Номер провадження: 22-ц/785/9769/15
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі :

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Сватаненко В.І.

- Черевко П.М.

при секретарі - Фабіжевській Т.С.

з участю: представника ОСОБА_3- ОСОБА_4, представника ОСОБА_5-ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, заінтересована особа - Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини , -

встановила:

23 червня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті його батька ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки та домоволодіння по АДРЕСА_1. Вказане спадкове майно було предметом спору між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, у зв'язку з чим батько позивача звертався до суду. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_7.) задоволена частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2011 року скасоване, ухвалено нове рішення, яким позивні вимоги ОСОБА_5 - правонаступника ОСОБА_7 задоволені частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину будинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину будинку , що розташований по АДРЕСА_1.

Визнаний нікчемним державний акт на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1. Виділено в користування сторін вказану земельну ділянку відповідно до висновку експерта.

З метою прийняття спадщини, він звернувся до Біляївської нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька, як спадкоємець першої черги, яка складається з ? частини будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, які відповідно до рішення суду є власністю відповідачки. Але йому було відмовлено у прийнятті заяви у зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку прийняття спадщини (шість місяців), а також у зв'язку з тим, що в свідоцтві про його народження невірно записано прізвище батька. Позивач посилається на те, що вказаний строк ним було пропущено з поважних причин, а саме у зв'язку з тим, що його та його родичів ввела в оману ОСОБА_5, вказуючи, що вона не має ніяких зазіхань на майно позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовні вимоги у повному обсязі, вказуючи, що відсутні підстави для поновлення строку на прийняття спадщини.

Представник Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що зазначена позивачем у заяві причина пропуску строку для подання ним заяви про прийняття спадщини не є поважною, оскільки не пов'язана з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для останнього на вчинення вказаних дій.

Розглядаючи справу по суті, судовою колегією на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2013 р. встановлені наступні фактичні обставини справи, які у відповідності до ст. 61 ч.3 ЦПК України не потребують доказування, а саме: 08 квітня 1971 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 За час шлюбу сторони спільно побудували житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_1, що була виділена ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Нерубайської сільської ради депутатів трудящихся Біляївського району Одеської області від 17.12.1973 року.

15 вересня 1996 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був розірваний за рішенням суду.

15 листопада 1997 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_1, актовий запис № 303 (а.с.231).

25 березня 2004 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок.

На підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29 квітня 2004 року № 39219 в липні 2004 року відповідачка отримала державний акт на спірну земельну ділянку серії НОМЕР_2.

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, поділ будинку, який був набутий під час шлюбу, визнання недійсним державного акту на землю, та виділ в користування частини земельної ділянки, на якій розташований будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, актовий запис № 1178.

У листопаді 2010 року ОСОБА_5 подала заяву до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а.с.228). Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

Листом від 26.11.2010 року державний нотаріус відмовив відповідачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на нього за померлим чоловіком.

Ухвалою суду ОСОБА_5 залучена до участі у справі як правонаступник.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4-відмовлено (а.с.8).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2011 року скасовано.

Ухвалено по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5, правонаступника ОСОБА_7, задоволені частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та виділено їй в натурі відповідно судово-будівельної експертизи приміщення: 1-1 житлове, 1-2 житлове, 1-3 коридор, 1-8 кладова, С- сарай, Н-2 -навіс, У- вбиральня, Д - душова, Ц - цистерна, К - калитка, Б - водопровідний колодязь на загальну суму 17970 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1 та виділено їй в натурі приміщення: 1-4 житлове, 1-5 житлове, 1-6 прихожа, 1-7 кухня, 1-9 санвузол, 1-10 котельня, Н-1 навіс, 1 мощення, 1-3 огорожа, В - ворота, на загальну суму 18678 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 354 грн., як різницю в вартості часток.

Вхід у виділену частину будинку для ОСОБА_5 здійснено через існуючі двері 1-6, для ОСОБА_4 через існуючі вхідні двері у приміщенні 1-7.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 різницю у вартості по переобладнанню у сумі 312,5 грн..

Визнаний нікчемним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 19.07.2004 року.

Виділено у користування ОСОБА_5 земельну ділянку, яка прилягає до виділеної їй частини будинку відповідно судово-будівельної експертизи по другому варіанту (додаток № 3).

Виділено у користування ОСОБА_4 земельну ділянку, яка прилягає до виділеної їй частини будинку відповідно судово-будівельної експертизи по другому варіанту (додаток № 3).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2014 року рішення апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2013 року - було відмовлено (а.с. 48-50).

Також судовою колегією встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Серії НОМЕР_4 від 16.04.2015 року ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності на ? частину спірного житлового будинку (а.с. 51-52).

26 травня 2015 року позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7

Нотаріус листом від 08 червня 2015 року роз'яснив позивачу, що йому необхідно особисто з'явитися в нотаріальну контору та оформити відповідну заяву про прийняття спадщини та надати зазначену заяву до Біляївської районної державної нотаріальної контори.

Також нотаріус повідомив позивача, що він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 та в наданих документах є розбіжності, а саме в свідоцтві про смерть батька його прізвище вказане «Габрієлян», а в свідоцтві про народження позивача прізвище батька вказане як «Габриєлян».

Позивач звертаючись до суду обґрунтував свій позов тим, що відповідачка під час проведення сорокаденних поминок його сестри ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2., ввела їх в оману, заявивши, що дітям та онукам не потрібно подавати відповідні заяви та приймати спадщину по закону, оскільки в неї не має ніяких зазіхань на їх майно.

Таким чином, позивач посилається на правову необізнаність та те, що не було невизначеності між спадкоємцями хто буде приймати спадщину.

Але судова колегія вважає, що вказана обставина не може бути визнаною поважною щодо пропуску строку для прийняття спадщини з наступних підстав.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Відповідно до п. 24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Суд першої інстанції вирішуючи спір вірно прийшов до висновку, що обставини , на які посилається позивач як на підставу поважності пропуску строку позивної давності, не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій що до прийняття спадщини.

Також судова колегія звертає увагу, що на момент відкриття спадщини існував спір щодо спадкового майна, який було закінчено рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2013 року на користь відповідачки, а тому у позивача не було підстав вважати, що відповідачка відмовляється від спадкового майна.

Довід апеляційної скарги про те, що спадщина повинна бути поділена між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, ОСОБА_5, його племінницею - ОСОБА_10 (донька померлої сестри позивача ОСОБА_8.) та його матір'ю ОСОБА_4 не заслуговують на увагу з наступних підстав.

По-перше, позивач не заявляв таку вимогу у суді першої інстанції, а тому у відповідності до ст. 11 ЦПК України вона не була предметом розгляду суду першої інстанції. По-друге, повнолітні особи, які мали право на спадщину , не вчинили дій щодо подання заяви про прийняття спадщини у відповідності до ч.1 ст. 1269 ЦК України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко