Номер провадження: 22-ц/785/7344/15
Головуючий у першій інстанції Бростовська Н. О.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Швець В.Ф.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд.50; адреса для листування: 65125, м.Одеса, вул.Успенська, буд.22-а), розрахунковий рахунок №3111, МФО 305299, заборгованість за кредитним договором №ODSARК05780001 від 23.01.2007р. станом на 21.07.2014р. в сумі 27504,51грн., у тому числі: заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 15505,50 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1080,00 грн. і пеня в сумі 10919,01 грн., а також стягнуто судовий збір.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Савранського районного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було достовірно встановлено, що 23 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ODSARК05780001, згідно якого позивач (за договором - банк) надав відповідачу (за договором - позичальник) строковий кредит у розмірі 5 000,00 грн. на купівлю ТНС зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк з 23 січня 2007 року по 23 січня 2008 року, а відповідач зобов'язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом щомісячними платежами в сумі 534,63грн., що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії в період з 23 по 28 число кожного місяця (п.п.1.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 3.1, 3.2 кредитного договору).

Згідно судового наказу, виданого Савранським районним суду Одеської області від 24 березня 2008 року по справі №2-н-18/2008р., з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2007 року в розмірі 9 268,34грн., яка була погашена відповідачем лише 27 червня 2013 року, що підтверджується довідкою відділу Державної виконавчої служби Савранського районного управління юстиції Одеської області від 17 лютого 2015 року №03-570.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №ODSARК05780001 від 23 січня 2007 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_2, станом на 21 липня 2014 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 63 799,34грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15 505,50грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1080,00грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 47 213,84грн., яка нарахована за період з 23 березня 2007 року по 21 липня 2014 року.

З вказаної суми заборгованості віднімається сума у розмірі 9 268,34грн., яка була стягнута з відповідача на підставі судового наказу Савранського районного суду від 24 березня 2008р., різниця заборгованості складає 54 531,00грн.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Сама по собі наявність рішення суду про стягнення боргу, яке не виконується боржником, не є підставою вважати зобов'язання припиненим, не позбавляє права банку на звернення до суду з позовом про стягнення процентів та штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов'язання.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За встановлених обставин справи та з урахуванням вищенаведених норм, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач зобов'язався здійснити погашення заборгованості за кредитом в строк до 23 січня 2008 року, але свої зобов'язання в добровільному порядку не виконав, кредитну заборгованість в сумі 9 268,34грн. погасив в примусовому порядку на підставі судового наказу від 24 березня 2008 року лише в червні 2013 року та до теперішнього часу в повному обсязі не виконав свої зобов'язання з оплати заборгованості по процентам і комісії за користування кредитом.

При цьому, судом правомірно застосовано до вимог про стягнення пені положення ч.3 ст.267 ЦК України на підставі заяви сторони у спорі та стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за один рік до дня звернення до суду з позовом, що згідно вищевказаного розрахунку заборгованості становить 10 919,01грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість повністю погашена виконанням судового наказу Савранського районного суду від 24 березня 2008р є неспроможними.

Так, за роз'ясненнями п. 9,17 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» N 5, від 30.03.2012 року, наявність судового рішення про звернення стягнення не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від виконання зобов'язання за кредитним договором, як і наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке не виконане, не може бути перешкодою для звернення стягнення на майно, передане в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 04.09.2013 року № 6-73 цс 13 року.

Згідно останньої правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України 23.09.2015 року по цивільній справі № 6-1206цс15, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання процентів за договором та штрафних санкцій, після його ухвалення, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, враховуючи срок виконання судового наказу (червень 2013 року), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заявлених банком вимог про стягнення заборгованості по процентам і комісії за користування кредитом.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані, тому висновків суду не спростовують

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307,308,314,315, 317 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова