У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., Гончара В. П., Карпенко С. О.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» (далі - ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас»), у якому зазначала, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року у справі № 191/1794/14-ц з відповідача на її користь стягнуто заборгованість із заробітної плати в сумі 3 650 грн 04 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24 січня по 07 серпня 2014 року в сумі 26 101 грн 68 коп. Вказане рішення суду було виконано лише 12 грудня 2014 року. У зв'язку із тим, що остаточний з нею розрахунок із заборгованості із заробітної плати відповідач провів 12 грудня 2014 року, з урахуванням уточнень просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 18 587 грн 56 коп. за період з 08 серпня по 12 грудня 2014 року.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17 796 грн 60 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив із того, що оскільки відповідач виплатив стягнуту заборгованість за рішенням суду із затримкою, то в силу положень ст. 117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> таке є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Доводи касаційної скарги про те, що вина підприємства у несвоєчасному виконанні судового рішення відсутня і питання стягнення середнього заробітку на користь відповідача вже було вирішено у справі № 191/1794/14-ц - безпідставні, оскільки наявність судових рішень про стягнення заборгованості із заробітної плати не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

С. О. Карпенко