Справа № 2-п-489/46/2015
У Х В А Л А

25 вересня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальової С.В.,

за участю заявника-відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2014 року, ухваленого по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто 265000 грн. боргу, 12587 грн. 50 коп. три проценти річних за прострочення грошового зобовязання, 3975 грн. індексу інфляції, а всього 281562 грн. 50 коп.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, у звязку з чим не міг дати свої пояснення по суті позовних вимог, судом у справі не було зясовано всіх фактичних обставин, внаслідок чого суд ухвалив рішення, яке, на його думку є необґрунтованим.

В судовому засіданні заявник та його представник вимоги про перегляд заочного рішення суду підтримали, просили скасувати судове рішення та переглянути його в загальному порядку. Відповідач посилався на те, що укладення самого договору позики, факту отримання коштів за ним та написання розписки він не оспорює, але насправді між сторонами існували інші правовідносини, повязані з корпоративними правами та кошти ОСОБА_4 були внесені ним до товариства, яке знаходиться в іншій країні, а саме в Болгарії.

Представник позивача проти скасування заочного рішення заперечував.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто 265000 грн. боргу, 12587 грн. 50 коп. три проценти річних за прострочення грошового зобовязання, 3975 грн. індексу інфляції, а всього 281562 грн. 50 коп.

Судом встановлено, що на теперішній час заочне рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05.06.2014 року виконано в примусовому порядку Ленінським відділом ДВС в повному обсязі. Зазначені обставини підтвердили учасники процесу в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки про виклик ОСОБА_1 в судове засідання направлялися за зареєстрованим місцем його проживання та за вказаною позивачем адресою АДРЕСА_1.

Згідно відповіді САДР УДМС в Миколаївській області від 9 квітня 2014 року відповідач зареєстрований за даною адресою з 01.02.2002 року.

Судова повістка про виклик на 5 червня 2014 року була повернута до суду з відміткою: «Повернуто за закінченням терміну зберігання». Копії заочного рішення та інших процесуальних документів у справі були направлені відповідачу за тією ж адресою. Проте, усі поштові відправлення були повернуті до суду з відміткою: «Повернуто за закінченням терміну зберігання».

Саме цю адресу відповідач ОСОБА_1 вказав і у своїй заяві про перегляд заочного рішення.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 про розгляд цивільної справи повідомлявся судом належним чином, а надані на спростування рішення суду докази не мають істотне значення для вирішення даної справи, суд приходить до висновку, що заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 209, 231, 232 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2014 року, ухваленого по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Розяснити відповідачу ОСОБА_1 право на оскарження даного заочного рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Спінчевська