Справа №463/6224/14-ц
Провадження №2/463/390/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Сальвицького Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6.), треті особи Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Личаківський районний відділ Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення, вселення, зняття осіб з реєстрації,

зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, яка одночасно діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_5; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1; усунення їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 у м. Львові шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з цієї квартири та звільнення квартири від їх майна та домашніх тварин; вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного доступу до квартири, заміни замків на вхідних дверях та зняття відповідача з донькою з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.06.2007р. відповідно до договору купівлі-продажу набула у власність квартиру АДРЕСА_2. 20.09.2013р. в процесі здійснення виконавчих дій таку квартиру було реалізовано на прилюдних торгах за ціною 310 762,50 грн., а переможцем цих торгів визнано відповідача, якій на підставі акту державного виконавця від 23.09.2013р. видано свідоцтво про право власності на квартиру. Не погоджуючись із законністю реалізації квартири, оскаржила її до суду та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09.09.2014р., прилюдні торги з реалізації спірної квартири, а також протокол їх проведення та акт державного виконавця визнано недійсними. Вважає, що після визнання прилюдних торгів недійсними вона залишились законною власницею квартири, однак через те, що в ній проживають відповідачі, не може в повній мірі здійснювати правомочності власника, користуватись, володіти та розпоряджатись квартирою. Шляхом визнання недійсним свідоцтва та реєстрації права власності, виселення відповідачів та її вселенням, а також зняттям їх з реєстрації намагається в судовому порядку усунути перешкоди в користуванні власністю та захистити свої права.

Відповідач ОСОБА_5 пред'явила зустрічний позов, предмет якого до початку розгляду справи по суті змінила шляхом подання відповідної заяви, та в кінцевому, просить ухвалити рішення про стягнення в порядку реституції з відповідачів ОСОБА_4, Личаківського ВДВС ЛМУЮ, ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» та ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів в сумі 418 030,69 грн., з яких 310 762,50 грн. основного боргу, 13 537,33 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, 93 730,86 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 14.09.2015р. за клопотання повноважного представника позивача за зустрічним позовом, замінено неналежного співвідповідача - ПАТ «УкрСиббанк» на належного - ТзОВ «Кей Колект», а ухвалою суду від 06.10.2015р., теж за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом, провадження у справі в частині вимог до ПП «СП «Юстиція» закрито у зв'язку з ліквідацією юридичної особи без правонаступництва. Продовжено розгляд справи в частині вимог до ОСОБА_4, Личаківського ВДВС ЛМУЮ, ТзОВ «Кей Колект».

В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що спірна квартира, реалізація якої відбувалась на прилюдних торгах була предметом іпотеки згідно іпотечного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 цих зобов'язань, за позовом банку Сихівський районний суд м. Львова 11.10.2011р. виніс рішення про стягнення з ОСОБА_4 боргу в сумі 674 860,86 грн. та 1820 грн. судових витрат. В процесі здійснення виконавчих дій з примусового виконання рішення, квартира реалізована на прилюдних торгах 20.09.2013р. за ціною 370 762,50 грн., а переможцем цих торгів визнано ОСОБА_5 Вказана сума була сплачена в повному обсязі, однак в подальшому, як зазначено у первісному позові, такі торги визнані недійсними. В той же час, цивільно-правовим наслідком недійсності укладеного на торгах договору є реституція, тобто повернення сторін до первісного стану. Оскільки кошти, за які придбано квартиру пішли на погашення боргових зобов'язань ОСОБА_4, внаслідок чого сума боргу останньої зменшилась, вважає, що в порядку реституції вона несе обов'язок з повернення цих коштів. Враховуючи, що примусова реалізація квартири здійснювалась Личаківським ВДВС ЛМУЮ, а підставою для визнання їх недійсними стало порушення, яке допущено цією установою, вважає, що обов'язок з повернення коштів солідарно з боржником лежить і на цьому відповідачу. Крім цього, вважає, що такий обов'язок також лежить і на стягувачу, яким в процесі здійснення виконавчих дій виступав ТзОВ «Кей Колект», правонаступник ПАТ «УкрСиббанку», оскільки стягувач є одержувачем коштів за придбання квартири. Тому, солідарно з ОСОБА_4, Личаківського ВДВС ЛМУЮ та ТзОВ «Кей Колект» просить стягнути в порядку реституції 370 762,50 грн., витрачені на придбання квартири з прилюдних торгів. Оскільки обов'язок з повернення коштів в порядку реституції є грошовим зобов'язанням, просить також стягнути з них три відсотки річних та інфляційні втрати, завдані простроченням виконання грошового зобов'язання. За її підрахунками, інфляційні втрати у період з 20.09.2013р. по 03.03.2015р. становлять 93 730,86 грн., три відсотки річних за аналогічний період - 13 537,33 грн. Відтак, загалам з відповідачів просить стягнути грошові кошти в розмірі 418 030,69 грн.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом згідно договору про надання правової допомоги від 24.09.2013р. адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги своєї довірительки підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить первісний позов задовольнити. Обґрунтованість зустрічного позову в частині стягнення коштів в порядку реституції з ОСОБА_4 заперечив, оскільки його довірителька їх не отримувала. В цій частині зустрічний позов просить залишити без задоволення, а в частині стягнення коштів в порядку реституції з інших відповідачів за зустрічним позовом, покладається на розсуд суду.

Представник відповідача за первісним позовом згідно належної довіреності від 04.09.2015р. ОСОБА_2 проти обґрунтованості цього позову заперечила. Правовим наслідком недійсності прилюдних торгів є лише реституція, і майно, яке придбавалось з таких торгів, передається не попередньому власнику, а на повторну реалізацію, оскільки рішення про стягнення заборгованості, в процесі якого відбувались ці торги не скасоване. Тому вважає, що поновлення права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру є неможливим, і в задоволенні позову просить відмовити. Тим самим, підтверджується обґрунтованість зустрічного позову, і крім наведених в ньому мотивів, додатково вказала на обов'язок стягувача - ТзОВ «Кей Колект» повернути кошти, оскільки саме він є їх одержувачем, а визнання прилюдних торгів недійсними характеризує ці кошти як безпідставно отримані. Однак, з наведених в зустрічному позові мотивів не виключає обов'язку з повернення коштів боржником та відділом виконавчої служби і тому, зустрічний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи за первісним позовом - Органу опіки та піклування ЛРА ЛМР проти обґрунтованості первісного позову заперечив з аналогічних підстав, що і представник відповідача ОСОБА_5 та крім цього зазначив, що виключно у спосіб застосування реституції не будуть порушуватись інтереси малолітньої доньки, яка зареєстрована в квартирі. У вирішенні зустрічного позову покладається на розсуд суду, оскільки відповідачі за цим позовом не були учасниками торгів.

Представники відповідачів за зустрічним позовом - Личаківського ВДВС ЛМУЮ та ТзОВ «Кей Колект» в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Перший причин неявки суду не повідомив, а від другого надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. З огляду на відсутність доказів поважності причин неявки представника ТзОВ «Кей Колект», за погодженням з представниками сторін суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.09.2013р. Львівською філією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» проведено прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4 Згідно протоколу № 03/301/13/і-6 від 20.09.2013р. (а.с.38), переможцем прилюдних торгів визнано ОСОБА_5, цінова позиція якої становить 310 762,50 грн. На підставі акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на квартиру від 23.09.2013р. та проведено державну реєстрацію права власності (а.с.39, 40).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09.09.2014р. (а.с.36-37) позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано прилюдні торги, проведені ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 20.09.2013р. по реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 недійсними. Також, визнано недійсним та скасовано протокол проведення прилюдних торгів № 03/301/13/і-6, затверджений 20. 09.2013р. директором Львівської філії ПП Спеціалізоване підприємство «Юстиція» та акт державного виконавця про реалізацію арештованого майна від 23.09.2013р.

Відповідно до змісту ст. ст. 330, 388 ЦК України, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину не знав та не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна. Добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

З наведеного випливають дві взаємодоповнюючі одна одну, проте не тотожні ознаки, які характеризують набувача як добросовісного, в якому майно може бути витребувано в порядку віндикації з підстав, визначених у ч. 1 ст. 388 ЦК України. Перша з них, набувач не знав та не міг знати про відсутність підстав у продавця прав на відчуження майна, а друга, яка є визначальною і без якої не може існувати перша - у відчужувача не повинно бути законних підстав для продажу майна.

Таким чином, якщо у правовідносинах сторін наявні ці елементи, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України, і в такому випадку, захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 цього Кодексу, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача.

В той же час, відповідно до п. 3.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом МЮУ № 68/5 від 27.0.1999р., на підставі якого здійснювались прилюдні торги з реалізації спірної квартири, орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Виходячи з правової природи цього договору, мова йде про договір комісії, інститут якого врегульовано Главою 69 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, відповідно до ч. 3 ст. 1012 ЦК України, є умови про це майно та його ціну.

Системний аналіз положень п. 3.1 Тимчасового положення, а також ст. ст. 1011, 1012, 1014 ЦК України дає підстави для висновку, що за цими договорами відчужувачем за укладеним на прилюдних торгах договором є не боржник, стягувач або орган ДВС, а виключно спеціалізована організація як комісіонер, що отримав доручення вчинити правочин від свого імені, і оскільки останній діє на підставі договору, укладеного з органом ДВС, він не може вважатись таким, що не мав права на відчуження майна. Відповідно, віндикаційний спосіб захисту за наслідками визнання торгів недійсним існувати не може, а повинен застосуватись загальний спосіб захисту - реституційний.

Норма ч. 2 ст. 388 ЦК України повністю узгоджується з такими висновками суду та виключає можливість витребування від добросовісного набувача майна, що було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Конструкція цієї норми та її розташування в ст. 388 ЦК України свідчить про те, що вона підлягає застосуванню незалежно від наявності підстав для витребування, які передбачені ч. 1 цієї статті. Вона регулює існуючі між сторонами спору речово-правові відносини, спрямована на унеможливлення витребування свого відчуженого на торгах майна боржником, і не перешкоджає застосувати наслідки недійсності правочину - реституції - до сторін договору, якою боржник не є.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного у ч. 8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

У даному випадку згідно з протоколом проведення прилюдних торгів, а також відповідно до п. 3.1 Тимчасового положення, продавцем спірного майна є організатор прилюдних торгів ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», оскільки саме він підписував цей протокол, а переможцем торгів - покупцем, відповідач ОСОБА_5, що набула право власності на спірне майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Наслідком задоволення позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними не є поновленням права власності боржника на майно, що було предметом продажу, а повернення його до організатора, у якого настає обов'язок з проведення відчуження такого майна відповідно до вимог чинного законодавства, тобто не віндикація, а реституція.

Пленум ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в абзаці 3 п. 30 Постанови № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» саме так зазначив, що у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Верховний Суд України в своїх Узагальненнях «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» підтримав таку позицію суду касаційної інстанції та зазначив, що норма ч. 2 ст. 388 ЦК України гарантує особам, які придбали майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень захист їх прав від можливого витребування від них майна, і за загальним правилом, наслідком недійсності правочину є застосування до сторін двосторонньої реституції. Однак слід враховувати, що боржник не є стороною в таких правовідносинах, а отже, і застосування щодо нього норми абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК неможливе.

Більше того, з такими висновками суду також узгоджуються норма ч. 3 ст. 216 ЦК України, яка визначає, що реституційний спосіб захисту можливий лише тоді, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Спеціальним способом захисту є віндикація, однак якщо норма ч. 2 ст. 388 ЦК України виключає можливість її застосування, до правовідносин сторін може бути застосований виключно реституційний спосіб захисту.

З огляду на зазначені обставини, права первісного позивача, які зазнали обмежень внаслідок порушення порядку проведення прилюдних торгів не підлягають захисту шляхом застосування віндикаційного правового механізму, а відтак вимоги про усунення перешкод шляхом виселення, вселення та зняття з реєстрації не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, їх також слід залишити без задоволення.

Свідоцтво про право власності та державна реєстрація за своєю правовою природою є засобом фіксації певної події, що відбувається під час проведення прилюдних торгів з подальшого відчуження нерухомого майна. Тобто, такий документ не є домовленістю сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення їх цивільних прав та обов'язків. Свідоцтво про право власності та його державна реєстрація не є правочином, а тому, і не може визнаватись недійсним, і підстави для його скасування в судовому порядку норми цивільного законодавства не передбачають.

В свою чергу, наявність такого свідоцтва та державної реєстрації не є перешкодою для проведення повторних прилюдних торгів, а задоволення цих вимог призведе до поновлення юридичної сили попереднього правовстановлюючого документа на квартиру, яким володіє ОСОБА_4 Вище судом уже зазначалось, що наслідком задоволення позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними не є поновленням права власності боржника на майно.

Що стосується зустрічного позову, незважаючи на необхідність застосування реституційних правовідносин, обґрунтованість чого наведена вище, у даній ситуації вона не може бути застосована, а відтак, вимоги зустрічного позову не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція в цивільному законодавстві передбачає не лише права, а й обов'язки для кожної із сторін недійсного договору. Праву однієї сторони завжди відповідає обов'язок цієї сторони повернути другій стороні все одержане за недійсним правочином.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що вимога повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Позицію суду касаційної інстанції, а також Верховного Суду України про неможливість застосування до боржника положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, слід розуміти не лише як неможливість повернення боржнику майна, відчуженого на прилюдних торгах, а й як відсутність у нього обов'язку повертати кошти, за які це майно було придбаним. Аналогічне стосується стягувача та органу ДВС, і оскільки всі вони не є стороною недійсного правочину, вони не несуть обов'язку повернення коштів.

Вище судом зазначалось, що відчужувачем майна на прилюдних торгах, а відтак і стороною правочину є спеціалізована організація ПП «СП «Юстиція».

Відтак, саме в останньої існує обов'язок щодо повернення коштів, сплачених переможцем за придбання майна на прилюдних торгах, і цьому обов'язку кореспондується право на витребування майна в порядку реституції для повторної реалізації.

Оскілки зустрічний позов в частині вимог до ПП «СП «Юстиція» провадженням закритий з підстав ліквідації цієї юридичної особи без правонаступництва, а відповідачі за цим позовом не є сторонами договору, реституційний механізм повернення коштів до них не може бути застосований, наслідком чого є неможливість задоволення зустрічних позовних вимог.

Орган ДВС в даному випадку не може виступати правонаступником ПП «СП «Юстиція», оскільки правочин по відчуженню квартири, згідно вимог ст. 1011 ЦК України здійснювалось від імені останнього, який діяв як комісіонер.

Вказаний висновок відповідає засадам справедливості, адже порушення, які стали підставою для визнання прилюдних торгів недійсними допущені організатором торгів, і відповідно, саме він несе обов'язок повернення коштів.

Позицію сторони позивача за зустрічним позовом, яка випливає зі змісту уточненої позовної заяви (а.с.91) і яка підтримана її представником в судовому засіданні про безпідставність набуття ТзОВ «Кей Колект» коштів від реалізації квартири, а отже, наявність підстав для стягнення їх з цього відповідача суд також відкидає.

Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-88цс13 в своїй постанові від 02.10.2013р. сформулював правову позицію, згідно з якою роз'яснив, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

В цій же постанові Верховний Суд України вказав, якщо зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вказана позиція представником позивача за зустрічним позовом розтлумачена невірно, адже правовою підставою для отримання стягувачем коштів є не правочин, укладений на прилюдних торгах, а кредитний договір, на виконання зобов'язань якого і були проведені прилюдні торги.

Такий кредитний договір, який за логікою Верховного Суду України створює договірний характер правовідносин, у встановленому законом порядку недійсним не визнаний, а відтак, для стягувача створює правову підставу отримання коштів і виключає можливість стягнення з нього цих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України.

Тому, і за таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Узагальнюючи наведені вище висновки, суд приходить до переконання, що первісний позов слід залишити без задоволення через неможливість застосування правового механізму віндикації, як правового наслідку визнання недійсними прилюдних торгів, а зустрічний - через пред'явлення реституційної вимоги до осіб, які не є сторонами правочину, оформленого протоколом проведення прилюдних торгів.

Також, судом враховується, що задоволення первісного позову виключає можливість для здійснення захисту прав переможця торгів, які також зазнали обмежень внаслідок визнання прилюдних торгів недійсними. Вимоги зустрічного позову хоч і пред'явлені до неналежних відповідачів, проте захист прав однієї особи за рахунок обмежень права на захист іншої особи не відноситься до способів захисту, визначених у ст. 16 ЦК України та не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, якими, серед іншого, згідно п. 6 ст. 3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 215, 216, 330, 388, 391, 1011, 1012, 1014, 1212 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6.), треті особи Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Личаківський районний відділ Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2, виданого на ім'я ОСОБА_5; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2; усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 у м. Львові шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 та звільнення цієї квартири від майна та домашніх тварин; вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного доступу, заміни замків на вхідних дверях - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про стягнення солідарно з відповідачів грошових коштів в розмірі 418 030,69 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.