Справа № 175/3307/15-ц
Провадження № 2/175/1276/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

29 жовтня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Ювілейному цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про відшкодування майнової шкоди, що завдана шляхом вчинення акту дискримінації права на результати своєї творчості, права на власність, права на повагу до гідності та шляхом порушення споживчого права, -

в с т а н о в и в:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, що завдана шляхом вчинення акту дискримінації права на результати своєї творчості, права на власність, права на повагу до гідності та шляхом порушення споживчого права в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача в рахунок відшкодування збитків, які виразилися в упущеній вигоді, що виникла в результаті акту дискримінації права на результати його творчої діяльності (ч. 2 ст. 54 Конституції України), права на справедливість (ч. 1,4 ст. 41 Конституції України), права на повагу на його гідність (ч. 1 ст. 28 Конституції України), та шляхом порушення його споживчого права (п. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), суму розміром 15922350 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що в серпні 2012 року він придбав декілька екземплярів газети «Наше місто» (м. Дніпропетровськ) № 98 (3563) від 17.08.2012 року та № 101 (3566) від 23.08.2012 року, тому у нього виникли цивільні відносини із видавцем цієї газети. Видавцем є Дніпропетровська міська рада, що зазначено у вихідних даних кожного номера газети. Цивільні відносини між ним та видавцем газети регулюються актами цивільного законодавства України та актами міжнародного права, що є частиною національного законодавства України. На стор. 20 № 98 (3563) від 17.08.2012 року та на стор. 20 №101 (3566) від 23.08.2012 року газети «Наше місто» (м. Дніпропетровськ), ним виявлено протиправне використання оригінальної назви його твору «РКS1215638» в оголошенні під заголовком «Куплю». «РКS1215638» - це акварельний малюнок, авторство якого належить, йому ОСОБА_1 Про це свідчить авторське свідоцтво № 42988 від 30.03.2012 року. На оригіналі твору назва твору не зазначена. Назва твору зазначена в тексті авторського свідоцтва № 42988 від 30.03.2012 року. За умовами ліцензійного договору від 07.05.2012 року він продав право на відтворення, опублікування, розповсюдження обмеженої кількості екземплярів твору «РКS1215638» громадянину ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3 У відповідача дозволу на відтворення його твору немає. Листом № 30-12/1096 від 30.12.2014 року в.о. генерального директора TOB «Видавничий будинок «Кераміст» ОСОБА_4 відповів на його питання про можливі порушення вимог Законів України в процесі виготовлення тиражу № 98 (3563) від 17.08.2012 року та № 101 (3566) від 23.08.2012 року газети «Наше місто». В тексті зазначеного листа пан ОСОБА_4 заявив, що про будь-які порушення діючого законодавства України, пов'язані з випуском № 98 (3563) та № 101 (3566) газети «Наше місто», йому не відомо. На стор. 32 № 98 (3563) газети «Наше місто» від 17.08.2012 року (п'ятниця) у вихідних даних зазначено, що тираж кожного номера по п'ятницях складає 106149 екземплярів, а тираж кожного номера по вівторках, середах та суботах складає 10007 екземплярів. Випуск № 101 (3566) газети «Наше місто» у 2012 році випав на п'ятницю 24 серпня. Але через те, що 24.08.2012 року - це загальнодержавне свято (ОСОБА_5 України), то випуск № 101 (3566) було здійснено на 1 день раніше, а саме у четвер, 23.08.2012 року, та це був звичайний п'ятничний номер тиражем 106149 екземплярів. Таким чином сумарний тираж номерів 98 (3563) та 101 (3566) газети «Наше місто» вирахувано шляхом складання тиражів зазначених номерів і склав 212298 екземплярів. Тираж зазначених номерів газети є публічною, відкритою інформацією, що надана для загального користування невизначеному колу осіб. Текст листа відповідача є доказом того, що відповідач визнає дані про тираж зазначених номерів газет і жодним чином не ставить його під сумнів. Отже, сумарний тираж №98 (3563) та №101 (3566) газети «Наше місто» склав 212298 екземплярів. Закон України «Про захист прав споживачів» в ст. 1 п. 27 визначає ці 212298 екземплярів газети фальсифікованою продукцією, а Закон України «Про авторське право і суміжні права» в ст. 1 визначає ці 212298 екземплярів газети контрафактними примірниками твору. Таким чином, відповідач здійснив акт піратства та незаконно відтворив 212298 екземплярів оригінальної назви його твору. За ліцензійним договором від 07.05.2012 року ліцензіат (ОСОБА_3, ОСОБА_2 Федерація) купив право на відтворення, опублікування та розповсюдження його твору і сплатив за це право по 75 доларів США за кожен екземпляр твору, що дозволений до використання. У випадку, якби відповідач не порушував законодавство, то він був би змушений укласти з ним договір, що дає право на використання його твору і за цим договором він отримав би матеріальну вигоду. Однак, відповідач вчинив акт піратства і незаконно відтворив 212298 екземплярів оригінальної назви його твору. Про те, що назва твору «РКS1215638» є саме оригінальною, свідчить експертний висновок від 22.06.2015 року. Користуючись вищенаведеним правом, він вимагає від Дніпропетровської міської ради відшкодувати йому упущену вигоду за такою самою ціною, яку йому сплатив ліцензіат за договором від 07.05.2012 року, а саме по 75 доларів США за кожний із 212298 контрафактних екземплярів твору, що відтворені з порушенням Конституції України, Закону України «Про авторське право і суміжні права», Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 15922350 доларів США. Через протиправні дії відповідача він зазнав обмеження у реалізації права на результати його творчої діяльності (ч. 2 ст. 54 Конституції України), права на власність (ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України), права на повагу до його гідності (ч. 1 ст. 28 Конституції України), споживчого права.

У судове засідання позивач не зявився, в прохальній частині позову просив розглянути справу без його присутності та ухвалити рішення.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.22), а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

В поданому позові позивач доводив той факт, що відповідач завдав йому матеріальних збитків. Однак, дане твердження не знайшло свого обєктивного підтвердження в ході розгляду справи, оскільки згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлено, що діяльність ТОВ «Видавничий будинок «Кераміст» з виконання робіт з виготовлення (друку) поліграфічної продукції здійснюється на підставі Статуту та регулюються Господарським кодексом України, Законами України «Про видавничу справу», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 10 Закону України «Про видавничу справу» до суб'єктів видавничої справи відносяться видавці, виготовлювачі та розповсюджувачі видавничої продукції. Суб'єкт видавничої справи може бути одночасно видавцем та/чи виготовлювачем та/чи розповсюджувачем видавничої продукції. Згідно п. 2, 3, 14 ст. 1 Закону України «Про видавничу справу»: виготовлювач видавничої продукції - це суб'єкт господарювання, що здійснює виготовлення тиражу видання; видавець - це суб'єкт господарювання, що здійснює видавничу діяльність; розповсюджувач видавничої продукції - це суб'єкт господарювання, що здійснює розповсюдження видавничої продукції.

Згідно ст. 20 Закону України «Про видавничу справу» права та обов'язки видавця у відносинах з автором (співавторами) твору в галузі науки, літератури і мистецтва, їх спадкоємцями чи з особою, якій автори чи їх спадкоємці передали авторські майнові права, чи з особами, яким належать права на інші об'єкти права інтелектуальної власності, визначаються законодавством України з питань інтелектуальної власності. Видавець зобов'язаний дотримуватися норм авторського та патентного права, положень національних стандартів, чинних в Україні міждержавних стандартів, інших нормативно-правових актів, що регламентують видавничу справу, а також встановлюють вимоги щодо якості видавничої продукції.

Згідно ст. 21 Закону України «Про видавничу справу» виготовлювачем видавничої продукції може бути поліграфічне підприємство, інша юридична особа будь-якої форми власності які мають у своєму розпорядженні засоби поліграфічного виробництва чи копіювально-розмножувальну техніку. Умови та термін виконання замовлення на виготовлення видавничої продукції визначаються договором між її замовником і виготовлювачем. Виготовлювач видавничої продукції несе відповідальність згідно із законодавством перед видавцем за точне відтворення видавничого оригіналу, дотримання вимог щодо якості виконання кожного примірника видання у замовленому тиражі, національних стандартів, чинних в Україні міждержавних стандартів, технічних умов та інших нормативних документів.

Згідно ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» не допускається вимога попереднього погодження повідомлень і матеріалів, які поширюються друкованими засобами масової інформації, а також заборона поширення повідомлень і матеріалів з боку посадових осіб державних органів, підприємств, установ, організації або об'єднань громадян, крім випадків, коли посадова особа є автором поширюваної інформації чи дала інтерв'ю.

Згідно ст. 21 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) України» підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції.

Згідно ст. 36 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція зобов'язана використовувати авторські матеріали, твори літератури, науки і мистецтва з дотриманням законодавства з питань інтелектуальної власності.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про видавничу справу» відносини у сфері видавничої справи регулюються, зокрема, Законом № 3792-ХІІ, згідно з яким видавець зобов'язаний дотримуватись норм авторського права (стаття 20 Закону України «Про видавничу справу»).

Щодо порушення норм Закону України «Про захист прав споживачів» суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» суб'єктним складом споживчих правовідносин є:

виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

виробник - суб'єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім'я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб'єкта господарювання; або імпортує товар;

продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації;

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

У своїх обґрунтуваннях позовних вимог ОСОБА_1 стверджує, що між ним та відповідачем виникли споживчі правовідносини, оскільки він придбав декілька екземплярів газети «Наше місто», видавцем якої є відповідач. В такому випадку споживчі правовідносини передбачали б наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та Дніпропетровською міською радою для забезпечення виконання робіт з виготовлення (друку) поліграфічної продукції.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Встановлено, що позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, не надано доказів порушення його авторського права шляхом використання оригінальної назви його твору, не надано копії ліцензійного договору про продаж права на відтворення його твору, не надано документу про оригінальну назву його твору.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, які доходи міг би реально одержати позивач за звичайних обставин, якби його право не було порушене, не надано доказів на підтвердження розрахунку суми позову.

Суд не може надати належну правову оцінку позовним вимогам позивача, оскільки останнім, як вже зазначалося вище, не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

Також у позові є посилання на ряд документів, належним чином завірені копії яких також суду не надано, що позбавляє суд можливості надати їм будь-яку оцінку та підтвердити або спростувати доводи позивача стосовно даних документів.

Також, позивачем у позові не зазначено та не надано жодних доказів, яким чином (в чому саме порушені його законні права) та з яких підстав (релігійних, національних тощо) проявляється дискримінація чи утиск відносно нього.

Крім того п. 2 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено поняття дискримінації, так під дискримінацією розуміється ситуація, за якої особа або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Так п. 7 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» також визначено поняття утиску, так утиск - небажана для особи або групи осіб поведінка, метою або наслідком якої є приниження їх людської гідності за певними ознаками або створення стосовно такої особи чи групи осіб напруженої, ворожої, образливої або зневажливої атмосфери.

Аналізуючи вище викладі обставини, суд прийшов до висновку, що жодних критеріїв утиску зі сторони відповідача на адресу позивача судом не встановлено, тому посилання позивача на акт дискримінації у формі утиску відносно нього є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не доведений належними доказами факт завдання йому збитків відповідачем, оскільки відповідні процесуальні рішення щодо встановлення вини відповідача відсутні, а надані позивачем та досліджені судом докази не є достатніми для висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача 15922350 доларів США збитків, а тому відсутні всі підстави для задоволення позовних вимог.

Оскільки суд дійшов до виноску про відому у задоволенні позову, то судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, відносяться за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 16 ЦК України, ст. 10, 57-61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про відшкодування майнової шкоди, що завдана шляхом вчинення акту дискримінації права на результати своєї творчості, права на власність, права на повагу до гідності та шляхом порушення споживчого права - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя : Озерянська Ж.М.