У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Писаної Т.О.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа - Державне підприємство «Калуське лісове господарство», про визнання права власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що у період з 01 серпня 1954 року ОСОБА_6 працював у Державному підприємстві «Брошнівський лісокомбінат» (далі - ДП «Брошнівський лісокомбінат»), яке у 1981 році надало їм у користування квартиру АДРЕСА_1.

У березні 1995 року ОСОБА_6 розпочав процедуру приватизації вказаної квартири, проте її площа складала 79,6 кв. м, а на сім'ю з двох осіб вони могли приватизувати лише 52 кв. м. У зв'язку з реорганізацією підприємства у червні 1995 року вони не змогли отримати свідоцтво про право власності на приватизоване ними житло.

У процесі реорганізації Відкрите акціонерне товариство «Брошнівський лісокомбінат» (далі - ВАТ «Брошнівський лісокомбінат») передало частину свого майна правонаступнику Державному підприємству «Калуське лісове господарство» (далі - ДП «Калуське лісове господарство»), зокрема адміністративну будівлю по АДРЕСА_1. Однак квартира № 1 підприємству не передавалася, так як ВАТ «Брошнівський лісокомбінат» у 1995 році розпочав її приватизацію на ОСОБА_6 Згідно з довідкою підприємства на балансі ДП «Калуське лісове господарство» обліковується тільки приміщення контори у даному будинку, загальною площею 219 кв. м.

Просили визнати за позивачами право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2015 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2015 року скасовано, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд керувався тим, що у матеріалах справи відсутні докази того, що спірне житлове приміщення належить до державного житлового фонду, спірна квартира у комунальну власність селищної ради не передавалася.

Із такими висновками суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою ДП «Калуське лісове господарство» від 26 листопада 2008 року № 19 ОСОБА_6 працював у галузі лісового господарства 48 років 6 місяців 3 дні, з них на території Калуського лісового господарства - 48 років 1 місяць 23 дні. На посаді лісничого ОСОБА_6 безперервно пропрацював 38 років 2 місяці 24 дні (а. с. 10).

У 1981 році ДП «Брошнівський лісокомбінат» надало ОСОБА_6 та його сім'ї у користування квартиру АДРЕСА_1.

У березні 1995 року ОСОБА_6 звернувся із заявою до ВАТ «Брошнівський лісокомбінат» про приватизацію даної квартири.

Із приватизаційного платіжного доручення від 12 квітня 1995 року № 321 вбачається, що приватизаційні кошти ОСОБА_6 з його приватизаційного депозитного рахунку в установі Ощадбанку № 6344/019 у с. Войнилів Калуського району Івано-Франківської області було перераховано на балансовий рахунок органу приватизації - ВАТ «Брошнівський лісокомбінат», що підтверджується підписами директора та головного бухгалтера підприємства про зарахування цих коштів на балансовий рахунок підприємства.

Згідно з довідкою Державного ощадного банку України від 28 грудня 2011 року № 1945 житлові чеки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, використані у повному обсязі і проведені банком 12 травня 1995 року за № 6344/019, одержувач коштів - ВАТ «Брошнівський лісокомбінат» (а. с. 7, 8).

Відповідно до довідки архівного відділу Рожнятівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року № А-18/01-23 бухгалтерські документи, журнали, книги реєстрації платіжних доручень ВАТ «Брошнівський лісокомбінат» на збереження до архівного відділу не здавав (а. с. 17).

Порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та перелік документів, що підлягали оформленню на час виникнення спірних правовідносин, регулювався Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (з відповідними змінами та доповненнями) (далі - Положення).

Відповідно до п. п. 9, 10 Положення, якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності − грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Згідно з п. 1 рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла) в аспекті конституційного звернення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв. м на сім'ю;

- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;

- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;

- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Крім того, згідно з п. 12 Положення незалежно від розмірів загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, удостоєні звання Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної Праці, нагороджені орденом Слави трьох ступенів, ветерани Великої Вітчизняної війни, воїни-інтернаціоналісти, інваліди I і II груп, інваліди з дитинства, ветерани праці, що проробили не менше 25 років − жінки, 30 років − чоловіки, ветерани Збройних Сил та репресовані особи, реабілітовані згідно із Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Апеляційним судом не враховано, що позивачем у повному обсязі були використані приватизаційні чеки та проведена доплата за різницю площі на цю квартиру у ВАТ «Брошнівський лісокомбінат».

Не отримавши у встановленому законом порядку свідоцтво про право власності та у зв'язку з відсутністю приватизаційних документів і інформації про те, куди після ліквідації передало їх ВАТ «Брошнівський лісокомбінат», позивачі не можуть завершити процедуру приватизації квартири, тому звернулися суду за захистом свого права власності.

Відповідно до п. 13 Положення приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або в оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Вказані вимоги закону апеляційним судом не враховано, не перевірено, чи перебував в управління ВАТ «Брошнівський лісокомбінат» житловий фонд і чи створювався відповідний орган приватизації, оскільки чинне на час виникнення правовідносин Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 у п. 13 та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 у п. 13, передбачали, що приватизація здійснюється уповноваженими на це органами.

У зв'язку з таким порядком суди не встановили, який саме орган був уповноважений здійснити приватизацію квартири позивача, чи звертався позивач до такого органу, а отже, не визначили, чи порушене право позивача та чи належний спосіб поновлення права ним обрано.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не встановлено фактичних обставин, не досліджено та не надано правової оцінки доказам, тому рішення апеляційного суду має бути скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Т.О. Писана
О.М. Ситнік