АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Гаращенка Д.Р., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення боргу за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся в грудні 2014 року.

Зазначала, що 14.07.2011 року в м. Севастополі між сторонами було укладено договір банківського вкладу AMDN9716 на суму 50 000 грн. з відсоткою ставкою 13% річних, на строк 12 місяців, який в подальшому було пролонговано до 14.07.2014 року. 27.06.2014 року позивач звернулась до банку з заявою про повернення вкладу, у задоволенні якої відповідачем було відмовлено.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму депозиту в розмірі 50 000,00 грн., відсотки станом на 14.07.2014 року в сумі 1 199,00 грн., 3% річних за період з 14.07.2014 року по 31.03.2015 року в розмірі 1 151,97 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 14.07.2014 року по 31.03.2015 року в сумі 9 946,63 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором банківського вкладу у розмірі 50 000 грн., відсотки станом на 14.07.2014 року в розмірі 1 199,00 грн., 3% річних за період з 14.07.2014 року по 31.03.2015 року в розмірі 1 151, 97 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 14.07.2014 року по 31.03.2015 року в сумі 9 946,63 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», з тих же підстав, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 14.07.2011 року в м. Севастополі між сторонами було укладено Договір SAMDN9716 вклад «Стандарт з щомісячною виплатою», відповідно до умов якого позивач вносить, а банк приймає грошові кошти в розмірі 50 000 грн., на строк - 12 місяців, до 14.07.2012 року включно. В якості додаткового документу, підтверджуючого внесення грошових коштів на депозит, Банк видає Клієнту електронну ощадну книжку №161279, яка надає змогу отримувати в ПАТ «КБ «Приватбанк» інформацію про суму вкладу та відсотків до виплати. Для внесення суми банк відкриває клієнту особовий рахунок 3765.

Відсоткова ставка за вкладом становить 13 % річних. Період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць. Мінімальний строк вкладу - 6 місяців.

Відповідно до п. 6 договору, у випадку, якщо до закінчення строку вкладу клієнт не повідомив банк про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається пролонгованим на строк, зазначений в п. 1 цього Договору. Строк вкладу пролонгується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому перебіг нового строку вкладу і нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

На виконання умов укладеного договору ОСОБА_2 внесла грошові кошти в в розмірі 50 000 грн. на депозитний рахунок, відкритий відповідачем, що підтверджується квитанцією № 17 від 14.07.2011 року (а.с. 5).

27.06.2014 року, 15.07.2014 року, 21.07.2014 року та 31.10.2014 року позивач зверталась до відповідача з заявами про повернення внесених коштів, нарахованих відсотків та відмовою від подальшої пролонгації Договору банківського вкладу (а.с 9-10).

Проте вимоги позивача щодо повернення грошових коштів виконанні не були.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновків, що обмеження ПАТ КБ «Приватбанк» прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на відкритих в банку рахунках, є порушенням укладених договорів банківських рахунків та права позивача вільно розпоряджатися власними коштами, а тому позовні вимоги про стягнення коштів підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. При цьому, згідно з положеннями ч. 3 ст. 1068 цього Кодексу, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_3 в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк» зазначала про те, що банком Росії було прийнято рішення від 21.04.2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк» та створено некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», який взяв на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі, вкладникам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», що свідчить про відсутність обов'язку банку відповідати за договором банківського вкладу, укладеним на території АР Крим.

Колегія суддів, вважає зазначені доводи апеляційної скарги такими що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, виходячи із того, що в силу ст. 1 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит)- це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положенням ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Посилання представника апелянта на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повинен повертати депозит, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки він укладався між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до ст. 95 ЦК України, є філією що розташована поза місцезнаходженням юридичної особи і не є юридичною особою, а відтак не може нести самостійну відповідальність перед клієнтом.

Так, п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані були припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цієї постанови забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Однак відповідачем не надано доказів на підтвердження прийняття рішень, які б вказували на відсутність обов'язків щодо виконання договірних відносин по вкладниках зазначеної вище філії після окупації території Криму.

У суді апеляційної інстанції позивач підтвердила, що не зверталась до філії і не отримувала будь-яких відшкодувань на даний період.

На спростування цього представник банку не надала жодного доказу, який би свідчив про отримання позивачем коштів за банківським рахунком. Не надав жодних доказів на спростування розміру нарахованих сум і не порушував це питання в апеляційній скарзі.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про безпідставну відмову їй в задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі подвійної ставки НБУ відповідно до ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов‛язань», то колегія суддів вважає що ці доводи також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції з огляду на те, що зазначений Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов‛язань. Суб‛єктами зазначених правовідносин є підприємства,установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб‛єкти підприємницької діяльності.

Офіційне тлумачення цього положення міститься в Рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013, де зазначено, що положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР, з наступними змінами, у взаємозв‛язку з положеннями статей 1,3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб‛єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).

У зв'язку з наведеним неможливо погодитись з доводами апеляційних скарг про неналежну оцінку доказів та невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи і ці доводи не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: