Р І Ш Е Н Н Я Справа № 200/10802/14-ц

Імям України Провадження № 2/200/2941/14

18 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Литвиненка І.Ю.

при секретарі - Пеньківській А.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Дніпропетровської області та Дніпропетровського міського управління ГУМВС України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 у червні 2014 року звернувся до суду із позовом до відповідачів прокуратури м. Дніпропетровська, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування йому моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності у сумі 100000 гривень (а.с. 1-5). У ході розгляду справи, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 12 листопада 2014 року, відповідача - прокуратуру м. Дніпропетровська, замінено на прокуратуру Дніпропетровської області (а.с. 40).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 26 січня 2014 року, близько 17 години 40 хвилини, його та його знайомого ОСОБА_5К, а також раніше йому незнайомого ОСОБА_6, на розі вул. Сєрова та пр. К.Маркса у м. Дніпропетровську, затримали працівники міліції та доставили до Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області. Там він дізнався про те, що його затримано начебто за вчинення ними протиправних дій біля будівлі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, хоча ні він, ні ОСОБА_5 у цей день взагалі не були біля приміщення обласної адміністрації і участі у акції протесту, яка відбувалася з 14 години до 16 години 30 хвилини, не брали. Крім того, його затримали у місці, яке знаходиться на відстані близько 3 км. від будівлі обласної адміністрації. У цей же день - 26 січня 2014 року, слідчим МВС ОСОБА_7 йому вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, а 27 січня 2014 року слідчим суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 березня 2014 року. За апеляцією його захисника від 31 січня 2014 року, апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалу слідчого судді скасовано та постановлено нову, якою запобіжним заходом йому обрано домашній арешт на цей же строк. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року, ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2014 року у задоволенні клопотання прокуратури м. Дніпропетровська про звільнення його від кримінальної відповідальності підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року, відмовлено. 15 травня 2014 року прокурором прокуратури м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000228 у частині предявлення йому підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

З цих підстав вважає, що його до кримінальної відповідальності притягнуто незаконно. Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності йому та його сімї завдано значної моральної шкоди внаслідок безпідставного затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перебування у СІЗО, обшуків, що провадились вдома, розповсюдження інформації про його затримання та взяття під варту через ЗМІ. Внаслідок цього він не мав можливості спілкуватися зі своїм дворічним сином, якій потребував його батьківської турботи, зі своєю родиною. Також було зганьблено його честь і гідність, так як його соціальний статус знижено до рівня злочинця, що брав участь у масових заворушеннях. Його ділова репутація зазнала непоправної шкоди, підірвано його контакти, як порядної особи, з невизначеною кількістю людей, тому що його робота повязана з безпосереднім спілкуванням зі значною кількістю осіб, які будуть із сумнівом відноситись до його невинуватості, виходячи з принципу: «Немає диму без вогню». Практично знищено, набутий ним раніше через, його ділові та професійні якості, авторитет. Таким чином, внаслідок дій працівників правоохоронних органів, він пережив тяжку психологічну травму. Крім того, у нього назавжди залишиться страх перед власною Державою та її органами, що здійснюють досудове слідство.

Згідно з ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Нормами ст.ст. 1, 3-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення, як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; громадянинові відшкодовується моральна шкода, яка полягає у стражданнях, що заподіяні йому внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Незаконність кожної із процесуальних дій, які вчинені з ним під час досудового розслідування по кримінальному провадженню, доведено законом. Незаконність дій прокуратури м. Дніпропетровська полягає у тому, що її працівники не виконали вимог Закону України «Про прокуратуру» і не захистили його права, потурали працівникам ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, які ігнорували адвокатські запити в його інтересах, клопотання та скарги, а також самі порушували вимоги кримінально-процесуального законодавства України, при цьому, маючи повноваження припинити ті порушення, які здійснювали працівники органу досудового слідства. Таким чином, своїми незаконними діями прокуратура м. Дніпропетровська та ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, заподіяли йому значної моральної шкоди, розмір відшкодування якої він визначив у 100000 гривень.

У судовому засіданні представник позивача позов свого довірителя підтримав, прохав задовольнити у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що позивається до прокуратури Дніпропетровської області з тих підстав, що вона, на відміну від прокуратури м. Дніпропетровська, є юридичною особою, а також тому, що прокуратура області здійснювала нагляд за прокуратурою міста і теж могла припинити вчинення незаконних дій працівниками прокуратури м. Дніпропетровська та ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області. Обґрунтувати розмір визначеної його довірителем моральної шкоди не зміг, пояснивши, що цей розмір визначено ОСОБА_4 довільно.

Відповідач - Державна казначейська служба України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник до суду не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 50). Представник позивача та представники відповідачів не заперечували проти судового розгляду справи за відсутності представника цього відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норму ч. 2 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу по суті за відсутності представника цього відповідача та ухвалив рішення.

Представник відповідача - прокуратури Дніпропетровської області, позов не визнала у повному обсязі, прохала відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Пояснила, що позивачем не вірно визначено прокуратуру Дніпропетровської області, як відповідача, з тих підстав, що згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодовувати шкоду, заподіяну органом дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду, має Держава за рахунок коштів державного бюджету, а не орган, яким шкоду заподіяно. Крім того, розмір коштів для відшкодування завданої шкоди, відповідачем визначено невірно. Так, згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи те, що кримінальне провадження № 0000053 відкрито 26 січня 2014 року і у цей день позивачеві повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, до його закриття 15 травня 2014 року пройшло повних три місяці і 19 днів, з урахуванням 3% інфляційних, у випадку задоволення позову розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити не більше, ніж 4908 гривень 54 копійки. Також вважає, що позивачем надано достатніх, для того, щоб вони підлягали задоволенню, доказів обґрунтувань співвідношення характеру заподіяної йому моральної шкоди до розміру її відшкодування. З цих підстав прохала відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що згідно з вимогами ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, відшкодовується Державою, яку у справі представляє Державна казначейська служба України, а не державним органом, яким цю шкоду заподіяно. Тому прохав відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами у межах, наданих сторонами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 січня 2014 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України (а.с. 8-9). 27 січня 2014 року слідчим суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 березня 2014 року включно (а.с. 10). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2014 року ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасовано з постановленням нової ухвали, якою йому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 27 березня 2014 року (а.с. 11). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року ОСОБА_4, у кримінальному провадженні № 0000228, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року (а.с. 12-13). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року, ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року, скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 14-15). Постановою прокурора прокуратури м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року кримінальне провадження № 0000228 від 26 січня 2014 року у частині предявленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення (а.с. 16-17). Судових витрат по справі немає.

Згідно із вимогами ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Нормою ч. 4 ст. 62 Конституції України встановлено, що у разі скасування вироку суду, як неправосудного, держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у звязку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Нормою ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. Відповідно до вимог ч. ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, який узагальнив розгляд судами справ цієї категорії у межах держави, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року, скасовано ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що при вивченні апеляційним судом матеріалів кримінального провадження доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, відсутні, у звязку з чим у районного суду не було підстав приймати рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Постановою прокурора прокуратури м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року кримінальне провадження № 0000228 від 26 січня 2014 року у частині предявленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю самої події кримінального правопорушення. Суду не надано доказів про скасування цієї постанови, і тому він вважає її чинною. З тих підстав, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 про вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито за відсутністю події злочину, тобто з реабілітуючи підстав, його затримання та притягнення до кримінальної відповідальності у вигляді оголошення підозри у вчиненні злочину, обрання йому запобіжного заходу, є незаконними. Таким чином, особисті немайнові права позивача порушено органом дізнання та досудового слідства і підлягають судовому захисту. Внаслідок закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав, позивач отримав право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Суд вважає загальновідомими, тобто такими, що не підлягають доказуванню, ті обставини, що безпідставним притягненням фізичної особи до кримінальної відповідальності, позбавленням її волі шляхом обрання їй запобіжного заходу та розповсюдженням щодо неї самої інформації про вчинення злочину, а також проведення у неї вдома обшуку, їй завдається моральна шкода. З цих підстав суд приходить до висновку про те, що незаконні дії по притягненню відповідача до кримінальної відповідальності та обрання йому запобіжного заходу, викликали у нього моральні страждання. Факт притягнення його до кримінальної відповідальності перешкодив його, як особистості, активному соціальному функціонуванню, реалізації його життєвих планів, принизив його почуття власної честі та гідності. Також, у звязку з цим фактом, позивач втратив відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе та своєї родини, за місцем знаходження якої було проведено обшук, а також впевненість у тому, що правоохоронні органи є гарантами його та його родини безпеки від протиправних посягань, впевненість у своїй правовій захищеності та у реалізації своїх прав та обовязків, як глави сімї, чоловіка та батька, у спілкуванні з товаришами та колегами. З цих підстав суд приходить до висновку про наявність факту заподіяння позивачеві фізичних та моральних страждань органами дізнання та досудового слідства, а тому і відшкодування заподіяння йому моральної шкоди.

Разом з тим, суд не може погодитися із розміром відшкодування заподіяної позивачеві, внаслідок його незаконного затримання, притягнення до кримінальної відповідальності та обрання запобіжного заходу, моральної шкоди, у визначеному позивачем розмірі, внаслідок абсолютного не доведення його представником цього розміру. Тому, виходячи із засад розумності і справедливості, оцінивши вид, ступінь та тривалість протиправної поведінки працівників правоохоронних органів щодо позивача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у сумі 40000 гривень, шляхом зобовязання відповідача Державної казначейської служби України, списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України грошові кошти у цій сумі на користь позивача.

Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів, якими позивач визначив прокуратуру Дніпропетровської області та ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, тому що згідно з вимогами чинного цивільного законодавства України, шкода, завдана позивачеві незаконними діями органу державної влади, відшкодовується Державою, незалежно від вини цього органу. У справі державу представляє Державна казначейська служба України, а не прокуратура Дніпропетровської області та ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 10-11, 15, 30, 60, 74-76, 88, 169, 208, 212-215, 218, 293 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобовязати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 40000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання та досудового слідства.

У задоволенні позовних вимог у іншій частині позову відмовити за недоведеністю.

У задоволенні позовних вимог до прокуратури Дніпропетровської області та Дніпропетровського міського управління ГУМВС України у Дніпропетровській області відмовити за безпідставністю.

Судові витрати віднести на рахунок Держави.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 10 днів зо дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, або протягом 10 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко