Провадження № 2/522/6072/15
Справа № 522/8126/15-ц
19 жовтня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі - Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом В.о. заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -
Позивач 20.04.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 02.10.2015 року, просив витребувати нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 в м. Одесі з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради, виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які мешкають за адресою АДРЕСА_1.
У судове засідання 19.10.2015 року з'явились представник Одеської міської ради - Стефановська Олена Андріївна (діє на підставі довіреності від 23.03.2015 року) та представник Прокуратури Приморського району м. Одеси - Фещук Олена Миколаївна (діє на підставі довіреності від 27.05.2015 року), позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснили, що оскільки заочне рішенні від 18.09.2013 року скасовано, право власності відповідача на спірне приміщення припинено, інших підстав для виникнення у відповідача права власності на спірне приміщення не має.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та його представника, вважаючи заяву представника відповідача про відкладення слухання справи необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року за клопотанням прокурора Приморського району м. Одеси вищезгадане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 28.08.2014 року позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності залишено без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (а.с.16-17).
У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України ).
Згідно з ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ЦК (статті 2, 318, 324) суб'єктами права власності є: український народ, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією;
Згідно зі ст. 143 Конституції майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. У ст. 1 Закону від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Також даною статтею встановлено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності (ч.5 статті). Більш того, згідно п. 8 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності.
Відповідно до п.21 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.
Згідно до ст.. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Пунктами 23, 24 вищезгаданої постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
З листа Приморського районної адміністрації Одеської міської ради №01-12/2708 від 16.12.2014 року вбачається, що договір найму квартири АДРЕСА_5 з відповідачем не укладався; рішень стосовно надання вказаної квартири гр.. ОСОБА_1 ПРА ОМР не приймалось; на квартирному обліку гр.. ОСОБА_1 не перебував; ордер на зазначену квартиру гр.. ОСОБА_1 не видавався; відомості стосовно реєстрації гр.. ОСОБА_1 у зазначеній квартирі та стосовно осіб на яких (було) та відкрито особові рахунку в Приморській районній адміністрації відсутні (а.с.5). У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності, інших речових прав, іпотеки чи обтяжень згаданої квартири (а.с.14-15).
У відповідності до п.5 постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди повинні враховувати положення ч. 2 ст. 328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.
Враховуючи, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2013 року, яке стало підставою для виникнення права власності у відповідача на спірну квартиру, станом на сьогоднішній день скасовано, рішень щодо відчуження спірного майна уповноваженим органом місцевого самоврядування на користь відповідача не приймалось, інших підстав на встановлення факту правомірного володіння відповідачем спірним приміщенням судом не знайдено, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог В.о. заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради стосовно витребування нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 в м. Одесі з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради.
Згідно до ст.. 109 ЖК, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Статтею 116 ЖК передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Зважаючи на те, що відповідач самовільно, без дозволу позивача зайняв спірне приміщення і перешкоджає користуватися цим приміщенням, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за можливе позов задовольнити частково.
Вимоги позивача щодо виселення зі спірного приміщення ОСОБА_1 та інших осіб, які мешкають у ньому, підлягають частковому задоволенню, а саме в частині виселення ОСОБА_1. Належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що у зазначеній квартирі проживають інші особи, крім відповідача, у матеріалах справи відсутні та позивачем таких доказів суду також не надано, тому, керуючись нормами ЦПК України, відповідно до яких доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд позбавлений можливості встановити факт порушення прав позивача зі сторони інших осіб, та відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.
У відповідності до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 за № З-рп/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках зазначених законом.
Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва органами прокуратури в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень державних інтересів внаслідок противоправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
Прокурор відповідно до ст. 45 ЦПК України здійснює представництво на будь-якій стадії процесу та може вступити у справу, порушену за позовом інших осіб, на захист інтересів держави. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Приймаючи до уваги, що спірне приміщення, яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, є комунальною власністю, що належить територіальній громаді міста в особі Одеської міської ради, в прокуратури Приморського району м. Одеси є підстави для представництва інтересів держави в суді.
Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та законності пред'явлених позовних вимог В.о. заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради, у зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити позов частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави сума судового збору у розмірі 243, 60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 57, 60, 79, 88 ч.1, ч.4 ст. 169, 179, 208-209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України; ст..ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 387 ЦК України, 109, 116 ЖК України, суд
Позов В.о. заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.
Витребувати нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 в м. Одесі, житловою площею 48,19 кв.м., загальною площею 68,85 кв.м., з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради.
Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі, житловою площею 48,19 кв.м., загальною площею 68,85 кв.м. без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три гривень ) 60 коп..
В іншій частині позовних вимог-відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Домусчі Л.В.