Справа № 461/6288/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. Провадження № 22-ц/783/5851/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

представників ВДВС Миколаївського РУЮ - Зубарєва А.А., Марутяка О.І.,

ОСОБА_11.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 06 липня 2015 року про надання дозволу на примусове проникнення,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської надано дозвіл відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції на примусове проникнення у житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 для примусового виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області №447/482/14-ц про зобов'язання батька ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_9.

Ухвалу суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_7., ОСОБА_8.

В апеляційній скарзі, зазначають, що з ухвала є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказують на те, що розгляд питання про проникнення у їх житловий будинок був проведений без їх участі. Вважають, що виконання рішення зобов'язального характеру повинно проводиться в порядку ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», а не в порядку ст.77 цього ж Закону, яке стосується відібрання дитини. Просять скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 06.07.2015 року та постановити нову, відмовивши ВДВС Миколаївського РУЮ у наданні дозволу на примусове проникнення у житловий будинок АДРЕСА_1. Також, просять винести окрему ухвалу відносно: державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ Марутяка Олега Ігоровича, начальника ВДВС Миколаївського РУЮ Зубарєва Анатолія Анатолійовича, а судові витрати покласти на ВДВС Миколаївського РУЮ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні у ВДВС Миколаївського РУЮ перебуває виконавче провадження ВП №47533516 з виконання виконавчого листа №447/482/14-ц(а.с.3), виданого 08.05.2015р. Миколаївським районним судом Львівської області про зобов'язання батька ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_9.

14 травня 2015р. державним виконавцем Марутяком О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику термін для добровільного виконання у строк до 21.05.2015р.(а.с.4) Вказана постанова скерована боржнику поштовою кореспонденцією з повідомленням про вручення, однак така отримана останнім не була і повернулась за закінченням терміну зберігання(а.с.7)

Державним виконавцем неодноразово, з метою вручення постанови про відкриття виконавчого провадження, здійснювались виходи за місцем проживання боржника, зазначеного у виконавчому листі, однак останній був відсутній про що складені відповідні акти(а.с.9-10)

02 червня 2015р. державним виконавцем було ознайомлено боржника ОСОБА_2 із постановою про відкриття виконавчого провадження, надано термін для добровільного виконання до 09.06.2015р. та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, про що складено відповідний акт(а.с.12)

У зв'язку із невиконанням без поважних причин рішення суду та вимог державного виконавця (Акти державного виконавця від 10.06.2015р. і 15.06.2015р. (а.с.13,15)) на боржника ОСОБА_2 було накладено штраф в порядку ст.ст.11,89 Закону України «Про виконавче провадження» та винесено подання про внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне провадження»(а.с.17-18)

18 червня 2015р. державний виконавець скерував сторонам виконавчого провадження повідомлення про примусове виконання рішення суду на 25.06.2015р., однак при виході за адресою зазначеною у виконавчому документі, де проживає дитина ОСОБА_10, якого боржник зобов'язаний був передати матері, хвіртка і вікна зачинені, про що складений відповідний акт.(а.с.22)

Враховуючи те, що боржник відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний утриматись від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, то державний виконавець 06 липня 2015р. звернувся в суд із поданням про примусове проникнення до житла, в якому перебуває дитина з метою виконання рішення суду.

Задовольняючи вищезгадане подання, суд першої інстанції керуючись ст.376 ЦПК України, виходив з того, що рішення про повернення дитини матері не виконано, а тому подання є підставне та підлягає до задоволення.

Однак, погодитись з таким висновком суду не можна виходячи із наступного.

Відповідно до резолютивної частини рішення Миколаївський районний суд Львівської області вирішив: зобов'язати батька ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_9.

Зазначене рішення не містить висновку про необхідність відібрання дитини у ОСОБА_2

При розгляді подання про примусове проникнення до житла, в якому перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання, суд першої інстанції не встановив, які норми права регулюють спірні правовідносини.

Так, вказане подання органу державної виконавчої служби направлене на виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області №447/482/14-ц про зобов'язання батька ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_9.

У ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. У ч. 2 та ч. 3 вказаної статті зазначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Іншого порядку виконання рішення, за яким боржник зобов'язується особисто вчинити певні дії Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено.

Посилання на ст. 77 названого Закону не є правильним, оскільки вказана стаття регулює порядок виконання рішення про відібрання дитини. Однак, рішення про відібрання у ОСОБА_2 сина ОСОБА_10 у даному провадженні не ухвалювалося і на примусове виконання таке рішення не передавалося.

За своєю правовою природою зобов'язання боржника вчинити певні дії та відібрання дитини є різними, а у контексті ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження - це сукупність дій і правовідносин, що виникають і реалізуються в процесі примусового виконання, окрім іншого, судових рішень.

У даному випадку підставою для відкриття виконавчого провадження відповідно до ст.19 названого Закону було саме рішення Миколаївського районного суду Львівської області про зобов'язання батька ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_9 і не інше судове рішення.

А відтак, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника у якої знаходиться дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, фактично змінюють резолютивну частину зазначеного судового рішення. Чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачена можливість зміни судового рішення у порядку його виконання.

Згідно ч.1 п.2 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала постановлена всупереч норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання про надання дозволу на примусове проникнення у житловий будинок .

Керуючись ст.303, п.2 ч.2 ст.307, 312, 313, ч.1 п.6 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 06 липня 2015 рокупро надання дозволу на примусове проникнення - скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання про надання дозволу на примусове проникнення у житловий будинок за адресою: Миколаївський район Львівської області АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

С.А. Шашкіна