АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/4606/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 625/340/14-ц Лосєв Д.К.
Категорія: право власності Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Бурлака І.В.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 22 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом прокурора Краснокутського району Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Гутянське лісове господарство» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Реєстраційна служба Краснокутського районного управління юстиції Харківської області про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року прокурор Краснокутського району Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Гутянське лісове господарство» звернувся до суду із позовом, в подальшому уточненим, в якому вказував на те, що рішенням Виконавчого комітету Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 23 травня 2008 року № 54 гр. ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області. 17 вересня 2008 року голова Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області Макаренко М.П. видав ОСОБА_3 довідку, в якій зазначено, що жилий будинок, який будує остання, знаходиться за вищевказаною адресою, на підставі чого РКП «Краснокутське БТІ» здійснено оформлення технічної документації на будівництво.

На підставі вказаної довідки, рішення Виконавчого комітету Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 23 травня 2008 року № 54 та технічного висновку РКП «Краснокутське БТІ» від 10.10.2008 року № 345, Виконкомом Качалівської сільської ради було прийнято рішення від 05.11.2008 року № 112 «Про оформлення за ОСОБА_3 права власності на жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 сел. Михайлівське» та 08.12.2008 року останній видано Свідоцтво про право власності на вказаний будинок.

Крім того, рішенням Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 23 травня 2008 року за № 356 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» гр. ОСОБА_5 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га. із земель сільськогосподарського призначення та на земельну ділянку площею 0,2500 га. із земель житлової та громадської забудови, яка розташована у с. сел. Михайлівське, АДРЕСА_1 для її подальшої приватизації.

21 травня 2010 року 37 сесією 5 скликання Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області прийнято рішення № 845-V «Про розгляд заяви громадянки України ОСОБА_3», яким затверджено вищевказану технічну документацію та гр. ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,2500 га., з них: 0,2500 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 2,00 га. - для ведення особистого селянського господарства, за адресою: сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення Качалівської сільської ради гр. ОСОБА_3 06 грудня 2010 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд серія НОМЕР_1 (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2) та Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,00 га. для ведення особистого селянського господарства серія НОМЕР_3.

Зазначені державні акти були зареєстровані у Краснокутському районному відділі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 51 та № 52, відповідно.

При цьому, проведеною прокурорською перевіркою було встановлено, що житловий будинок, право власності на який набула ОСОБА_3, не був новозбудованим, а був раніше побудований державною установою та з 1956 року знаходився на балансі ДП «Гутянське лісове господарство» за інвентарним № 1186, в зв'язку з чим ОСОБА_3 незаконно набула право власності на державне майно.

Також прокурорською перевіркою було встановлено, що земельні ділянки, які були передані у власність гр. ОСОБА_3, розташовані на території Костянтинівської селищної ради поза межами населеного пункту, а відтак Качалівська сільська рада не мала повноважень щодо розпорядження цими земельними ділянками, тим більше, що вони знаходяться в кварталах №№ 50-51 Краснокутського лісництва та перебувають у постійному користуванні ДП «Гутянське лісове господарство», як землі державного лісового фонду.

27 грудня 2010 року згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. за реєстраційним № 3167, гр. ОСОБА_3 відчужила житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою площею 0,2500 га., що розташовані по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, відповідачу ОСОБА_2, які перебувають у його володінні й по теперішній час.

Підставою для продажу ОСОБА_3 зазначеного майна була наявність у неї документів, які підтверджували її право власності на це майно.

Вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 18 червня 2013 року голову Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області Макаренка М.П. визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, а саме: умисному перевищенні своїх службових повноважень при оформленні права власності гр. ОСОБА_3 на нерухоме майно, яке належить державі в особі ДП «Гутянське лісове господарство», чим державі було завдано збитків.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26 грудня 2013 року, залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року, було частково задоволено позов Харківського міжрайонного природоохоронного прокурора, поданий в інтересах держави в особі Державного підприємства «Гутянське лісове господарство», до Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування низки рішень сільської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтва на право власності на будинок, договору купівлі-продажу, скасування їх реєстрації та повернення земель у державну власність.

Зокрема, вказаним рішенням апеляційного суду:

-визнано незаконними та скасовано рішення виконавчого комітету Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 23 травня 2008 року № 54 «Про надання дозволу ОСОБА_3 на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області», рішення виконавчого комітету Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 05 листопада 2008 року № 112 «Про оформлення ОСОБА_3 права власності на будинок», рішення Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 23 травня 2008 року № 356 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», рішення Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 21 травня 2010 року № 845-V «Про розгляд заяви гр. України ОСОБА_3»;

- визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області на ім'я ОСОБА_3;

-визнано недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 2,00 га., сері НОМЕР_3 та площею 0,2500 га., серія НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3;

-витребувано з володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,00 га., зареєстровану за нею на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, державна реєстрація № 25, розташовану по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач ОСОБА_2 придбав житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, АДРЕСА_1 та належать державі, згідно договору купівлі-продажу, укладеного з продавцем ОСОБА_3, яка не мала права їх відчужувати, прокурор просив суд на підставі ст. 121 Конституції України, ст. 1, 19, 20, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 388 ЦК України:

- витребувати з володіння відповідача ОСОБА_2, звільнити та повернути з його володіння спірний житловий будинок, який належить ДП «Гутянське лісове господарство» на праві власності та знаходиться на балансі цього підприємства за інвентарним № 1186;

- витребувати з володіння відповідача ОСОБА_2, звільнити та повернути земельну ділянку площею 0,2500 га., кадастровий номер: НОМЕР_2 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 06.12.2010 року, державна реєстрація № 51), що знаходиться по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, яка фактично є ділянкою лісового фонду та належить державі Україна;

- скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 22 квітня 2015 року позов прокурора Краснокутського району Харківської області, заявлений в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та ДП «Гутянське лісове господарство», - задоволено.

Витребувано із володіння відповідача ОСОБА_2 житловий будинок, загальною площею 114,50 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, та зобов'язано останнього звільнити та повернути цей будинок у власність ДП «Гутянське лісове господарство».

Витребувано із володіння відповідача ОСОБА_2 земельну ділянку із земель державного лісового фонду площею 0,2500 га., кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, та зобов'язано останнього звільнити та повернути цю земельну ділянку державі в особі Державного агентства лісових ресурсів України.

Скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Краснокутського району Харківської області, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_3

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 264,05 грн., від сплати якого за подачу позовної заяви прокурора звільнено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Не погодившись із таким рішенням районного суду, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених прокурором вимог..

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

При цьому, апелянт вказує на те, що в основу оскаржуваного рішення судом першої інстанції покладено рішення Апеляційного суду Харківської області від 26 грудня 2013 року, залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року, проте це жодним чином не звільняє прокурора від доведення обставин, якими обґрунтовувалися його позовні вимоги.

Зокрема, прокурором не було надано до суду об'єктивних доказів на підтвердження того, що спірний житловий будинок та присадибна земельна ділянка перебували у власності ДП «Гутянське лісове господарство», а знаходження будівлі на балансі цього підприємства, ще не є ознакою наявності у нього права власності на нього, а є лише формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.ст. 57, 58, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від їх порушень.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, перелік яких визначений ст. 16 ЦК України та не є вичерпним.

Поняття та зміст права власності наведені законодавцем у ст.ст. 316, 317 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власникові.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним.

Відповідно до статей 2, 318 ЦК України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

За приписами ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади.

Згідно зі ст. 14 Конституції України, ст. 373 ЦК України, ст.ст. 1, 78 Земельного кодексу України (далі: ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема:

- землі сільськогосподарського призначення;

- землі житлової та громадської забудови;

- землі лісового фонду;

- землі водного фонду.

За змістом ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правилами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

За приписами ст. 1 Лісового кодексу України (далі: ЛК України) лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.

Згідно ст. 55 ЗК України, ст. 5 ЛК України до земель лісового фонду (земель лісогосподарського призначення) належать лісові землі, вкриті лісовою рослинністю, а також невкриті лісовою рослинністю, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 57, 92 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Частиною 5 Розділу VIII Прикінцевих положень Земельного кодексу України передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Згідно ст. 374 ЦК України, ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади:

- громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

- територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

- держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до положень ст. 386 ЦК України, ст. 152 ЗК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, у тому числі й права власності на землю, від порушень цих прав з боку будь-яких осіб.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При цьому, стаття 388 ЦК України встановлює, що власник має право витребувати своє майно і в добросовісного набувача, якщо його було набуто за відплатною угодою у випадку, коли майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, у разі вибуття майна з володіння власника за вищезазначених обставин, законодавець надає переваги у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві. Очевидно законодавець не вбачає тут підстав, щоб дорікати власника у вибутті його майна за таких обставин. Однак це не означає, що добросовісний набувач взагалі позбавлений можливостей захисту своїх інтересів, адже він може звернутися з відповідним позовом (залежно від підстав придбання майна) до особи, яка відчужила майно власника. Тим самим утверджується певна система врівноваження інтересів власників і добросовісних набувачів.

Як роз'яснено в п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26 грудня 2013 року, залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року, було частково задоволено позов Харківського міжрайонного природоохоронного прокурора, поданий в інтересах держави в особі Державного підприємства «Гутянське лісове господарство», до Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень Качалівської сільської ради, Виконкому Качалівської сільської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтва на право власності на будинок, договору купівлі-продажу, скасування їх реєстрації та повернення земель у державну власність (а.с. 7-8, 9-11).

Зокрема, вказаним рішенням апеляційного суду:

-визнано незаконними та скасовано рішення виконавчого комітету Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 23 травня 2008 року № 54 «Про надання дозволу ОСОБА_3 на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області», рішення виконавчого комітету Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 05 листопада 2008 року № 112 «Про оформлення ОСОБА_3 права власності на будинок», рішення Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 23 травня 2008 року № 356 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», рішення Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 21 травня 2010 року № 845-V «Про розгляд заяви гр. України ОСОБА_3»;

- визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області на ім'я ОСОБА_3;

-визнано недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 2,00 га., серія НОМЕР_3 та площею 0,2500 га., серія НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3;

-витребувано з володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,00 га., зареєстровану за нею на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, державна реєстрація № 25, розташовану по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області.

При цьому зазначеним рішенням апеляційного суду, яке відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення для вирішення цієї цивільної справи, встановлено, що земельна ділянка площею 0,2500 га. за адресою: АДРЕСА_1 у сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, на якій розташований спірний житловий будинок, та яка була незаконно передана у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відноситься до державного лісового фонду України, розташована в кварталі №№ 50, 51 Краснокутського лісництва та знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства «Гутянське лісове господарство».

Зазначена обставина підтверджується також планово-картографічними матеріалами, виготовленими Харківською державною лісовпорядною експедицією (а.с.216-219).

Як зазначено у вироку, постановленому Краснокутським районним судом Харківської області 18 червня 2013 року у кримінальній справі за обвинуваченням голови Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області Макаренка М.П. у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, на який ОСОБА_3 було незаконно видано свідоцтво про право власності як на об'єкт нерухомості, та в якому ОСОБА_3 фактично проведені лише ремонтні роботи, не є новозбудованим, оскільки цей будинок був побудований державною установою та належить державі в особі Державного підприємства «Гутянське лісове господарство», на балансі якого й перебуває з 1956 року, інвентарний № 1186 (а.с. 12-15).

Указаний вирок, як акт судової влади, є належним та допустимим письмовим доказом, у розумінні ст.ст. 58, 59, 64 ЦПК України, на підтвердження наявності обставин, що заперечуються апелянтом ОСОБА_2, та які в установленому законом порядку останнім не спростовані.

Як свідчать матеріали цивільної справи, спірний житловий будинок з надвірними будівлями разом з присадибною земельною ділянкою площею 0,2500 га., що розташовані по АДРЕСА_1 в сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, були відчуженні гр. ОСОБА_3 покупцю ОСОБА_2 згідно Договору купівлі-продажу від 27 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. за реєстраційним № 3167, та перебувають у його володінні й по теперішній час (а.с. 16,17).

При цьому підставою для вчинення гр. ОСОБА_3 зазначеного правочину, як продавцем, були оформлені на її ім'я правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що відчужувалось, які в подальшому визнані незаконними та скасовані в судовому порядку.

За таких обставин, встановивши, що спірне нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, а також земельна ділянка площею 0,2500 га. (державного лісового фонду України), що розташовані по АДРЕСА_1 у сел. Михайлівське Краснокутського району Харківської області, які є об'єктами права державної власності, були відчужені за відплатним договором особою, яка не мала повноважень на їх відчуження, тобто вибули із володіння власників не з їхньої волі, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано задовольнив заявлений прокурором віндикаційний позов, витребувавши у відповідача ОСОБА_2, як добросовісного набувача, вказане нерухоме майно, зобов'язавши останнього повернути це майно державі в особі ДП «Гутянське лісове господарство» та Державного агентства лісових ресурсів України.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, наведених на її обґрунтування, які в більшій своїй частині фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та його суб'єктивної переоцінки, то ці доводи апелянта в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 22 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: