у х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України Державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей» до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення, за касаційною скаргою заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України Державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України Державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей» (далі - ДНЗ «Черкаський професійний ліцей») звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою НОМЕР_1 у гуртожитку АДРЕСА_1, який перебуває в оперативному управлінні ДНЗ «Черкаський професійний ліцей», та виселити її з кімнат НОМЕР_2, НОМЕР_3 вказаного гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.

Посилався на те, що в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку, в якій ОСОБА_3 10 червня 1998 року була зареєстрована, із червня 2005 року вона в указаній кімнаті не проживає. Між тим ОСОБА_3 проживає у вказаному гуртожитку у кімнатах НОМЕР_2 та НОМЕР_3. При цьому ордер на проживання в цих кімнатах останній не видавався, договір найму не укладався, будь-які документи, які б підтверджували її право на проживання в гуртожитку, відсутні.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20 травня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України ДНЗ «Черкаський професійний ліцей», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався на обґрунтування своїх вимог.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням господарського суду Черкаської області від 30 грудня 2009 року у справі № 05/2476 за державою визнано право власності на комплекс будівель і споруд Черкаського професійного ліцею, у тому числі і гуртожиток літ. «А-9» по АДРЕСА_1 що знаходиться в управлінні Міністерства освіти і науки України. Державна реєстрація права оперативного управління навчального закладу щодо даного учнівського гуртожитку державної власності здійснена 02 березня 2010 року. Згідно з витягом про державну реєстрацію від 02 березня 2010 року № 25455010 право власності на гуртожиток по АДРЕСА_1 зареєстроване за державою в особі Міністерства освіти і науки України.

Адміністрацією навчального закладу ОСОБА_3 згідно з її заявою для тимчасового проживання в даному гуртожитку надана кімната НОМЕР_1 та 10 червня 1998 року останню зареєстровано в цій кімнаті.

Із акта обстеження житлових умов від 01 вересня 2014 року вбачається, що у вказаній кімнаті ОСОБА_3 не проживає, а з 01 червня 2005 року постійно проживає ОСОБА_4

У той же час ОСОБА_3 разом зі своєю дочкою ОСОБА_5 фактично проживає у кімнатах НОМЕР_2, НОМЕР_3 гуртожитку.

Відповідно до вимог ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Стаття 129 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

З огляду на таке висновки судів про правомірність проживання ОСОБА_3 у кімнатах НОМЕР_2, НОМЕР_3 гуртожитку за наявності на заяві про надання їй тимчасового житла резолюції адміністрації закладу є помилковими, оскільки така резолюція в розумінні приписів ст. 128 ЖК Української РСР не є відповідним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету.

Встановивши, що ОСОБА_3 ордер на проживання у кімнатах НОМЕР_2 і НОМЕР_3 не видавався, договір найму не укладався, профспілковим комітетом рішення про надання дозволу на проживання в учнівському гуртожитку не виносилось, суди дійшли передчасного висновку про правомірність проживання відповідача у спірних кімнатах та відсутність підстав для її виселення.

Крім того, погоджуючись із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою НОМЕР_1, апеляційний суд виходив із того, що остання ніколи не набувала права на користування такою кімнатою, тому не може бути позбавлена такого права.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не надав належної оцінки факту реєстрації відповідача у зазначеній кімнаті та не врахував, що сам факт непроживання у вказаній кімнаті не може безумовно свідчити про те, що відповідач не набула право користування вказаним приміщенням.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України Державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей» задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 20 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук