НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5280/15
№ 2/183/2950/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

судді Юрєвої Т.І.,

при секретарі Хачатурової Е.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

17 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, в якому вказує, що 01.09.2011 року він домовився з відповідачем про те, що він виконає ремонтні роботі в його квартирі. Незадовго перед закінченням робіт по ремонту Відповідач попросив у нього в борг 2900 грн., та отримав вказану суму, підписавши розписку, яка зазначена, як «зобовязання». Гроші відповідачу він передав 11.02.2012 року зі строком повернення до 01.06.2012 року, та відповідач винен був допрацювати недоробки та недоліки від ремонтних робіт у нього в квартирі. Через декілька днів після отримання в борг грошей, відповідач припинив ремонт та покинув місце ремонту. Він помітив, що у нього не стало 15 економних ламп «Максус», які він зберігав у квартирі, на суму 562,5 грн. Коли він в червні 2012 році звернувся до відповідача з вимогою повернути йому борг, то відповідач відповів, що грошей у нього не має, та він буде віддавати борг частинами, також пообіцяв повернути лампи та усунути недоліки ремонту у квартирі. Подальші контакти з відповідачем припинились. Відповідач в рахунок боргу 26.03.2014 року повернув йому 300 грн. і надалі відмовився віддавати залишок боргу. Позивач вказує, що часткове погашення боргу Відповідачем перериває перебіг строку позовної давності. Через неповернутий борг та крадіжку ламп, вчинену Відповідачем, він відчуває себе приниженим та скривдженим. З урахуванням інфляції та 3% річних за прострочку зобовязання, позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 4332,99 грн., та судові витрати.

В уточненої позовної заяві позивач вказує, що Відповідач отримав від нього у борг 2 900 грн. і це був договір позики. Передача грошей зафіксована розпискою, яка зазначена, як «зобовязання», вказаний строк повернення боргу до 01.06.2012 року. Відповідач оплатив йому викрадені ним лампи, тому він не звертався до міліції. Також відповідач оплатив за недоліки у ремонтних роботах на суму 1500 грн., але це не мало ніякого відношення до боргу у сумі 2900 грн. В рахунок боргу відповідач 26.03.2014 року повернув йому 300 грн. Тому позивач просить розглянути позов тільки в частині стягнення з відповідача боргу, який з урахуванням інфляції і 3% річних складає 4332,99 грн., та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав уточнену заяву і надав пояснення. аналогічні вищевказаним.

Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що, дійсно, він з ОСОБА_3 у 2011 році робив ремонтні роботи у квартирі позивача. На святкові дні у грудні 2011 року січні 2012 року, він взяв у позивача в борг 2 900 грн., який зобовязався повернути до 1 червня 2012 року. Вказаний борг він повернув частинами до 01.06.2012 року, але розписку «зобовязання» позивач йому не повернув, тому що у «зобовязанні», яке він підписав 11.02.2012 року були і інші вимоги позивача, з якими він не погоджувався. 26.03.2014 року ніякої зустрічі з позивачем не було, ні яки гроші у березні 2014 року він позивачу в рахунок боргу не передавав. Він просить застосувати, що строк позовної давності повернення боргу сплив, тому в позові просить відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідка ОСОБА_3, який підтвердив, що він з відповідачем робили ремонт в квартирі позивача. Зі слів відповідача у січні 2012 року він брав у позивача гроші на заробітну плату, роботи по ремонту вони закінчили по весні 2012 року, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмові у позові з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Сторони в судовому засіданні підтвердили, договір позики між ними дійсно був складений 11.02.2012 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

З першого абзацу зобовязання вбачається, що відповідач отримав в борг від позивача для особистих нужд грошові кошти у розмірі 2 900 грн., яки зобовязується повернути частинами до 01.06.2012 року.

У судовому засіданні встановлено, що позивач понад 3 роки не звертався з позовом про стягнення з відповідача суми боргу.

Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України вказує, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 267 ЦК України, яка передбачає наслідки спливу позовної давності, встановлюючи у якості загального правила втрату права на задоволенню позову. У ч. 2 ст. 267 ЦК України вказується, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду не залежно від спливу позовної давності.

Частина 3 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмові у позову.

У своїх письмових запереченнях відповідач просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач за 3 роки не звернувся до суду за захистом своїх законних інтересів. Посилання позивача про те, що він строк позовної давності не пропустив, тому, що відповідач буцімто, повернув в 2014 році частину боргу, він вважає неправдивими, оскільки борг він повернув ще до закінчення строку вказаному у розписці, а 400 грн. він вважав відпрацьованими також у 2012 році. Він вважає борг повністю погашеним до 01.06.2012 року.

Частина 5 ст. 267 ЦК України передбачає, що суд може визнати поважність причини пропущення позовної давності.

У судовому засіданні встановлено, поважних причин пропущення позовної давності у позивача не має.

Доказів повернення відповідачем суми боргу 26.03.2014 року позивачем суду не надано.

Суд вважає, що у позові відмовити, оскільки сплив строк позовної давності, та про застосування спливу позовної давності заявлено відповідачем у судовому засіданні.

Згідно зі ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Підстав для відшкодування судових витрат не має.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1046-1049, 255, 256, 257 ЦК України, 10,60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його оголошення. а особами, які не були присутні при оголошенні рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т.І. Юр'єва