У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Писаної Т.О.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Суворовського районного суду м. Херсона

від 23 січня 2015 року, додаткове рішення Суворовського районного суду

м. Херсона від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 18 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 48/0806/64-007, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 36 412 грн зі сплатою 18,5 % річних строком до 18 серпня 2011 року.

Також 23 серпня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та

ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 48/0806/64-013, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 тис. доларів США зі сплатою 14,5 % річних строком до 23 серпня 2013 року.

02 лютого 2012 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові свої права грошової вимоги до боржника за кредитними договорами.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов договору станом на 05 серпня 2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором від 18 червня 2006 року № 48/0806/64-007 у розмірі

36 402 грн 34 коп.; за договором від 23 серпня 2006 року № 48/0806/64-013 - у розмірі 4064,93 доларів США, що еквівалентно 49 958 грн 01 коп.

Просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 18 серпня 2006 року № 48/0806/64-007 у розмірі 35 860 грн 89 коп. та заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2006 року № 48/0806/64-013 у розмірі 3992,03 доларів США, що еквівалентно 49 062 грн 11 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 січня

2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість у розмірі 606 грн 87 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Херсона

від 02 лютого 2015 року доповнено рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року наступним абзацом: «Стягнути з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість у розмірі 2857,14 доларів США, що еквівалентно 46 142 грн 81 коп., на рахунок відшкодування заборгованості за договором від 18 серпня 2006 року № 48/0806/64-007. Вирішено питання про розподіл судових витрат».

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 26 травня

2015 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року та додаткове рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2015 року залишені без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що 18 серпня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 48/0806/64-007, відповідно до п. 1 якого останній отримав кредит у розмірі 36 412 грн зі сплатою 18,5 % річних строком до 18 серпня 2011 року (а. с. 5−9).

23 серпня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 48/0806/64-013, відповідно до п. 1 якого останній отримав кредит у розмірі 10 тис. доларів США зі сплатою 14,5 % річних строком до 23 серпня 2013 року (а. с. 10−16).

02 лютого 2012 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» (клієнт), та ТОВ «Вердикт Фінанс» (фактор) укладений договір факторингу № 11, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові свої права грошової вимоги до боржника за кредитними договорами (а. с. 23−34).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 05 серпня 2014 року за кредитним договором від 18 червня 2006 року № 48/0806/64-007 утворилася заборгованість у розмірі 36 402 грн 34 коп.; за договором від 23 серпня 2006 року № 48/0806/64-013 - у розмірі 4064,93 доларів США, що еквівалентно 49 958 грн 01 коп. (а. с. 17, 18).

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Вердикт Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість за двома кредитними договорами: від 18 червня 2006 року № 48/0806/64-007 - у розмірі 36 402 грн 34 коп. та від 23 серпня 2006 року № 48/0806/64-013 - у розмірі 49 958 грн 01 коп.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції у рішенні від 23 січня 2015 року керувався п. 3.1 кредитного договору від 18 червня 2006 року № 48/0806/64-007 щодо зобов'язання позичальника погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 6801 щомісяця, через касу банку згідно з додатком № 1, що є невід'ємною частиною вказаного договору, крім випадків, передбачених п. п. 3.8, 3.9 та 5.1.4 договору та додатком № 1, згідно з яким позичальник зобов'язався до 20 числа кожного місяця сплачувати по 606 грн 87 коп. до 18 серпня 2011 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором обчислення строку позовної давності за зобов'язаннями, визначеними періодичними щомісячними платежами, здійснюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, у даному випадку − з 18 серпня 2011 року, а отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягав черговий платіж у розмірі 606 грн 87 коп.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Представник відповідача заявляв про застосування позовної давності під час розгляду справи у суді першої інстанції, що підтверджено записом судового засідання, тому суд першої інстанції правильно застосував ст. 257 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України.

Разом з тим 02 лютого 2015 року Суворовським районним судом м. Херсона ухвалено додаткове рішення, яким доповнено рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року наступним абзацом: «Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість у розмірі 2857,14 доларів США, що еквівалентно 46 142 грн 81 коп. на рахунок відшкодування заборгованості за договором від 18 серпня 2006 року № 48/0806/64-007. Вирішено питання про розподіл судових витрат».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справ» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України. Воно не може змінити суті основного рішення.

Ухвалюючи 02 лютого 2015 року додаткове рішення, суд першої інстанції вказані положення не врахував, фактично змінив рішення суду від 23 січня 2015 року про відмову у позові у стягненні іншої частини заборгованості, якою виходячи з позовних вимог була заборгованість як за кредитним договором від 18 серпня 2006 року № 48/0806/64-007, так і за кредитним договором від 23 серпня 2006 року № 48/0806/64-013, чим порушив вимоги цивільного процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції вказаних недоліків не усунув, додаткове рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Оскільки додаткове рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції у частині перегляду додаткового рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, на стадії касаційного перегляду справи виправити такі недоліки неможливо, тому додаткове рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2015 року та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року у частині залишення без змін додаткового рішення мають бути скасовані з передачею справи до суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення Суворовського районного суду м. Херсона

від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року у частині залишення без змін рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року, судами першої та апеляційної інстанцій дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду у частині перегляду цього рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 337, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року у частині залишення без змін додаткового рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2015 року скасувати, справу передати до суду першої.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Т.О. Писана
О.М. Ситнік