Справа №442/4021/14-ц
Провадження №2/442/99/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління держкомзему в м.Дрогобичі, треті особи Дрогобицький МЦДЗК філія ДП «Львівський регіональний центр державного земельного кадастру», Дрогобицька міська рада, Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними державного акту на право приватної власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки, знесення самочинного будівництва та зобов'язання демонтувати встановлений паркан,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що їй належить на праві приватної власності будинок з вбудованими нежилими приміщеннями по АДРЕСА_4 та земельна ділянка площею 0,032 га., надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідченого 31.10.2011 року та державного акту серії НОМЕР_1, виданого 03 лютого 2012 року управлінням держкомзему у місті Дрогобичі, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №00553; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2. Цільове призначення даної земельної ділянки - землі-житлової та громадської забудови.

Протягом двох років відповідач ОСОБА_2 пише на неї скарги в різні інстанції, подає позови про знесення її будинку, оскільки її будинок розташований поряд з її земельною ділянкою, і в силу певних суб»єктивних причин вона її не влаштовує як сусідка, а тому вже тривалий час триває судова тяганина.

В ході слухання справи за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третіх осіб виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, ІДАБК у Л/ о, Дрогобицького міського відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр держземкадастру» про усунення перешкод в користування проїздом, відновлення проїзду, виготовлення проектної документації, знесення будинку вона довідалася про те, яким чином відповідачка набула право власності на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1. Крім того, їй про це розповіли сусіди з будинку АДРЕСА_2, у яких з п.ОСОБА_2 була судова справа.

ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, безпідставно, оскільки попередньому власнику - ОСОБА_5 вказана ділянка була передана з порушеннями діючого земельного законодавства. Порушення полягає в тому, що одним рішенням виконкому передано у приватну власність земельну ділянку значно більшим розміром, ніж визначено законом для безоплатної приватизації такої категорії земель, відсутнє розмежування яка частина земельної ділянки, яка по своєму цільовому призначені належить до земель житлової забудови, належить до вказаної категорії, а яка до земель сільськогосподарського призначення відповідно до ст.22 ЗК України.

З державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_3, виданого 26 червня 2001 року Дрогобицькою міською радою, ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Дрогобицької міської ради від 16.05.2001 року передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1392 га, розміщена в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства. При цьому в акті не розмежовано та не вказано розміри та місцезнаходження земельних ділянок, приватизованих для ОЖБ та наданої під ОСГ. У випадку приватизації двох, різних земельних ділянок з різним цільовим призначенням, кожна з ділянок зазначається у державному акті на право приватної власності на землю з визначенням зовнішніх меж. У державному акті ОСОБА_5 відсутнє розмежування земельної ділянки і вона зазначена як одна загальною площею 0,1392га.

З нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 10 вересня 2003 року між ОСОБА_5 як Продавцем та ОСОБА_2, як покупцем, продавець продав, а покупець купила земельну ділянку площею 792 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і ведення підсобного господарства. При цьому не розмежовано ці дві земельні ділянки.

Виконком Дрогобицької міської ради приймаючи рішення № 575 від 16.05.2001 року передав попередньому власнику землі - ОСОБА_5 спірну земельну ділянку з порушенням встановленого порядку, не дотримався процедури передачі земель житлової забудови у приватну власність. При передачі земельної ділянки не враховано, що її межі фактично проходять по фундаменту багатоповерхового будинку, який на час прийняття рішення виконкому вже був збудований. Відповідно виконком не мав права по таких межах передавати земельну ділянку у приватну власність.

У зв»язку з конфліктною ситуацією між сусідами з ОСОБА_2, зокрема з нею та власниками квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_2, позивач звернулася з листом до Інспекції ДАБК у Львівській області.

Згідно відповіді Інспекції ДАБК у Львівській області від 18.10.2012р. №7/13-6-5839 комісійною перевіркою в складі в.о.начальника інспекції ОСОБА_7, інших представників контролюючих органів, з участю її чоловіка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з виходом на місце було встановлено наступне.

Відповідач ОСОБА_2 самовільно здійснила реконструкцію житлового будинку з надбудовою мансардного поверху та добудовою без дозволу на виконання будівельних робіт, чим суттєво порушила ДБН.

Комісійна перевірка встановила, що самовільна реконструкція житлового будинку відповідачки здійснена з порушенням ДБН 360-92** на відстані 2,2м. від індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_3 (мінімальна допустима відстань - 8м. згідно ДБН) та на відстані 2,74м. (від найбільш виступаючої конструкції - 1,77м.) до 4-х поверхового багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 (згідно п.3.13. ДБН 360-92** - 20м.).

В результаті самовільно здійсненою реконструкції житлового будинку на АДРЕСА_1 його загальна площа збільшилася з 75,3 м.кв. до 173,6 кв.м. (що підтверджується технічним паспортом), житлова площа - з 28,7кв.м. до 102,4кв.м. Фактично будинок розміщений на межі, а не на відстані від межі.

Згідно листа Дрогобицького заводоуправління будматеріалів №18 від 14.01.1990р. житловий будинок АДРЕСА_1 у зв»язку з будівництвом багатоквартирного житлового будинку №56 підлягав зносу.

У зв»язку з цим інспекцією направлено відповідний лист в Дрогобицький РВ та Дрогобицьку міжрайонну прокуратуру щодо перевірки законності оформлення договору купівлі-продажу будинку №54 та щодо правомірності рішення Дрогобицької міської ради №231 від 26.09.2006р.

В 2007 році за виконання самовільних будівельних робіт ОСОБА_9 було притягнуто до відповідальності та видано припис №16 від 06.07.2007 року, яким її було зобов»язано демонтувати самовільно здійснену прибудову. З невідомих причин припис не був виконаний.

Згідно договору купівлі-продажу від 27.06.2001 року, частина земельної, ділянки площею 0,0600га. була відчужена ОСОБА_10 ., про що свідчить запис на державному акті. На цій земельній ділянці знаходився житловий будинок ОСОБА_5 , відповідно ця частина земельної ділянки була надана під обслуговування житлового будинку покупцю ОСОБА_10. Тоді невідомо якого цільового призначення земельну ділянку придбала ОСОБА_2 у вересні 2003 року.

У своїй заяві від 05.09.2012 року ОСОБА_9 замовила технічну документацію, із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2003 року. Без її заяви начальник управління держкомзему в м.Дрогобичі п.ОСОБА_11 14.08.2012 року погоджує технічне завдання №477 на виготовлення технічної документації. 17.10.2012 року начальник управління Держкомзему видає висновок №853 про те, що на земельній ділянці гр..ОСОБА_4 площею 0,0792га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 на території Дрогобицької міської ради що використовується для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель відсутні обмеження і вона не обтяжена сервітутами.

Вказане вище свідчить про те, що з моменту приватизації земельної ділянки початковим власником ОСОБА_5 було порушено процедуру приватизації, в районі щільної житлової забудови в центрі міста Дрогобича безпідставно передано безоплатно у приватну власність землю цільового призначення - для ведення підсобного господарства, тобто землі сільськогосподарського призначення, які продані під житлове будівництво.

У відповідності до ст.17 ЗК України (в редакції 1991р.) громадяни заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок подають заяву до міської ради із зазначенням бажаного розміру, місця розташування земельної ділянки та мети її використання і склад сім». Якщо ж земельна ділянка була раніше надана у користування, то до заяви про передачу земельної ділянки у власність долучаються матеріали, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації та інше). В даному випадку невідомо в який спосіб п.ОСОБА_5 приватизував дві земельні ділянки у центрі міста Дрогобича, які згодом продав, одну через день, а другу - через два роки.

Про вказані обставини їй стало відомо тільки на даний час, тому жодних строків позовної давності щодо оскарження вказаних вище рішень та державних актів вона не пропустила, оскільки згідно 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Придбавши будинок, в період його реконструкції, їй стало відомо, що відповідачка в 2003 році придбала земельну ділянку, яка проходить біля фундаменту багатоповерхового будинку і самочинно надбудувала та добудувала будинок, який підлягав зносу, чим порушила діючі державні будівельні норми. На сьогодні проведена самочинна добудова та добудова до будинку АДРЕСА_1 не узаконена, відповідно не створює для відповідачки права власності на вказаний об»єкт нерухомого майна.

Влітку 2013 року відповідачка без її згоди як суміжного землевласника облаштувала трьохметровий бляшаний паркан, який прикріплений до металевих стовпців. При встановленні паркану, стопці, на яких закріплена бляха, фактично вмонтовані на її частині земельної ділянки. Таким чином відповідачка самовільно захопила частину її земельної ділянки по всій її довжині зі сторони будинку АДРЕСА_1, позбавивши її на цю частину права приватної власності. Крім того, трьохметровий паркан розташований майже впритул до її будинку і цим порушуються норми інсоляції, так як до першого поверху перекрито подання сонячного світла.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об»єктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об»єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»), які діяли на час самочинного будівництва відповідачкою.

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно з положеннями ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст..321 ч.1, 2 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до п.17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред»явленд власником або користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст.ст. 391, 396 ЦК, ст. 103 ЗК України.

А тому з врахуванням викладених вище обставин вбачається, що відповідачка самочинно здійснила реконструкцію належного їй житлового будинку, який підлягав зносу, здійснила його надбудову та добудову, що зумовило розташування житлового будинку на межі в порушення діючих ДБН, захопила частину належної їй земельної ділянки, встановила на ній паркан з бляхи висотою біля 3-х метрів, впритул до стіни її будинку, перекривши доступ денного світла до внутрішніх приміщень належного їй на праві власності житлового будинку, саме ці обставини змусили її звернутися з даним позовом в суд.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі через недоведеність та безпідставність позовних вимог, при цьому вказуючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Представник Управління держкомзему в м. Дрогобичі в судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки.

Треті особи Дрогобицький МЦДЗК філія ДП «Львівський регіональний центр державного земельного кадастру», Дрогобицька міська рада, Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в дане судове засідання не з»явилися, однак в попередніх судових засіданнях висловили свою думку щодо заявленого позову.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності будинок з вбудованими нежилими приміщеннями по АДРЕСА_4, а відповідачу житловий будинок АДРЕСА_1, тобто вони являються сусідами. Крім цього судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у конфліктних сусідських відносинах, тобто між ними відсутнє добросусідство.

Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом з тим, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а його доводи лише грунтуються на припущеннях, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління держкомзему в м. Дрогобичі, треті особи Дрогобицький МЦДЗК філія ДП «Львівський регіональний центр державного земельного кадастру», Дрогобицька міська рада, Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними державного акту на право приватної власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки, знесення самочинного будівництва та зобов'язання демонтувати встановлений паркан - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ___________________ Крамар О.В