У Х В А Л А

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до управління освіти Житомирської міської ради, Житомирської вечірньої загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди за касаційною скаргою управління освіти Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду Житомирської області від 02 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він працював заступником директора по адміністративно-господарській частині Житомирської вечірньої загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 2 (далі - ЗОШ № 2). 08 жовтня 2012 року його було попереджено про скорочення займаної ним посади та введення посади завгоспу, на яку його через два місяці переведено. 29 грудня 2012 року Житомирською територіальною інспекцією з питань праці встановлено порушення його прав, оскільки центральна бухгалтерія управління освіти Житомирської міської ради (далі - управління освіти) починаючи з 04 жовтня 2012 року в односторонньому порядку зменшила йому оплату праці, про що складено відповідний протокол.

Ураховуючи викладене та з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просив стягнути з управління освіти заборгованість із заробітної плати у розмірі 1 571 грн. 91 коп., зобов'язати ЗОШ № 2 внести зміни в наказ від 04 грудня 2012 року щодо дати переведення його на посаду завгоспа з 04 грудня 2012 року на 08 грудня 2012 року, а також подати до управління освіти додатковий табель обліку робочого часу за жовтень-грудень 2012 року згідно наказів по школі, стягнути з управління освіти 1 500 грн. моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду Житомирської області від 02 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з управління освіти Житомирської міської ради на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі з 03 жовтня 2012 року по 04 грудня 2012 року та з 04 грудня 2012 року по 18 грудня 2012 року у розмірі 1 459 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 грн. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2015 року рішення районного суду змінено. Зменшено суму стягнення заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3 з 1 459 грн. до 1 122 грн. 91 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі управління освіти Житомирської міської ради просить скасувати судові рішення в частині задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачеві неправомірно зменшено заробітну плату за період перебування його на попередній посаді - заступника директора по адміністративно-господарській частині ЗОШ № 2, хоча таке зменшення мало бути проведено лише через два тижні після його переведення на посаду завгоспа цієї школи.

Змінюючи рішення районного суду в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі, апеляційний суд погодився із висновками районного суду про неправомірність зменшення позивачеві заробітної плати у спірний період, зазначивши при цьому про те, що управління освіти Житомирської міської ради є належним відповідачем у справі, оскільки забезпечує організацію і ведення центрального бухгалтерського обліку у підпорядкованих закладах освіти, у тому числі й ЗОШ № 2.

Проте повністю з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що з 01 жовтня 2008 року ОСОБА_3 працював заступником директора по адміністративно-господарській частині (далі - заступник директора по АГЧ) ЗОШ № 2.

Наказом ЗОШ від 06 вересня 2012 року внесено зміни до штатного розпису та замість посади заступника директора по АГЧ введено посаду завідуючого господарством (а.с. 3).

08 жовтня 2012 року позивача було попереджено про скорочення займаної ним посади та введення посади завгоспу, на яку його 04 грудня 2012 переведено.

29 грудня 2012 року Житомирською територіальною інспекцією з питань праці встановлено порушення його трудових прав, що полягає у зменшенні йому оплату праці з 04 жовтня 2012 року, тоді як на іншу посаду його переведено лише 04 грудня 2012 року, про що складено відповідний протокол (а.с. 5).

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на неправомірність дій відповідачів щодо невиплати йому заробітної плати у розмірі, передбаченому його посадовим окладом.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірили тверджень управління освіти Житомирської міської ради та не врахували того, що ОСОБА_3 приймав на роботу директор Житомирської вечірньої загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 2 (а.с. 4), тобто трудовий договір позивач уклав саме із цією ЗОШ № 2.

При цьому ЗОШ № 2 є юридичною особою, має власні кошторис, печатку та виступає учасником цивільно-правових, адміністративних, господарських і трудових відносин. Тобто саме ЗОШ № 2 несе відповідальність за нарахування та виплату своїм працівникам заробітної плати.

Судами не встановлено факту наявності трудових відносин між ОСОБА_3 та управлінням освіти Житомирської міської ради, а, відтак, висновок про стягнення з останнього заборгованості по заробітній платі є передчасним.

Передчасним є посилання апеляційного суду на те, що згідно з Положенням про управління освіти Житомирської міської ради це управління забезпечує організацію ведення бухгалтерського обліку у підпорядкованих закладах освіти, розпоряджається коштами, які виділяються на управління освіти і саме тому належним відповідачем є управління освіти, оскільки суд не дав належної правової оцінки п. 5.2.5 зазначеного Положення і ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту», в яких йдеться про педагогічних працівників, до яких посада заступника директора з АГЧ не відноситься і особу на цю посаду призначає та звільняє саме директор школи.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

Суди у порушення наведених норм процесуального права не уточнили у ОСОБА_3 позовних вимог.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління освіти Житомирської міської ради задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду Житомирської області від 02 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська