Справа № 728/530/15-ц Провадження № 22-ц/795/2261/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Приліпко В. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.
суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року та задовольнити його позов в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 8000 грн. боргу за договором позики, 1331,63 грн. інфляції за час прострочення з 01.06.2013 р. по 04.03.2015 р. та 1990 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 01.06.2013 р. по 04.03.2015 р., що становить 11321 грн. 63 коп., а також 1752 грн. 50 коп. витрат на правову допомогу та 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього стягнуто 13317 грн. 73 коп.

Апелянт вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що позивачем не надано доказів про надання відповідачці в борг коштів в сумі 17000 гривень. На думку апелянта, такий висновок суду не ґрунтується на доказах, що маються в матеріалах справи. ОСОБА_5 в своїй заяві про перегляд заочного рішення сама вказувала, що у травні 2012 року брала в борг 17000 гривень і за цією позикою борг повернула. ОСОБА_6 зазначає, що ці обставини відповідають дійсності, оскільки він дійсно двічі давав гроші в борг ОСОБА_5: в травні 2012 року 17000 грн., які вона повернула, і 01.01.2013 року - 20000 грн., які не повернуті. Відповідач використала розписки за боргом від травня 2012 року в якості доказів по іншому договору позики. Суд дійшов необґрунтованого висновку про повернення боргу за розпискою від 01.01.2013 року.

В засідання апеляційного суду позивач не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, тому його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 01.01.2013 року в простій письмовій формі уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_5 отримала у ОСОБА_6 гроші в сумі 20000 гривень, які зобов'язалася повернути до 01.06.2013 року. Підтвердженням укладення договору позики та його умов є представлена позивачем розписка позичальника, яка посвідчує передання їй позикодавцем вищевказаної грошової суми та строк її повернення (а.с.43)

З розписок від 09.03.2014 року, 09.04.2014 року та 10.08.2014 року вбачається, що дочка відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7В передавала ОСОБА_6 кошти в рахунок погашення боргу її матері, і станом на 10.08.2014 року залишок боргу відповідача перед позивачем становив 8000 грн. (а.с.44-46).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача визнав, що розписки про часткове повернення та залишок боргу підписані позивачем ОСОБА_6, та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача 11321 грн. 63 коп., а саме: 8000 грн. боргу згідно договору позики, індексу інфляції за весь час прострочення - з 01.06.2013 року по 04.03.2015 року, який в грошовому виразі складає 1331, 63 грн. та 3 % річних від простроченої суми за період з 01.06.2013 року по 04.03.2015 року, що становить 1990 грн., а також 1752 грн. 50 коп. витрат на правову допомогу та 243 грн. 60 коп. судового збору.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Підтвердженням укладення договору позики та його умов, відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2013 року сторони уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_5 отримала у ОСОБА_6 гроші в сумі 20000 гривень, які зобов'язалася повернути до 01.06.2013 року.

З розписок про повернення ОСОБА_6 частини боргу ОСОБА_5 її дочкою ОСОБА_7 вбачається, що залишок боргу складає 8000 грн. (а.с.44-46).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача 8000 грн. залишку боргу згідно договору позики, індексу інфляції за весь час прострочення - з 01.06.2013 р. по 04.03.2015 р. (дати звернення з позовом до суду) та 3 % річних від простроченої суми за період з 01.06.2013 р. по 04.03.2015 р., є вірним. Допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки виправляються в порядку, визначеному статтею 219 ЦПК України.

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_5 пояснила, що гроші в борг у ОСОБА_6 вона брала один раз - у травні 2012 року в сумі 17000 грн., з яких повернуто наступного дня 6000 грн., 09.03.2014 р. 1000 грн., 09.04.2014 р. 1000 грн., 10.08.2014 р. 1000 грн., з відміткою про залишок боргу 8000 грн., про що вона написала в заяві про перегляд заочного рішення, а боргову розписку вона написала 1.01.2013 р. за наполяганням ОСОБА_6

Доводи ОСОБА_6 про існування між ним та ОСОБА_5 ще одного договору позики від травня 2012 року на суму 17000 грн. та про те, що саме за вказаним договором позики відповідачем повернуто борг згідно наявних у справі розписок, не підтверджені належними і допустимими доказами. Навпаки, наявні у справі докази у їх сукупності дають підстави для висновку про повернення позивачу частини боргу відповідачки та про наявність залишку боргу в сумі 8000 грн.. що підтверджується належними та допустимими доказами - розписками з позначками та підписами ОСОБА_6 (а.с44-46).

Отже, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: