Справа № 580/669/15-ц
Номер провадження 2/580/260/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі Івановій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області, приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним;

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 1998 року по 2009 рік вони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення залишилася проживати з матірю. В послідуючому вони з відповідачкою домовилися, що він відмовиться на користь доньки від належної йому на праві власності квартири № 57, розташованої в будинку № 199 по вул. Гастелло м. Лебедин Сумської області, придбаної за час шлюбу з ОСОБА_2, в рахунок аліментів. Відповідний договір був укладений влітку 2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_3 Однак, у 2014 році по справі за позовом ОСОБА_2 Лебединським райсудом було ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_4. Відповідачка відмовилася надавати з цього приводу будь-які пояснення, а в нотаріуса він довідався, що укладений договір є договором дарування, а не договором про припинення права на аліменти у звязку із набуттям права власності на нерухоме майно. ОСОБА_1 вважає, що договір дарування приховує інший правочин, який фактично відбувся, а тому він просив визнати його удаваним, визнати, що між ним і ОСОБА_2 мають місце відносини, які регулюються правилами щодо правочину - договору про припинення права на аліменти у звязку із набуттям права власності на нерухоме майно та стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав.

Відповідачка та її представник проти позову заперечили, пославшись на те, що позивач повинен був довести факт укладення правочину, який на його погляд є удаваним, спрямованість волі сторін в даному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, а також настання між сторонами інших прав та обовязків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Однак, ОСОБА_1 не надав суду доказів, що свідчили б про настання підстав для визнання договору дарування удаваним правочином. Тому у задоволенні позову просили відмовити.

Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області при ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

Третя особа - приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_3 в наданих поясненнях вказав, що на час посвідчення правочину між позивачем та його донькою, в інтересах якої діяла її матір, йому було відомо про те, що сторони домовилися між собою про оформлення саме договору дарування нерухомого майна, а якби вони домовилися про укладення договору про припинення права на аліменти у звязку із набуттям права власності на нерухоме майно, то саме такий правочин і був би посвідчений. Зміст договору дарування, який підписали ОСОБА_1 та ОСОБА_2, їм був зрозумілий, наслідки такого правочину розясненні і вони жодних зауважень з цього приводу не мали. Тому він просив у задоволення позову відмовити.

Свідок ОСОБА_5, допитана в судовому засіданні, показала, що син у свій час купив квартиру. Після сімейного конфлікту він подарував квартиру дочці. З його слів вона знає, що після розлучення з дружиною квартиру він подарував в рахунок аліментів. Однак, коли в нього були кошти він завжди давав їх на утримання дочки.

Свідок ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні, показала, що після розлучення з дружиною ОСОБА_1 залишив квартиру дитині і дружині. Він відмовився від своєї частки в рахунок аліментів.

Свідок ОСОБА_7, допитана в судовому засіданні, показала, що коли після розлучення постало питання про розподіл майна, то було вирішено квартиру подарувати дочці щоб майно не ділити між подружжям. Також вирішили те, що аліменти позивач буде сплачувати добровільно. Що квартира передається в рахунок сплати аліментів вона нічого не знає.

Свідок ОСОБА_8, допитана в судовому засіданні, показала, що коли вона перебувала вдома у подружжя ОСОБА_1, то чула розмову між ними про те, щоб не ділити квартиру між подружжям її було вирішено подарувати дочці, що в послідуючому і зробили. Що квартира дарується в рахунок сплати аліментів їй нічого не відомо. Також ОСОБА_1 сказав, що буде добровільно платити аліменти. Дружина погодилася, вказавши, що не подаватиме на аліменти поки він кошти платитиме добровільно. Однак, згодом він перестав надавати допомогу.

Вислухавши учасників судового провадження, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, повязані зі спорами щодо укладення правочинів, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено наступне.

26.09.1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з свідоцтв (а.с. 5).

27.02.2009 року сторони розлучилися, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 7).

Після розлучення дитина залишилася з матірю та проживає з нею й на даний часу.

23.06.2009 року приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_3 було посвідчено договір дарування квартири (а.с. 35), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діяла від імені своєї малолітньої дочки ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_1 безоплатно передав у власність дочці, належну йому на праві власності квартиру № 57, розташовану в будинку № 199 по вул. Гастелло в м. Лебедин Сумської області.

06.10.2014 року Лебединським райсудом розглянуто справу за позовом ОСОБА_2 та ухвалено рішення (а.с. 8), яким стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дочки.

ОСОБА_1 в своєму позові посилається на те, що від своїх прав на квартиру, яку свого часу подарував дочці, він відмовився в рахунок аліментів на її утримання. Оскільки відповідачка порушила існуючі між ними домовленості, досягнуті до укладення договору дарування, і за її позовом суд стягнув з нього аліменти на утримання дочки, то вважає, що його права порушені. Договір дарування від 23.06.2009 року на його погляд є удаваним, бо насправді приховує інший правочин - договір про припинення права на аліменти у звязку із набуттям права власності на нерухоме майно.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердили те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від квартири в рахунок аліментів на утримання доньки.

Однак, суд не може погодитися з такими доводами позивача і вважає їх не обґрунтованими, а покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, так як спростовуються показами інших свідків, допитаних в судовому засіданні, та матеріалами справи в їх сукупності.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд приймає до уваги те, що при укладенні договору нотаріусом було розяснено сторонам умови та зміст вчинюваного ними правочину.

Так, з оспорюваного договору дарування (а.с. 35) вбачається те, що ОСОБА_1, підписавши даний правочин, ствердив те, що він розуміє значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтвердив дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не має характеру фіктивного та удаваного правочину (п. 9 договору).

Сторони ствердили те, що розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованого (в особі представника) вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру (п. 11 договору).

Також ствердили сторони, що проект цього договору прочитаний і схвалений ними до його посвідчення, зміст цього договору їм зрозумілий, питань, які залишилися б незясованими для них, немає (п. 17 договору).

Усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного, ОСОБА_1 підписав договір дарування, засвідчивши тим самим свої наміри саме подарувати квартиру.

Перед укладенням договору дарування ОСОБА_1 вирішував питання щодо надання йому згоди на підписання даного правочину. Рішенням Лебединської міської ради № 146 від 17.06.2009 року (а.с. 45) позивачеві було надано згоду на підписання договору дарування, а не якогось іншого правочину. З спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 38) вбачається, що 23.06.2009 року вони дали згоду на прийняття в дар їх малолітньою дитиною дочкою ОСОБА_4 квартири № 57, розташованої в будинку № 199 по вул. Гастелло м. Лебедин Сумської області, та посвідчення саме договору дарування.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні також ствердили те, що подружжя ОСОБА_4 вирішили подарувати квартиру дочці, що в послідуючому і зробили.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд враховує й той факт, що у 2014 році під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 не посилався на наявність якихось домовленостей між ним та ОСОБА_2 щодо передачі квартири в рахунок сплати даних аліментів, а навпаки в судовому засіданні проти позову не заперечив та вказав, що згоден сплачувати аліменти на утримання доньки, що вбачається з рішення суду (а.с. 8).

Отже, у судовому не було встановлено те, що позивач, укладаючи договір дарування квартири, мав намір досягнути інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що визначені даним договором. ОСОБА_1 діяв при здоровому розумі, вільно, на власний розсуд, без фізичного чи психічного примусу.

Тому суд не вбачає підстав для визнання такого договору удаваним.

Оскільки в судовому засіданні не було добуто доказів на підтвердження того, що договір дарування є удаваним, то задоволенню також не підлягають і вимоги про визнання відносин, які склалися між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, такими, що регулюються правилами щодо правочину - договору про припинення права на аліменти у звязку із набуттям права власності на нерухоме майно.

Тому у задоволенні вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. 10, 15, 30, 60, 88, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 202, 235, 626, 627, 638, 717, 719 ЦК України;

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області, приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні підчас проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Чхайло О. В.