Справа №333/1673/15-ц
Провадження №2/333/1260/15
рішення

Іменем України

27 жовтня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого удді ОСОБА_1,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/1673/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та повернення банківського вкладу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на її користь суму депозиту у розмірі 10000,00 доларів США та нарахованих відсотків у розмірі 80,68 доларів США, посилаючись на те, що 06.12.2013 року між нею та відповідачем, на території м.Сімферополь АР Крим, шляхом акцептування пропозиції за допомогою Приват 24 був укладений договір №SAMDN7624 Вклад «Депозит плюс строковий», відповідно до якого банк прийняв від неї грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США на особовий рахунок №7624, на строк 366 днів до 07.12.2014 року включно, з процентною ставкою 11,00% річних. Факт відкриття та поповнення депозитного карткового рахунку підтверджується квитанціями №5305 від 06.12.2013 року та №0557 від 09.12.2013 року. Позивачем була подана до банку вимога про бажання повернути суму вкладу готівкою та нараховані проценти. У звязку з тим, що відповідач свої обовязки щодо повернення грошових коштів та нарахованих за договором відсотків добровільно не виконав,тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні уточний позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що згідно з п.5 Постанови НБУ №260 від 06.05.2014 року банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобовязані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АРК і м.Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Крім того, рішенням Центрального банку ОСОБА_5 Федерації №РН-33/1 від 21.04.2014 року на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя з 21.04.2014 року було припинено діяльність відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та м.Севастополя. Також, представник відповідача зазначив, що з травня 2014 року фактично було здійснено конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, зобовязання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» повинно бути виконане Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та м.Севастополя. Також позивачем не було надано належних та допустимих доказів існування правовідносин за спірним договором банківського вкладу, звернення до відповідача з вимогою про дострокове розірвання договорів депозитних вкладів, що є предметом розгляду по справі. Крім того, представник відповідача зазначав, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договорами банківських вкладів перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ «ПриватБанк» доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами, платіжних документів, каси і готівки. Крім того, позивач є громадянкою ОСОБА_5 Федерації.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

06.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (банк) та ОСОБА_4 (вкладник) на території АР Крим був укладений договір №SAMDN7624 Вклад «Депозит плюс строковий», відповідно до якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США на особовий рахунок №7624, на строк до 07.12.2014 року включно, з процентною ставкою 11,00% річних, що підтверджується квитанціями №5305 від 06.12.2013 року та №0557 від 09.12.2013 року (а.с.3, 12).

ОСОБА_4 неодноразово зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення їй суми вкладу та процентів (а.с.5, 14, 11).

Факт укладення договору №SAMDN7624 Вклад «Депозит плюс строковий» та прийняття за ним грошових коштів відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано та фактично не заперечується, а лише зазначається про неможливість виконання договору у зв'язку з окупацією АРК та міста Севастополя і про те, що зобов'язання за договорами, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим.

Згідно з листом ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_4 вих.№38223 від 04.02.2015 року, банком підтверджено, що депозитний рахунок було відкрито дистанційно, за допомогою системи Інтернет-банкінгу «Приват24», отримати копію договору можливо самостійно у системі Інтернет-банкінгу «Приват24» (а.с.11 зворотна сторона).

Позивачем було роздруковано за допомогою системи Інтернет-банкінгу «Приват24» та надано суду договір №SAMDN7624 Вклад «Депозит плюс строковий», укладений 06.12.2013 року на території АР Крим між ПАТ КБ «ПриватБанк» (банк) та нею, згідно умов якого ОСОБА_4 може поповнювати свій вклад в будь-якому відділенні ПриватБанку, в Приват24, в термінала самообслуговування ПриватБанку (п.1 договору). Відповідно до п.3 зазначеного договору після закінчення кожного цілого місяця, що минув з моменту укладання договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15-00 нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок №7624. Дані за вкладом: початкова сума вкладу 5000,00 доларів США, вклад на 366 днів до 07.12.2014 року включно, банк відкрив особовий рахунок №7624, на який зараховується вклад, на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 11% річних на рахунок №7624.

На підставі інформації від 29.09.2014 року, наданої Кримським регіональним відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк», залишок на вкладному рахунку №2635***24 становить 10080,00 доларів США (а.с.4).

Відповідно до інформації від 09.04.2015 року, наданої Сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_4 з 2008 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.82). ОСОБА_4 є громадянкою ОСОБА_5 Федерації, однак має посвідку на постійне проживання в Україні (а.с.8, 10).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Філія припиняє свою діяльність шляхом ліквідації за рішенням Правління Банку та у інших випадках, передбачених чинним законодавством України та нормативно-правовими актами Національного банку України. Всі права та обовязки ліквідованої Філії переходять до Банку.

З матеріалів справи вбачається, що договір був укладений за місцезнаходженням Філії «Кримське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в АР Крим між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої в договорі зазначено: 49000, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50.

Згідно зі ст.93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Статтею 96 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність юридичних осіб за своїми зобов'язаннями.

Отже, ОСОБА_4 уклала договір банківського вкладу не з філією банку, яка територіально розміщувалась в АР Крим, а з юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк». Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк».

Тобто, вищезазначене свідчить про те, що оскільки договір банківського вкладу укладений з юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», то відповідно саме юридична особа ПАТ КБ «ПриватБанк» несе відповідальність за своїми зобов'язаннями по договору банківського вкладу та є належним відповідачем по справі, а твердження представника останнього про те, що зобов'язання за договорами, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, необґрунтовані та спростовуються положеннями діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини.

Посилання представника відповідача як на підставу у відмові в задоволенні позову на положення ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до якого відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським обєднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на ОСОБА_5 Федерацію як на державу, що здійснює окупацію, є безпідставними, оскільки спірні правовідносини є договірними, а не деліктними.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

На підставі ч.1 ст.1059 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як вбачається з вище наведеного, позивач надав суду квитанції, що мають підпис касира та електронно-цифровий підпис, які є належними доказами по справі, оскільки вони оформлені у відповідності з вимогами чинного законодавства, тобто в суді знайшли своє підтвердження обставини щодо укладення між сторонами спірних договорів депозитних вкладів та внесення позивачем відповідних грошових сум вкладів.

Пунктом 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Відповідно до п.2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного Банку України №566 від 30.12.1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Згідно з ч.2 ст.1060 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Пунктом 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростував належними та допустимими доказами наявність депозитних зобовязань перед позивачем за вказаним вище договором, як і не спростував відомостей про відмову у виплаті їй грошових коштів.

Таким чином, в порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного Банку України №566 від 30.12.1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Національного Банку України №174 від 01.06.2011 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладався договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, як і доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням.

Отже, позивач надав всі наявні у нього докази укладення з банком договору депозитного вкладу та внесення відповідних сум, а відповідач не надав жодного доказу в спростування укладення такого договору з позивачем не зважаючи на те, що судом було зобов'язано останнього надати відповідні докази, які з урахуванням правовідносин, що склалися між сторонами, знаходяться лише у банка.

Відповідно до змісту ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному. У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

Розглядаючи справу «Золотас проти Греції» (29.01.2013 року), Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала останньому у право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг вважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 свої зобовязання за договором банківського вкладу №SAMDN7624 Вклад «Депозит плюс строковий» від 06.12.2013 року виконала у повному обсязі та внесла на рахунок, зазначений у договорі, грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США. На даний час відповідачем зобовязання щодо повернення позивачу суми вкладу та нарахованих відсотків не виконані, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу та нарахованих відсотків.

У звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.79 Цивільного процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову. Таким чином, судовий збір за подання до суду даної позовної заяви становить 2179,04 гривень (10080,68 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 217903,98 гривень / 100 х 1 = 2179,04 гривень). Згідно з квитанцією №N0YX452689 від 27.03.2015 року ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у розмірі 2721,83 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно повернути з державного бюджету ОСОБА_4 у звязку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір згідно з квитанцією №N0YX452689 від 27.03.2015 року у розмірі 542,79 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.93, 95, 96, 526, 1058, 1060 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 209, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та повернення банківського вкладу задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_4 суму депозиту у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів, нараховані за договором відсотки у розмірі 80 (вісімдесят) доларів США 68 центів, а разом 10080 (десять тисяч вісімдесят) доларів США 68 центів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2179 (дві тисячі сто сімдесят девять) гривень 04 копійки.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_4 у звязку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом судовий збір згідно квитанції №N0YX452689 від 27.03.2015 року у розмірі 542 (пятсот сорок дві) гривні 79 копійок.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Комунарському районі м.Запоріжжя Запорізької області повернути з державного бюджету ОСОБА_4 сплачений її представником ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок №0005 (одержувач УДКСУ у Комунарському районі м.Запоріжжя, код одержувача 38025435, банк одержувача ГУ ДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015) судовий збір згідно з квитанцією №N0YX452689 від 27.03.2015 року у розмірі 542 (пятсот сорок дві) гривні 79 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. ОСОБА_1