Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2457/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т. М.
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

28.10.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Франко В.А.

при секретареві: Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції прострочення грошового зобов'язання та 3% річних від простроченої суми,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції прострочення грошового зобов'язання та 3% річних від простроченої суми. В обґрунтування позову зазначав, що 23 жовтня 2012 року він уклав з відповідачем договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов якого придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за 40 000 грн. У зв'язку з відсутністю належних документів для оформлення права власності на майно він звернувся до ОСОБА_3 про повернення сплачених за квартиру грошей, але отримав відмову. У зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, повернення майна та сплачених грошей. Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 23 жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 40 000 грн., сплачених за квартиру, а також зобов'язано позивача повернути відповідачеві квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат. Зазначає, що вказані кошти відповідач досі не повернула, чим порушує його права. У зв'язку з цим вважає, що є підстави для звернення із даним позов про стягнення зі ОСОБА_3 збитків у вигляді відшкодування індексу інфляції в сумі 13 946,38 грн. та 3% річних в сумі 1158,87 грн., а також 150 грн. за послуги аудитора та 243,60 грн. судового збору.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явились. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с.96-98). Відповідач надала клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.99). Колегія суддів ухвалила слухати справу у відсутності належним чином повідомлених сторін на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до заочного рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2013 року відкрито виконавче провадження та із заробітної плати за місцем роботи ОСОБА_3 стягуються відповідні кошти на погашення заборгованості, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні вимог про застосування ст.625 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14 березня 2013 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири, ціна якої складала 40 000 грн. У присутності свідків під розписку відповідач отримала від позивача вказану суму грошових коштів. Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2013 року зазначений договір купівлі-продажу визнано недійсним та зобов'язано ОСОБА_3 повернути позивачеві сплачену за квартиру суму в розмірі 40 000 грн. (а.с.4-5). Рішення суду, яке набрало законної сили, досі не виконано у повному обсязі. Разом з тим, згідно з довідкою Департаменту державної виконавчої служби №С-16564/205 від 11 вересня 2015 року залишок боргу ОСОБА_3 за виконавчим документом №1121/6504/12 від 18 квітня 2013 року складає 39 373 грн. (а.с.87-88).

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Тобто, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Суд першої інстанції вказаних норм права не врахував та помилково вважав, що зобов'язання, які виникли між сторонами припинилися з постановленням заочного рішення суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення суми, сплаченої позивачем за квартиру.

Однак, така підстава припинення зобов'язання не передбачена главою 50 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке досі не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із зобов'язальних, тому існування між сторонами зобов'язальних правовідносин дає позивачу право вимагати відшкодування матеріальних втрат від знецінення несплачених на його користь відповідачем коштів унаслідок інфляційних процесів, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України.

Вказані обставини не були доводами апеляційної скарги, проте, відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на повернення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, оскільки відповідач не виконав в повному обсязі грошове зобов'язання про повернення коштів та не повернув їх до цього часу.

Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

Розрахунок суми боргу з врахуванням індексу інфляції обчислюється шляхом множення суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Згідно даних Держкомстату індекс інфляції за період з березня 2014 року (набрання законної сили заочного рішення суду від 14 березня 2013 року) до березня 2015 року (звернення позивача до суду із даним позовом) становить 1,3452. Сума індексу інфляції, яка підлягає стягненню з відповідача становить 13 591,55 грн. (39 373 (сума боргу відповідача) х 1,3452 (індекс інфляції) = 52 964,55 - 39373= 13591,55), а також 3% річних в сумі 1 158 грн. 87 коп., а всього 14 750 грн. 42 коп.

До того ж, ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив вимоги ч.1 ст.11 ЦПК України. А саме висновок суду про можливість зарахування в рахунок погашення боргу, отриманого позивачем від ОСОБА_3 рухомого майна на суму 24 000 грн., є безпідставним, оскільки відповідно до змісту розписки від 23 жовтня 2012 року правовідносини між сторонами склалися щодо іншого (рухомого) майна (а.с.34). Зустрічних позовних вимог про стягнення боргу у сумі 24000 грн. або зарахування цієї суми в рахунок погашення боргу у сумі 40000 грн. відповідачем заявлено не було.

Відповідно до статті 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення документально підтверджені витрати по сплаті судового збору при подачі позову та за подачу апеляційної скарги у сумі 511, 56 грн. (243 грн. 60 коп.+267 грн. 96 коп.), що підтверджується розрахунковими квитанціями (а.с.1, 75)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 інфляційні нарахування в сумі 13 591 грн. 55 коп., три відсотки річних в розмірі 1 158 грн. 87 коп., а всього 14 750 грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 511 грн. 56 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: