АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6528/15 Головуючий 1 інст. - Шмадченко С.І.
Справа № 640/1290/14-ц Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановила:

27.01.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у сумі 1351844,02 грн. за кредитним договором, укладеним з ПАТ «ОТП Банк», у якого позивач придбав кредитний портфель і до позивача перейшло право вимоги первісного кредитора до позичальника та поручителя про стягнення суми. Уточнивши свої позовні вимоги позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за кредитним договором CL-507-706/018/2008 від 26 лютого 2008 року у розмірі 4114550,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-507-706/018/2008.

12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ«ОТП Банк» продав права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь ПАТ«ОТП Банк» винагороду.

На виконання умов договору банк передав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 33898,81 доларів США на строк до 25 лютого 2015 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 26 лютого 2006 року між банком і відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-ML 706/018/2008, відповідно до умов якого відповідач зобов'язувався відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 умови договору не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.03.2015 року становить 4114550,64 грн. та складається із суми боргу по тілу кредиту 34029,69 США, що еквівалентно 797745,26 грн., заборгованості з нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у розмірі 3715,64 дол. США, що еквівалентно 87104,35 грн. та заборгованість з нарахованої пені у розмірі 3229701 грн.

В судовому засіданні представник позивача Дідоха І.З. позовні вимоги позивача підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_5 проти позову заперечувала, посилалася на те, що ОСОБА_3 в забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором 26.02.2008 року з банком уклав договір поруки № SR-ML 706/018/2008, але додатковий договір №1 від 02.06.2009 року до договору поруки від 26.02.2008 року щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором з 10,99% до 11,17%, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності відповідач не укладав і не підписував.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про дату та час слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не сповістив.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у сумі 4114550 (чотири млн. сто чотирнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн. 61 коп. та судовий збір у сумі 3654 (три тисяча шістсот п'ятдесят чотири) гривень. Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року, у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.07.2015 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судового збору, в іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.07.2015 року залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, оскільки матеріали справи не містять оригіналів: кредитного договору, договору поруки, договору купівлі-проваджу кредитного портфелю, і представник позивача неодноразово до суду не з'являвся, що свідчить про втрату інтересу позивача до даного позову.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року, не оскаржувалось.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частинами 1, 3, 4 ст. 10, ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 1 ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.На суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст.526, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

26.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 на придбання автомобілю був укладений кредитний договір № CL-507-706/018/2008, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 33898,81 доларів США строком до 25.02.2015р., фіксована процентна ставка складала 10.99% річних.

02.06.2009 року між банком і ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №2 до кредитного договору № CL-507-706/018/2008 від 26.02.2008 року, згідно умов якого фіксована процентна ставка що застосовується за кредитним договором підвищується на 4% річних.

Згідно умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язувався у встановлений договором строк повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними. У зв'язку з невиконанням ним умов договору станом на 31.03.2015р. утворилась заборгованість у розмірі 4114550,61 грн. та складається: із суми боргу по тілу кредиту 34029,69 США, що еквівалентно 797745,26 грн., заборгованості з нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у розмірі 3715,64 дол. США, що еквівалентно 87104,35 грн. та заборгованості з нарахованої пені у розмірі 3229701 грн.

Суд першої інстанції, прийшов до висновку, що оскільки відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року до позивача перейшли усі права банку щодо пред'явлення права вимоги виконання зобов'язання за кредитним договором, до відповідача ОСОБА_1

З урахуванням наведеного, районний суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок наявних у справі доказів в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - Судді: