УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк «України», третя особа - ОСОБА_3, про припинення договору поруки,

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати укладений між сторонами договір поруки припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 вересня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний Банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк «України», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит в сумі 500 тис. гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, з кінцевим терміном повернення кредиту до 02 вересня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 03 серпня 2007 року між ОСОБА_2, банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язалася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

У жовтні 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк «України», у зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0467 га за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_3 на праві власності, для погашення кредитної заборгованості в розмірі 360 009 грн 32 коп.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2014 року розстрочено виконання вказаного рішення суду і встановлено наступний графік погашення суми стягнення: протягом перших дванадцяти місяців, починаючи з травня 2014 року по квітень 2015 року, щомісячно по 3 тис. грн, а з травня 2015 року, щомісяця протягом двадцяти чотирьох місяців, по 13 500 грн.

ОСОБА_2, посилаючись на те, що за період з 03 вересня 2007 року по 25 жовтня 2013 року банк не повідомив її, як поручителя, про виникнення заборгованості, чим позбавив її можливості сплатити суму боргу у встановленому договором порядку, у зв'язку з чим, у результаті розстрочення платежів було змінено графік погашення кредиту, а тому збільшився розмір щомісячних платежів, тобто збільшився обсяг її відповідальності, через що, остання просила визнати припиненим договір поруки від 03 серпня 2007 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки за положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, тобто у разі внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання і ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Разом з цим розстрочення виконання рішення суду, розстрочення платежів чи зміна графіку погашення кредиту не призводить до збільшення відповідальності поручителя.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк «України», третя особа - ОСОБА_3, про припинення договору поруки.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук