У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про збільшення розміру матеріальної шкоди, за касаційною скаргою представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області - Завірюхи Костянтина Олександровича - на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - УМВС України в Херсонській області), в якому просив стягнути з УМВС України в Херсонській області на його користь 11 082 грн 96 коп. недоплати матеріальної шкоди з 01 березня 2013 року по 01 березня 2015 року, а починаючи з 01 березня 2015 року зобов'язати відповідача виплачувати щомісячно по 3 952 грн 54 коп. матеріальної шкоди безстроково.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 24 березня 1993 року був незаконно затриманий робітниками Комсомольського РВ УМВС України в Херсонській області, де йому спричинили тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого він став інвалідом ІІІ групи, втративши 60 % професійної працездатності.

До ушкодження здоров'я позивач працював докером-механізатором ІІ класу у Херсонському морському торгівельному порту.

З 1996 року судами неодноразово ухвалювалися рішення про збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, у зв'язку з підвищенням вартості життя, підвищенням коефіцієнтів та заробітної плати.

Відповідно до довідки від 21 січня 2015 року № 07-14/27, виданої Державним підприємством «Херсонський морський торгівельний порт», розмір середньомісячної заробітної плати докерів-механізаторів ІІІ класу 2 бригади з 01 березня 2013 року по 31 грудня 2014 року склав 6 587 грн 56 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_6 11 082 грн 96 коп. недоплати матеріальної шкоди з 01 березня 2013 року по 01 березня 2015 року, а починаючи з 01 березня 2015 року зобов'язано виплачувати щомісячно по 3 952 грн 54 коп. матеріальної шкоди безстроково. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представник УМВС України в Херсонській області - Завірюха К.О. порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 був затриманий працівниками Комсомольського РВ УМВС України в Херсонській області за підозрою у вчиненні злочину, працівниками міліції йому заподіяно тілесні ушкодження, як наслідок, встановлено II групу інвалідності та призначено пенсію.

25 травня 1993 року ОСОБА_6 був звільнений з Херсонського морського торгівельного порту, де працював на посаді докера-механізатора ІІІ класу, за п. 2 ст. 40 КЗпП України (невідповідність займаній посаді за станом здоров'я).

За висновком комісійної судово-медичної експертизи від 23 вересня 1996 року втрата професійної працездатності ОСОБА_6 склала 60 %.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14 жовтня 1996 року ОСОБА_6 вперше було визначено розмір відшкодування, виходячи із середньої заробітної плати за займаною посадою на час завдання шкоди.

Починаючи з 1996 року судами неодноразово задовольнялися позови ОСОБА_6 про збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, у зв'язку з підвищенням рівня вартості життя, підвищенням коефіцієнтів і, відповідно, заробітної плати.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 12 червня 2013 року стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_6 з 01 березня 2013 року щомісячно 3 490 грн 75 коп. безстроково. Розмір компенсації було встановлено виходячи з розміру заробітної плати докерів-механізаторів ІІІ класу в розмірі 6 216 грн 48 коп.

Відповідно до довідки від 21 січня 2015 року № 07-14/27, виданої Державним підприємством «Херсонський морський торгівельний порт», розмір середньомісячної заробітної плати докерів-механізаторів ІІІ класу 2 бригади з 01 березня 2013 року по 31 грудня 2014 року склав 6 587 грн 56 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. ст. 1166, 1195, 1197, ч. 1 ст. 1208 ЦК України та виходив з того, що за обставинами справи наданий позивачем розрахунок матеріальної шкоди із застосуванням коефіцієнтів підвищення заробітної плати докерам-механізаторам ІІІ класу ДП «Херсонського морського торгівельного порту» підтверджує підвищення вартості життя з 01 березня 2013 року, а відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження зворотного.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

У контексті зазначеної норми наявність підвищення вартості життя визначається на підставі встановленого законодавцем прожиткового мінімуму відповідно до динаміки його зростання.

За змістом ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто належить до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи викладене, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції помилково вважали, що збільшення розміру заробітної плати (шляхом підвищення коефіцієнтів) працівника за посадою докер-механізатор, на якій потерпілий працював на час завдання шкоди, є підставою, передбаченою ч. 1 ст. 1208 ЦК України, для індексації розміру відшкодування шкоди.

А також, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення недоплати матеріальної шкоди на підставі ч. 1 ст. 1208 ЦК України, суди не врахували, що індексація розміру відшкодування шкоди проводиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та помилково вважали, що підлягає стягненню різниця між сумою, яка мала бути виплачена, та сумою, яка фактично виплачувалася, не перевірили правильність наданих позивачем розрахунків щодо розміру в цій частині з урахуванням викладеного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Під поняттям «мінімальна заробітна плата» слід розуміти законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану роботу, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці, обсяг робіт (ст. 1 Закону України «Про оплату праці»).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про збільшення розміру відшкодування шкоди, суди не врахували, що потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою, а не виходячи з мінімальної заробітної плати, у разі збільшення розміру якої підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду і розмір відшкодування шкоди.

А також суди не перевірили: чи є збільшення розміру заробітної плати (шляхом підвищення коефіцієнтів) працівника за посадою докер-механізатор, на якій потерпілий працював на час завдання шкоди, підставою, передбаченою ч. 2 ст. 1208 ЦК України, для збільшення розміру відшкодування шкоди.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатися законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої судам належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області - Завірюхи Костянтина Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук