АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Побірченко Т.І., Вербової І.М.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: позивача ОСОБА_2

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Личина Олена Володимирівна про визнання договору дарування квартири недійсним;

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30 червня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 30.06.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Личиною О.В. 07.02.2013 року, зареєстрований у реєстрі за №167 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна за № НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 3654 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Безпідставним та помилковим, на думку апелянта, є висновок суду першої інстанції про те, що укладаючи на 39 день після смерті єдиної дитини договір дарування, тобто, фактично безоплатно відчужуючи своє єдине належне на праві власності житло, позивачка діяла під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для неї умовах.

На день укладання правочину - 07.02.2013р. позивачка не була інвалідом, не хворіла, не потребувала матеріальної допомоги від відповідача, працювала та отримувала заробітну плату. В той же час, позивачка ОСОБА_2 стверджує, що вчинила цей правочин під впливом помилки та юридичної необізнаності, оскільки сама не знала, що вона підписує та які будуть наслідки правочину, після смерті свого сина вона зловживала спиртним та ліками, а тому в силу свого психічного стану не розуміла значення своїхдій під час укладання оспорюваного правочину.

В процесі розгляду справи 06.10.2014р. судом (під головуванням судді Зотько Т.А.) по справі було постановлено ухвалу про призначення по справі судової психолого-психіатричної експертизи, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричних експертиз. У зв'язку з цим провадження у справі було зупинено. На даний час ухвала суду від 06.10.2014р. є чинною. На виконання вказаної ухвали експертами КМЦСПЕ було складено Висновок судово-психіатричного експерта за №219 від 24.03.2015р. стосовно ОСОБА_2, згідно якого судову психолого-психіатричну експертизу належить провести в умовах КМЦСПЕ. Крім того, експертами витребовувалися додаткові документи стосовно ОСОБА_2, а саме: амбулаторна медична карта з поліклініки за місцем проживання та характеристика з місця роботи - дошкільного навчального закладу №633 м.Києва. Проте, суддею були проігноровані клопотання експертів і всупереч чинній ухвалі від 06.10.2014р. вказана експертиза проведена не була. Крім того, всупереч ст. 204 ЦПК України суд не відновив провадження у справі, однак перейшов до розгляду справи по суті. Дана експертиза була призначена за клопотанням сторони позивача, яка в судовому засіданні наполягала, що оспорюваний правочин вона вчинила в хворобливому стані, будучи неадекватною, під впливом алкоголю та ліків.

Так, рішення суду не містить суть заперечень відповідача та його представника, головуючим не надано оцінку доказам, в т.ч. пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та відповідача ОСОБА_5, який був допитаний судом в якості свідка по справі. Також судом не надано оцінку письмовим доказам, які надавалися стороною відповідача, взагалі їх не прийнято до уваги. Жодних спростувань на надані відповідачем докази судом не наведено.

Також, судом невірно було визначено розмір судового збору, у зв'язку з цим невірно стягнуті судові витрати з відповідача.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Позивачка ОСОБА_2, її представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Третя особа приватний нотаріус КМНО Личина О.В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог закону. За таких обставин, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2001 року, придбала квартиру АДРЕСА_2, де вона зареєстрована та проживає по теперішній час. Іншого житла, окрім зазначеної квартири, позивачка не має.

ОСОБА_11, син позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Інших дітей ОСОБА_2 не має.

Відповідно до договору дарування квартири від 07.02.2013 року, позивачка подарувала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2, відповідачу по справі. Відповідно, ОСОБА_5 є власником зазначеної квартири, але він до квартири не вселявся, в спірній квартирі продовжує проживати ОСОБА_2

ОСОБА_2 перенесла ряд тяжких захворювань, відповідно до копії довідки МСЕК, з 30.10.2014 року вона є інвалідом першої групи.

ОСОБА_2, звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просила визнати недійсним договір дарування квартири, посилаючись на те, що вказаний договір вона уклала під впливом тяжкої для неї обставини, а саме смерті єдиного сина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності передбачених законом підстав для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої обставини для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Колегія суддів погоджується з тим, що укладаючи після смерті єдиної дитини, договір дарування, тобто, фактично безоплатно відчужуючи своє єдине та постійне житло, позивачка діяла під впливом тяжкої для неї обставини. Так, залишившись однією та маючи з родичів лише відповідача та його сім'ю (родичі її колишнього чоловіка), ОСОБА_2 перебувала в тяжкому моральному та психологічному стані (що підтверджується висновком судово - психіатричної експертизи а.с. 237-241 т.1) і під впливом тяжкої для неї обставини, а саме смерті сина, вона подарувала свою квартиру ОСОБА_5 и при цьому залишилась зовсім без житла. ОСОБА_2 та її представники посилались на те, що якби не смерть сина, вона ніколи б не подарувала свою єдину квартиру та не залишила б себе без житла.

ОСОБА_5 та його батьки допомагали позивачці в організації поховання сина, вона їм довіряла, зберігала у них свої цінні речи і саме під впливом тяжкої для неї обставини вона подарувала квартиру ОСОБА_5 Позивач опасалась, що сторонні особи заволодіють її квартирою, скориставшись її станом здоров'я та її психологічним станом, в якому вона перебувала після смерті сина.

Посилання апелянта на ту обставину, що фактично не було проведено призначеної судом психолого-психіатричної експертизи колегія суддів оцінює критично, оскільки ОСОБА_2 ставила питання про визнання договору дарування квартири недійсним з різних підстав. Так, вона зазначала, що уклала даний договір, оскільки під впливом алкоголю та ліків не розуміла значення своїх дій. Але, вона також зазначала, що уклала договір дарування під впливом тяжких для неї обставин, а саме смерті сина. Оскільки суд першої інстанції погодився з тим, що позивачка уклала договір дарування квартири саме під впливом тяжкої для неї обставини - смерті сина, то і проведення стаціонарної експертизи було недоцільним, оскільки її висновки мали б значення для вирішення питання чи розуміла вона значення своїх дій та чи могла керувати ними під час укладання договору дарування.

Доводи апелянта про те, що після зупинення провадження у справі (у зв'язку з призначенням експертизи) не було відновлено провадження не відповідають дійсності, оскільки відповідно до ухвали суду від 10.04.2015 року провадження у справі було відновлено (а.с. 243).

Показання свідків допитаних судом першої інстанції за клопотанням відповідача не спростовують доведеність того, що позивачка уклала договір дарування квартири під впливом тяжких для неї обставин. Ці показання не спростовують факт смерті сина ОСОБА_2, а також її психологічний стан після смерті сина (визначений висновком судово - психіатричної експертизи).

Оскільки заявлений позивачкою позов носить майновий характер (визнавши договір дарування недійсним, право власності на квартиру фактично перейшло до позивачки), то питання розподілу судових витрат вирішено судом першої інстанції вірно.

Отже, твердження апелянта про незаконність ухваленого судом рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: