Справа № 307/526/15-ц
Провадження № 2/307/599/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення 786825.46 грв. Під час розгляду справи він змінив позовні вимоги і просить стягнути на його користь з відповідача 27957.69 доларів США. Посилається на те, що відповідно до договору позики від 19.12.2011 року ОСОБА_3 позичив від нього 88000 грв., що на момент укладення договору за офіційним валютним курсом Національного банку України становило 11013.90 доларів США із строком повернення до 10.02.2012 року. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав і обумовлені угодою гроші у вказаний термін повністю не повернув. За той період коли справа знаходилася на розгляді в суді він повернув йому лише 5000 доларів США. Пунктами 1 та 5 договору позики передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві повну суму позики, яка на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові 11013.90 доларів США за офіційним курсом НБУ на день передачі грошей. У разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобов'язується повернути суму грошей еквіваленту 11013.90 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Термін прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором позики на день пред'явлення позову становить 36 місяців (період з 10.02.2012 р. по 09.02.2015 р.). Отже, відповідно до п. 9 вказаного договору відповідач повинен сплатити йому пеню за 36 місяців, тобто до дня звернення до суду з позовом у сумі 19825.02 доларів США, а за період з 10.02.2015 р. по день розгляду справи (7 місяців) у сумі 2104.87 доларів.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Під час розгляду справи суд встановив, що 19.12.2011 р. між ОСОБА_2 (позикодавцем) та ОСОБА_3 (позичальником) було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, згідно якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 88000 грв., що були еквівалентом 11013.90 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення цього договору, а позичальник зобов'язався повернути повну суму позики, яка на день остаточного розрахунку мала відповідати еквівалентові 11013.90 доларів США.

Згідно з правовою позицією, викладеною Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, застосування якої в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Оскільки відповідач в обумовлений строк борг не повернув, у позивача виникло право їх стягнення в судовому порядку. Станом на 30.09.2015 р. відповідач повернув позивачу 5000 доларів США, отже заборгованість становить 6013.90 доларів США. Відповідно до умов договору пеня складає 21929.8 доларів США.

Однак, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Приймаючи до уваги, що заборгованість відповідача виникла, у тому числі і в результаті світової фінансової кризи, що є загальновідомим фактом, суттєвого підвищення курсу долара по відношенню до гривні, право на звернення до суду в позивача виникло ще в лютому 2012 р., однак він подав заяву аж у лютому 2015 р., що сприяло нарахуванню такої великої пені, суд вважає, що визначений позивачем розмір пені за не виконання зобов'язань за договором у сумі 21929.89 доларів США слід зменшити до 6000 доларів США.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором повинен становити 12013.90 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 6013.90 доларів США та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 6000 доларів США, яку з нього слід стягнути на користь банку.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 3775.8 грв.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 551, 616, 1046, 1047 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 дванадцять тисяч тринадцять доларів 90 центів США та три тисячі сімсот сімдесят п'ять гривень 80 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Тячівського районного суду від 26.02.2015 року у вигляді арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 після закриття виконавчого провадження по цьому рішенню у зв'язку з його виконанням.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.