№ провадження 22-ц/781/2429/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т. М.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Чорнобривець О.С., Потапенка В.І.

за участю секретаря: Донець А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.08.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зобов'язання звільнити самовільно захоплену земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зобов'язання звільнити самовільно захоплену земельну ділянку.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що у її власності перебуває земельна ділянка площею 389 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 м. Світловодськ. Цільове призначення даної земельної ділянки є ведення садівництва.

По сусідству з вказаною земельною ділянкою розташована земельна ділянка, НОМЕР_1 яка належить відповідачу по справі - ОСОБА_2.

Проїзд по вулиці до земельної ділянки ,яка перебуває у її власності, можливий лише повз земельну ділянку ОСОБА_2 однак відповідач здійснює своє право власності на земельну ділянку недобросовісно, здійснила самовільне захоплення частини земельної ділянки в бік вулиці встановивши там свій паркан. Встановлений паркан перешкоджає їй повноцінно користуватись земельною ділянкою, так як робить неможливим під'їзд до земельної ділянки на автомобілі.

ОСОБА_3 зазначила, що намагалася з відповідачем вирішити мирним шляхом дане непорозуміння, однак остання стверджує, що цей паркан вона побудувала давно і він ні яким чином нікому не заважає.

ОСОБА_3 зазначила, що запрошувала інженера землевпорядника для того, щоб останній встановив межі земельних ділянок в натурі на місцевості, що ним і було зроблено.

В ході встановлення даних меж було підтверджено той факт, що ОСОБА_2 незаконно зайняла землю у бік вулиці, однак відповідач з цим не погоджується, добровільно звільнити землю та перенести свій паркан відмовляється.

ОСОБА_3 також зазначила, що зверталась до Світловодського міського голови із заявою про порушення її прав, у зв'язку з чим була створена комісія, яка перевірила зазначені обставини та було складено акт, в якому підтверджено самовільне захоплення земельної ділянки відповідачем.

ОСОБА_3 зазначила, що оскільки ОСОБА_2 добровільно захоплену земельну ділянку не звільнила, то просила суд усунути перешкоди у здійсненні права на користування земельною ділянкою, розташованою за адресою м. Світловодськ АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_2 звільнити самовільну зайняту ділянку за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати ОСОБА_2 перенести за свій рахунок паркан, що виходить на АДРЕСА_1 на відстань 1,1 метра на протязі всієї довжини земельної ділянки.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.08.2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що межі земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 знаходяться по прямій лінії без відступу земельної ділянки ОСОБА_2 в бік АДРЕСА_1

Суд першої інстанції зазначив, що згідно фотознімків, які долучені до справи, паркан ділянки, яку займає ОСОБА_2, виступає в бік АДРЕСА_1 як по відношенню до паркана ОСОБА_4, так і по відношенню до паркана ОСОБА_3 при цьому, стовп ЛЕП знаходиться на АДРЕСА_1 а не на огородженій території ОСОБА_4

Суд першої інстанції зазначив, що згідно досліджуваного судом копії акту роботи комісії по розгляду заяви ОСОБА_3 щодо вирішення спірних питань та встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, комісія встановила, що власник земельної ділянки НОМЕР_1 в садовому товаристві «Хвиля» ОСОБА_2 самовільно захопила частину проходу між даними ділянками на відстань від 1,1~1,4 метра на протязі всієї довжини своєї ділянки.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно ч. 1, 3 ст. 158 Земельного Кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Суд першої інстанції встановив, що згідно ч. 5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Суд першої інстанції зазначив, що вказане рішення комісії ОСОБА_2 в суді не оскаржувала.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно досліджуваного інженерно-геодизичного вишукування (а.с.71) стовп ЛЕП знаходиться поза межами земельної ділянки ОСОБА_4 Крім того, згідно цього ж вишукування огорожа земельної ділянки ОСОБА_2 виступає в бік земель загального користування, по відношенню до огорожі ОСОБА_4

Суд першої інстанції зазначив, що згідно ст. 76 ЗК України землями енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі об'єкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під об'єкти транспортування електроенергії до користувача. Землі енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі встановлюються охоронні зони.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про землі енергетики та правових режим спеціальних зон енергетичних об'єктів» Спеціальні зони об'єктів енергетики зазначаються у схемах

землеустрою і техніко-економічному обґрунтуванні використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), іншій визначеній законом документації із землеустрою.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209 «Про затвердження правил роботи електричних мереж» визначений правий режим охоронних зон повітряних ліній електропередач.

Суд першої інстанції зазначив, що Наказом Державного комітету по земельним ресурсам № 43 від 04.05.1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» визначено, що в технічній документації зі складання державного акту повинні бути зазначені обмеження у використанні земельної ділянки, про що також робиться відмітка і у державному акті.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що стовп ЛЕП не знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_4, тому паркан ОСОБА_2 повинен бути розташований на одній ліній із парканом ОСОБА_4

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до ст. 212 Земельного Кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам права.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних , свобод чи інтересів. У випадках встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового спору є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном-зокрема земельною ділянко.

ОСОБА_3 в позовній заяві зазначила, що у неї виник спір з ОСОБА_2 у зв'язку з тим , що остання самовільно захопила частину земельної ділянки, яка є проїжджою частиною і тим самим перешкоджає їй користуватись автомобільним транспортом , зокрема у доставці будівельних матеріалів та добрив до її земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником 389 кв.м. земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 в м. Світловодськ, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 8).

Відповідач по справі є власником земельної ділянки площею 503 кв.м. яка розташована в СТ «Хвиля» АДРЕСА_3 м. Світловодськ Кіровоградської області.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що відповідач по справі самовільно захопила частину земельної ділянки шляхом перенесення паркану в бік вулиці посилаючись при цьому на акт роботи комісії по розгляду заяви ОСОБА_3, щодо вирішення спірних питань та встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 28.05.2014 року , копію генерального плану садового товариства «Хвиля», копію технічної документації із землеустрою, акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі відповідно до яких земельні ділянки ОСОБА_3, ОСОБА_2.ОСОБА_4 знаходяться по прямій лінії без відступу земельної ділянки ОСОБА_2 в бік АДРЕСА_1

Однак суд першої інстанції не звернув увагу, що як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами по справі виник в частині користування землями загального користування, тобто частиною земель , які розмежовують земельні ділянки. Спір між позивачем та відповідачем в частині меж між їхніми земельними ділянками відсутній.

Суд першої інстанції при розгляді справи не встановив, хто є власником земель які роз'єднують земельні ділянки і для яких цілей вони використовуються (для проїзду, проходу чи мають інше призначення ) і які розміри зазначених земель повинні бути відповідно до генерального плану садового товариства «Хвиля» і чиї права будуть порушені , якщо буде встановлено , що відповідач самовільно захопив зазначені землі.

Суд першої інстанції визнав, належним доказом на підтвердження позовних вимог, акт від 28.05.2014 року, затверджений міським головою ОСОБА_5 яким було встановлено, що власник земельної ділянки розташованої в садовому товаристві «Хвиля» за НОМЕР_1 самовільно захопив частину проходу між даними ділянками на відстань від 1.1-1.4 м. на протязі всієї довжини своєї ділянки.

Однак такий висновок суду є необґрунтованим оскільки в зазначеному акті комісія дійшла висновку, що ОСОБА_2 необхідно звільнити самовільно захоплену земельну ділянку при цьому комісія не зазначила яку конкретно земельну ділянку необхідно звільнити і яким чином комісією було встановлено , що порушуються законні права позивача по справі.

З матеріалів справи вбачається, що обміри земельної ділянки , яка перебуває у власності відповідача комісією не проводились, як і не було встановлено розміри земельної ділянки по ширині, яка роз'єднує земельні ділянки і яку, по висновку комісії , самовільно захопив відповідач по справі.

Встановлені обставини ставлять під сумнів висновок суду першої інстанції , що відповідач самовільно захопив частину земель які йому не належать і своїми діями порушив права позивача в частині користування зазначеним проїздом . зокрема користування автомобільним транспортом.

Також з матеріалів справи вбачається , що суд першої інстанції в порушення ч. 4 статті 10 ЦПК не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Суд першої інстанції зобов'язаний був відповідно до зазначеної норми процесуального права роз'яснити сторонам про можливість проведення експертних досліджень в частині самовільного захоплення земель які є предметом судового розгляду.

Також з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки розглядав справу в частині розміщення об'єктів(стовпів) транспортування електроенергії , що не було предметом даного спору.

Колегія судді приймаючи до уваги встановлені обставини дійшла висновку, що суд першої не визначився з належним предметом спору , не встановив дійсні обставини по справі, не перевірив та не дав належної оцінки доказам, наданих сторонами по справі на підтвердження позовних вимог та заперечень проти позовних вимог та не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Також з матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги не підтверджується належними та допустимими доказами.

Позивачем в позовній заяві ставиться питання про усунення перешкод у здійсненні права на користування земельною ділянкою, розташованою за адресою м. Світловодськ АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_2 звільнити самовільну зайняту ділянку за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати ОСОБА_2 перенести за свій рахунок паркан, що виходить на АДРЕСА_1 на відстань 1,1 метра на протязі всієї довжини земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 є власником земельної ділянки площею 503 кв.м. у межах згідно з планом . Земельна ділянка розташована СТ «Хвиля» АДРЕСА_3 м. Світловодськ Кіровоградської області.

Встановлені обставини свідчать , що відповідач на законних підставах користується даною земельною ділянко, докази які б спростовували зазначене і підтверджували , що відповідач самовільно захопив зазначену земельну ділянку в матеріалах справи відсутні.

Не знайшли свого підтвердження і докази позивача, що відповідач шляхом перенесення паркану збільшив розмір земельної ділянки яка перебуває у його власності.

В матеріалах справи знаходиться довідка видана 15.06.2015 року головою садового товариства «Хвиля» з якої вбачається, що керівництво садового товариства немає претензій до ОСОБА_2 в частині незаконного захвату садової ділянки НОМЕР_1 оскільки граничні межі її ділянки збігаються з межами генерального плану садового товариства.

З копії генерального плану СТ «Хвиля» вбачається, що земельні ділянки ОСОБА_2, ОСОБА_4 . мають зміщення в бік частини яка розмежовує земельні ділянки і не знаходять на одній прямій лінії з іншими земельними ділянками.

Посилання позивача на інженерно - геодезичні вишукування(а.с.71) як на належний доказ на підтвердження позовних вимог, колегією суддів не може бути визнаний як належний, оскільки в даних вишукуваннях не міститься висновку відносно проведеного дослідження, відповідно пояснення позивача в цій частині ґрунтуються на припущеннях.

Посилання позивача , як на належні докази, на фото на яких відображено земельні ділянки з фрагментами паркану, які на думку позивача підтверджують, що відповідач самовільну частково захопив земельну ділянку, яка є проїздом є необґрунтованими, так як зазначені фото не дають можливості зробити обґрунтований висновок, чи правомірно встановлений паркан зображений на фото.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Встановлені обставини свідчать , що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до частини 1 п. 4 ст. 309 ЦК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних відмовити у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 309, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.08.2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зобов'язання звільнити самовільно захоплену земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: