У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_11, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила: визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 жовтня 2014 року частково недійсним, а саме - в частині визначення жилої площі житлового будинку дерев'яного, зазначеного у плані під літерою «А», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, встановивши, що його дійсна жила площа дорівнює 23,7 кв. м, до якої не відноситься жила площа прибудови, зазначеної у плані літерами «А-1», «а-2», «а-3», «а-4» та масандри до житлового будинку під літерою «А» по АДРЕСА_1, а також виключити зі свідоцтва гараж під літерою «З»; визнати, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, увійшло домоволодіння у вигляді житлового будинку загальною площею 50,8 кв. м, житловою площею 23,7 кв. м, службовою площею 27,1 кв. м (кухня та допоміжні приміщення), які належали ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящихся 9 лютого 1972 року.

В обґрунтування позову зазначала, що указана прибудова була побудована її силами та за її рахунок, а тому не може входити до складу спадкового майна. Прибудова, зазначена у плані літерами «А-1», «а-2», «а-3», «а-4», мансарда до житлового будинку під літерою «А» по АДРЕСА_1, а також гараж під літерою «З» не належали спадкодавцю ОСОБА_12 на праві приватної власності, оскільки не були набуті ним у встановленому законодавством України порядку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_11, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами

ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позов

ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, керуючись при цьому положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про власність», Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», ЦК України 1963 року, Закону України «Про державний нотаріат».

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_11, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник