АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2298/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,58 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Попельнюх Т.І.,

представник ДВС Шаригіна Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_9, Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_10 про звільнення майна з-під арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_9, Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання договору застави автотранспорту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

19 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № 03М/2008 від 05.02.2008 року ОСОБА_10 отримав кредит у розмірі 250 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.02.2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк і ОСОБА_9 06.10.2008 року (авт.05.02.2008) уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_9 передав в заставу належний йому автомобіль MUDAN модель MD 1042, рік випуску 2006 в забезпечення виконання ОСОБА_10 кредитного договору № 03М/2008 від 05.02.2008 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року звернуто стягнення заборгованості позичальника на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля заставодержателем ПАТ КБ «Приватбанк.

Однак позивач не має можливості звернути стягнення на заставне майно, оскільки 18.05.2012 року судом накладений арешт на даний транспортний засіб для забезпечення позову ОСОБА_8, а 20.03.2013 року (авт.20.03.2012р.) постановою державного виконавця був оголошений розшук вказаного автомобіля.

Тому позивач просить суд: звільнити автомобіль MUDAN модель MD 1042, реєстраційний номер: НОМЕР_1, з під арешту, накладеного ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2012 року по справі №2-1998/12, скасувати розшук автомобіля MUDAN модель MD 1042, реєстраційний номер: НОМЕР_1, оголошений на підставі постанови Соснівського ВДВС від 20.03.2012 року та звільнити з-під арешту та заборони відчуження вказаний автомобіль на підставі постанови Соснівського ВДВС від 20.03.2013 року.

20 квітня 2015 року ОСОБА_8 звернувся в суд з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_9, Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ, ОСОБА_10 про визнання договору застави автотранспорту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 листопада 2012 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено заочне рішення по справі № 2-1998/12, в якому задоволено його, ОСОБА_8, вимоги про стягнення з ОСОБА_9 на його користь боргу в сумі 120 218,80 грн.

17 вересня 2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_9 на його користь інфляційних витрат та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 9 719,10 грн.

18.05.2012 року Соснівським районним судом м.Черкаси для забезпечення його позову накладений арешт на автомобіль MUDAN модель MD 1042, реєстраційний номер: НОМЕР_1.

Позивач ОСОБА_8 звертає увагу на те, що вищевказаний автомобіль належить на праві власності ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТС серія НОМЕР_2, виданим Черкаським ВРЕР ДАІ УМВС в Черкаській області 21 березня 2007 року і придбаний в момент перебування ОСОБА_9 у шлюбі з ОСОБА_11.

Відповідно до вимог ст. 65 Сімейного кодексу України та ст. 369 Цивільного кодексу України згода другого з подружжя має бути нотаріально посвідчена.

Згода співвласника спільної сумісної власності, а саме ОСОБА_11 на укладення Договору застави автотранспорту № ДЗ 1-03м/2008 від 06.10.2008 року нотаріально не посвідчена, що суперечить вимогам законодавства.

Отже, недотримання законодавчо закріпленої вимоги щодо нотаріально посвідчення згоди співвласника на укладення договору застави, який підлягає державній реєстрації, як вважає позивач, має наслідком визнання недійсним договору застави автотранспорту.

Тому просить суд визнати договір застави автотранспорту № ДЗ 1-03м/2008 від 06 жовтня 2008 року недійсним та виключити запис про обтяження рухомого майна від 13.07.2013 року № 13821347 - автомобіль легковий, № об'єкта НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 MUDAN, модель MD 1042 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

28 травня 2015 року ОСОБА_8 подав до суду заяву про залучення співвідповідача ОСОБА_11.

Ухвалою Соснівського районного суду від 29 травня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_8 про визнання договору застави автотранспорту недійсним прийнятий до спільного розгляду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про звільнення майна з під арешту та постановлено залучити співвідповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_11.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю.

Вирішено звільнити автомобіль MUD AN модель MD 1042, рік випуску 2006, тип ТЗ: Вантажний, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить ОСОБА_9 з під арешту, накладеного ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2012 року по справі № 2-1998/12.

Скасовано розшук належного ОСОБА_9 автомобіля MUDAN модель MD 1042, рік випуску 2006, тип ТЗ: Вантажний, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_1, оголошений на підставі постанови Соснівського ВДВС від 20.03.2012 року.

Звільнено з-під арешту та заборони відчуження автомобіль MUDAN модель MD 1042, рік випуску 2006, тип ТЗ: Вантажний, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_9 на підставі постанови Соснівського ВДВС від 20.03.2013 року.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_9, Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання договору застави автотранспорту недійсним відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, у зв'язку з тим, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги за його зустрічним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції, з посиланням на відповідні норми матеріального права, прийшов до висновку, що право банку на одержання задоволення з вартості майна, що перебуває в заставі є переважним перед іншими кредиторами і першочерговим в силу закону, вартість предмета застави не перевищує розміру заборгованості боржника заставодержателю, що встановлено рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави. Суд вважає, що за таких обставин, відсутні підстави для звернення стягнення на заставне майно для задоволення вимог стягувана ОСОБА_8, який не є заставодержателем.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_8, суд вказав на те, що позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження недійсності договору застави автотранспорту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_12 був укладений договір №03М/2008 від 05.02.2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 250 000 доларів США зі сплатою 14 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.02.2023 року (а.с. 6-9).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_9 06.10.2008 року укладений договір застави автомобіля MUDAN модель MD 1042, рік випуску 2006, тип ТЗ: вантажний, № кузова/ шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_1. 30.07.2013 року за № 13821347 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження у вигляді застави автомобіля MUDAN модель MD 1042, реєстраційний номер: НОМЕР_1.(а.с. 10-12, 23).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року звернуто стягнення заборгованості позичальника за кредитним договором на предмет застави: автомобіль MUDAN модель MD 1042, рік випуску 2006, належний ОСОБА_9, шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 13-16).

08 травня 2012 року Соснівським районним судом м. Черкаси по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання права власності за заявою ОСОБА_8 про забезпечення позову накладений арешт на автомобіль MUDAN модель MD 1042, рік випуску 2006, тип ТЗ: Вантажний, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 (а.с. 27).

12.11.2012 року за рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 кошти в розмірі 120 218,80 грн. (а.с.49).

20 березня 2012 року постановою Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 коштів був оголошений розшук автомобіля MUDAN модель MD 1042, рік випуску 2006 (а.с. 26).

Крім того, постановою державного виконавця від 20.03.2013р. накладений арешт та заборона відчуження вказаного транспортного засобу у зазначеному виконавчому провадженні. Вказане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі 09.08.2013р. за № 13841137 (а.с. 22).

Згідно зі ст. 60 Закону України "По виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна.

Наведене свідчить про те, що суд, розглядаючи такий позов, повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилається позивач, щодо виникнення права власності на спірне майно, і ці обставини позивач повинен довести належними та допустимими доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Договір застави є окремим видом договорів. Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про заставу" застава є способом забезпечення дійсної та реальної вимоги та має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Стаття 17 Закону України "Про заставу" надає право заставодавцю розпоряджатись заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. При цьому заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення.

Відповідно до ст. 16 зазначеного закону, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Пунктом 29 кредитного договору передбачено, що застава за цим договором підлягає реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Отже, право застави у ПАТ КБ "Приватбанк" виникло з 06 жовтня 2008 року, вказане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 30 липня 2013 року. Арешт на рухоме майно - автомобіль MUDAN, модель MD 1042, рік випуску 2006, тип ТЗ: вантажний, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 накладений на підставі постанови Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ від 20.03.2012 року і вказане обтяження зареєстроване 09 серпня 2013 року (а.с.22).

Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано ту обставину, що право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна, як передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

При зверненні до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту позивач також посилається на вказану норму Закону, при цьому питання про визнання за ним права власності не ставить. На даний момент право власності на автомобіль марки MUDAN модель MD 1042 належить не банку, а ОСОБА_9, але згідно рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 22 жовтня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 3 137 754,73 грн. ухвалено вилучити в ОСОБА_9 та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» спірний автомобіль, ключі від нього та реєстраційне свідоцтво. Тут же вирішено звернути стягнення на вказаний автомобіль, як на предмет застави (а.с.13-16).

Позивач у заяві посилається також і на ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», частина 4 якої передбачає право заставодержателя на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Твердження банку, що накладений державним виконавцем арешт перешкоджає йому задовольнити свої вимоги до боржника шляхом звернення стягнення на предмет застави підтверджуються доказами і не суперечать положенням статей 20,21 Закону України "Про заставу", які визначають порядок звернення стягнення на предмет застави.

ОСОБА_8 в скарзі посилається на недійсність договору застави автотранспорту, оскільки даний автомобіль знаходиться у спільній власності ОСОБА_9 та ОСОБА_11 як подружжя і тому на укладення такого договору повинна була б бути нотаріально посвідчена письмова згода дружини.

В п. п. 8, 9 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Оскільки спірний договір застави автотранспорту від 06.10.2008 року не суперечить положенням вищевказаним нормам Закону з підстав зазначених позивачем, то не має у суду підстав для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Як вбачається з матеріалі справи, заявою ОСОБА_11 на договорі застави від 10.06.2008 року підтверджується наявність письмової згоди дружини заставодавця на надання автомобіля в заставу у забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_10. Отже, оспорюваний договір застави був оформлений без порушення вимог закону, передача в заставу спільного автомобіля в період шлюбу відбулась за письмовою згодою дружини, яка була співвласником автомобіля.

Крім того, сама ОСОБА_11 підтвердила той факт, що вона давала таку згоду на укладення чоловіком договору застави автомобіля і, більше того, вона його не оспорює.

Слід зауважити, що апелянт ОСОБА_8 не є стороною в договорі застави від 06.10.2008 року і не є особою, чиї інтереси прямо зачіпав би чи порушував вказаний договір в момент його укладення.

Вірним також є посилання суду в рішенні на те, що згідно з вимогами чинного законодавства, які діяли на момент укладення оспорюваного правочину, договір застави автотранспорту не відносився до договорів, які за законом підлягали обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Що стосується невідповідності дати укладення договору застави «06 жовтня 2008 року», тоді як суд в рішенні зазначає «05.02.2008 року» та дати постанови Соснівського ВДВС в третьому абзаці резолютивної частини рішення, де повинно бути «від 20.03.2013 року», а не від 20.03.2012 року», то дана обставина не може бути підставою для скасування рішення, оскільки мова йде про один і той же договір та предмет застави, дані про те, що є інший договір застави вказаного автомобіля, відсутні. Арешт на автомобіль та заборона накладені постановою ДВС від 20.03.2013р, а постановою від 20.03.2012 року оголошено розшук автомобіля.

Вказана в рішенні дата договору застави та дата постанови Соснівського ВДВС можуть бути виправлені судом в порядку статті 219 ЦПК.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_9, Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_10 про звільнення майна з-під арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_9, Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання договору застави автотранспорту недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :