Справа №: 705/4677/15-ц
2/705/1740/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання Власової Т.Ю.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2015 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя. Позивач ОСОБА_2 просить суд розділити майно, що є спільною сумісною власністю сторін, а саме: визнати за ним право власності на мікроавтобус «Ореl Vivaro» 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , що йому належить; та припинити для нього право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву від 19.10.2015, в якій зазначив, що підтримує заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити і справу розглянути за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні визнала пред`явлені позивачем позовні вимоги та не заперечувала проти запропонованого ним варіанту розподілу спільного майна. Пояснила, що мікроавтобус був дійсно придбаний сторонами під час шлюбу і є спільною власністю сторін, а квартира, право власності на частку в якій позивач просить визнати за нею, була отримана для проживання її сім`ї від військової частини, а в подальшому приватизована на неї, чоловіка ОСОБА_2 та двох їхніх дітей. Договір про визначення часток кожного співвласника у праві на кварту між ними не укладався. Повідомила, що шлюб із позивачем був розірваний за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2015.

Визнання відповідачем позову суперечить нормам Цивільного кодексу України і Сімейного кодексу України (у редакціях, що діяли станом на час виникнення права власності на спірне майно), якими визначено підстави і порядок набуття подружжям права власності на майно, врегульовані питання права власності батьків і дітей. Тому суд, керуючись другим реченням частини 4 ст. 174 ЦПК України, постановив ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази, подані сторонами, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_1 з 09.08.1997 до 11.08.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується записами у паспорті громадянина України ОСОБА_2 та рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2015 в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 11.08.2015.

У шлюбі в сторін народилося двоє дочок: ОСОБА_3 , 1998 р. н., та ОСОБА_4 , 2006 р.н., які на цей час не досягли повноліття.
Угоду про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, сторони не укладали, про що зазначив ОСОБА_2 у позовній заяві і що визнала в судовому засіданні відповідач.
Мікроавтобус «Ореl Vivaro» 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видане Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . Відповідач в судовому засіданні визнала, що сторони оцінюють вказаний ТЗ в сто тисяч гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); і вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи вказані обставини та положення законів, суд вважає доведеним, що мікроавтобус «Ореl Vivaro» 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та кожен з них має право на 1/2 частки в ньому.
Згідно зі Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 , виданим 16.04.2007 Відділом житлового господарства виконавчого комітету Уманської міської ради, квартира АДРЕСА_1 , на підставі розпорядження органу приватизації від 22.02.2007 за № 13323, належить на праві приватної спільної сумісної власності чотирьом співвласникам, а саме: ОСОБА_2 (позивач), ОСОБА_1 (відповідач) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (дітям сторін). Доказів того, що всі співвласники домовилися про розмір часток кожного з них у праві власності на вказану квартиру і уклали про це відповідних договір позивач суду не надав.
Враховуючи, що спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності (ч. 1 ст. 368 ЦК України), та відсутність договору між співвласниками квартири про визначення часток у праві власності на неї, суд вважає, що твердження позивача ОСОБА_2 про те, що йому в квартирі АДРЕСА_1 належить 1/4 частки в праві власності на неї і вартість цієї частки становить п`ятдесят тисяч гривень, є недоведеним.
Враховуючи положення частини 1 ст. 10 СК України щодо можливості застосування аналогії закону якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, зі змісту ст. 175 СК України вбачається, що майно, набуте батьками і дітьми в результаті приватизації державного житлового фонду на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482 (зі змінами, у редакції станом на 16.04.2007), належить їм на праві спільної сумісної власності. Тому вказана квартира є спільною сумісною власністю батьків і дітей, та не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, право в якій може бути відчужене чоловіком дружині без визначення частки в цьому майні та без залучення до участі в справі інших співвласників.
У статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, позовні вимоги суперечать вимогам закону, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 3, 10 ,11, 15, 31, 57-60, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_2 про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя мікроавтобуса «Opel Vivaro» 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , квартири АДРЕСА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами по справі протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О.С. Кімстачов