення арифметичної помилки, слід зазначити наступне.

Ухвала апеляційного суду про виправлення технічної описки чи арифметичної помилки не відноситься до ухвал, які згідно із ст. 324 ЦПК України можуть бути оскарженими в касаційному порядку. Така ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому відповідно до вимог ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

За таких обставин касаційне провадження у цій частині слід закрити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 03 березня 2015 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська