Справа № 569/242/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі :судді Діонісьєвій Н.М.

при секретарі Пальчевській О.Б.

з участю представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача-Скоковського А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, укладеного під приводом обману,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору № 63/08/К-Ф від 17 квітня 2008 року недійсним, укладеного під приводом обману.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що «17» квітня 2008 року, між нею та Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (в подальшомуПублічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк») , було укладено кредитний Договір № 63/08/К-Ф.

Відповідно до п.1.1. кредитного Договору, Відповідач в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобов'язання відкрити Позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію на задоволення споживчих потреб (п.1.4. кредитного договору), з лімітом кредитування 400 000,00 (чотириста тисяч доларів США 00 цнт.), з оплатою за процентною ставкою 14,0 (чотирнадцять цілих ) процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до «10» квітня 2028 року, на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до умови п. 2.1. кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором та можливої неустойки є: Договір Іпотеки з фізичною особою ОСОБА_2, яка передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею - 323, 6 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Того ж дня, тобто «17» квітня 2008 року, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Іпотеки № 63/08/І-Ф (надалі- Іпотечний договір чи Договір іпотеки) на умовах, визначених в п.2,1 .,2.2. кредитного договору.

В умовах оспорюваного кредитного договору його Сторонами було визначено порядок надання і погашення кредиту а також порядок внесення змін до його змісту.

Так, за умовами п. 3.1.1. Кредитного Договору, Банк зобов'язується відкрити Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_3 в доларах США. Надання кредитних коштів з позичкового рахунка, шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_4 в доларах США, відкритий в Рівненській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 333692.

Згідно умов п. 3.3.3. та п. 3.3.4, цього Договору, сплата кредиту та проценти за користування кредитними коштами здійснюється відповідно на рахунки № НОМЕР_5 та № НОМЕР_5, в доларах США в Рівненській філії-ВАТ АБ Укргазбанк», МФО 333692 щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит.

Відповідно до застереження п.1.2., Позичальник сплачує комісію за відкриття позичкового рахунку в розмірі 1,2 % (одна ціла дві десятих) процента від ліміту кредитної лінії, що становить 4 800, 00 ( чотири тисячі вісімсот) доларів США 00 центів. Оплата здійснюється в національній валюті України за курсом НБУ на день укладання даного кредитного договору на рахунок 373984 в гривнях в РФ ВАТ АБ «Укргазбанк».

Згідно з п.1.3, кредитного договору з Позичальника стягується комісія за проведення аналізу ліквідності забезпечення в розмірі 800, 00 (вісімсот) гривень 00 копійок. Оплата здійснюється в день отримання кредиту на рахунок 373984 в гривнях в ВАТ АБ «Укргазбанк».

Позивач зазначає, що Банк не дотримав та грубо порушив встановлені коментованими Законами імперативні вимоги діючого Законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання Позичальнику об'єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів а також на те, що Банк в умовах кредитного договору, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом та, того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах. За таких обставин, просить суд визнати кредитний договір недійсним.

В письмових запереченнях проти позовупредставник відповідача позов не визнав та вказав, що Відповідно до п.1.1 кредитного договору 1 Банк відкрив Позичальнику невідновлювану відкличну кредитну лінію, з лімітом 400 000,00 (чотириста тисяч доларів США 00 центів). Кредитна лінія надається на строк з 17 квітня 2008 року по 10 квітня 2028 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 14,00% річних.

Згідно п. 1.2. Статуту правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк» є «Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк». Зобов'язання по кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконувала, в зв'язку з чим банк був змушений звернутись до суду для захисту своїх порушених прав.

Так, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.03.2011 року було задоволено позовні вимоги АБ "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_2 та стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 390098,50 США та 112425,60 грн.

Під час судового розгляду справи, ОСОБА_2 позовні вимоги визнала повністю, будь-яких заперечень з приводу договірних відносини чи суми боргу не надала. Посилання позивача в своїй позовній заяві на недотримання банком істотних умов договору, відсутність детального розрахунку, дати видачі кредиту, умов для дострокового повернення кредиту спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, самим кредитним договором, додатком до кредитного договору, загальними умовами кредитування, та відповідним рішенням суду, де ці обставини вже були дослідженні та встановлені.

Що стосується строку позовної давності, то вважаємо, що такий строк пропущений, оскільки на момент звернення позивача з позовом до суду, пройшло майже 8 років.

Відповідно до п.3.4.3. Кредитного договору, позичальник мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору. Таким правом позивач не скористався, крім того, вчасно, протягом 2008-2010 років здійснював погашення по кредитному договору заборгованості відповідно до погоджених умов.

Посилання позивача на наявність розрахунку проведення економічного дослідження кредитного договору №63/08/К-Ф від 17.04.2008 року, не може братись судом до уваги, оскільки такий розрахунок здійснено особою, яка не є експертом, не повідомлена про кримінальну відповідальність, а відтак відомості, які наведенні в зазначеному розрахунку є суб'єктивними та нічим не обґрунтованими припущеннями.

За таких обставин, просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, укладеного під приводом обману.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив, що зміст та умови Договору про надання Кредиту № 63/08/К-Ф від 17.04.2008 року були розроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку. А тому, позичальник був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки. Відповідачем навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні, зокрема: банк належно не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а сааме: не надав позичальнику повної, об?єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою; навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості, відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах; у змісті оспорюваного кредитного договору, не встановив та не визначив для позичальника умови договору, щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки.

У ході судового розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 повністю підтвердив обставини, на які посилається у позовній заяві та просив позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просить відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позову.

Вислухавши сторони, дослідивши представлені у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що «17» квітня 2008 року, між нею та Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (в подальшомуПублічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк») , було укладено кредитний Договір № 63/08/К-Ф.

Відповідно до п.1.1. кредитного Договору, Відповідач в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобов'язання відкрити Позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію на задоволення споживчих потреб (п.1.4. кредитного договору), з лімітом кредитування 400 000,00 (чотириста тисяч доларів США 00 цнт.), з оплатою за процентною ставкою 14,0 (чотирнадцять цілих ) процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до «10» квітня 2028 року, на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до умови п. 2.1. кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором та можливої неустойки є: Договір Іпотеки з фізичною особою ОСОБА_2, яка передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею - 323, 6 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Того ж дня, тобто «17» квітня 2008 року, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Іпотеки № 63/08/І-Ф (надалі- Іпотечний договір чи Договір іпотеки) на умовах, визначених в п.2,1 .,2.2. кредитного договору.

В умовах оспорюваного кредитного договору його Сторонами було визначено порядок надання і погашення кредиту а також порядок внесення змін до його змісту.

Так, за умовами п. 3.1.1. Кредитного Договору, Банк зобов'язується відкрити Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_3 в доларах США. Надання кредитних коштів з позичкового рахунка, шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_4 в доларах США, відкритий в Рівненській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 333692.

Згідно умов п. 3.3.3. та п. 3.3.4, цього Договору, сплата кредиту та проценти за користування кредитними коштами здійснюється відповідно на рахунки № НОМЕР_5 та № НОМЕР_5, в доларах США в Рівненській філії-ВАТ АБ Укргазбанк», МФО 333692 щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит.

Відповідно до застереження п.1.2., Позичальник сплачує комісію за відкриття позичкового рахунку в розмірі 1,2 % (одна ціла дві десятих) процента від ліміту кредитної лінії, що становить 4 800, 00 ( чотири тисячі вісімсот) доларів США 00 центів. Оплата здійснюється в національній валюті України за курсом НБУ на день укладання даного кредитного договору на рахунок 373984 в гривнях в РФ ВАТ АБ «Укргазбанк».

Згідно з п.1.3, кредитного договору з Позичальника стягується комісія за проведення аналізу ліквідності забезпечення в розмірі 800, 00 (вісімсот) гривень 00 копійок. Оплата здійснюється в день отримання кредиту на рахунок 373984 в гривнях в ВАТ АБ «Укргазбанк».

У відповідності до положень ст.ст. 1054,1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.

У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. З ст.1054 цивільного закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 ,ч. 8 ст. 18, ч. З ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв»язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.П Закону України «Про захист прав споживачів», та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що «Фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування».

У частині 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено: «У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

До інших умов, визначених актами цивільного законодавства, у даному конкретному випадку з урахуванням специфіки кредитного договору та виду забезпеченості (яким, згідно припису п.2.1. кредитного договору є іпотека), слід віднести обов'язкові умови які урегульовують дані правовідносини зокрема, Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами» № 979-ІV (надалі - Закон №979-ІV).

Статею 1 вказаного Закону № 979-ІV визначено, що іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою.

За правилом ст.2 Закону № 979-ІV, Договір про іпотечний борг виникає з цивільно -правових відносин між сторонами договору за умови дотримання встановлених цим Законом вимог. Умови договору про іпотечний борг та зміст самого іпотечного договору розробляє кредитодавець.

Основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті Кредитодавцем іще до укладення договору про іпотечний борг. Ця інформації має бути оприлюднена ним у письмовій формі і містити: опис усіх грошових зборів і витрат, пов'язаних з установленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; порядок дострокового виконання основного зобов'язання у разі неплато-спроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; положення про інфляційне застереження.

Встановлена Законодавцем в коментованій нормі Закону передумова обов'язкової необхідності для Банку здійснювати встановлення положення про інфляційне застереження, (яке Законодавцем визначено, як спосіб встановлення та узгодження з Іпотекодавцем домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості),є такою, що перш за все направлена, на необхідність дотримання рівноправ'я сторін (учасників договору), дотримання справедливого балансу договірних правовідносин та на збереження реальної вартості предмету іпотеки.

В супротивному випадку, відсутність в умовах спірного правочину вище зазначених застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин Позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище Іпотекодавця йому на шкоду, що є недопустимим.

Отже, вище наведена правова конструкція норм Законів, надає суду підстави для висновку, що: на дані правовідносини, окрім вимоги ст. 1054 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», також поширюється дія норм ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами», і при укладенні такого виду кредитного договору, Кредитодавець має керуватись правилами та дотримуватись імперативних норм і вимог, встановлених цими Законами; приписи ст.2 Закону № 979-ІУ, «щодо необхідності та обов'язку визначення кредитодавцем саме в кредитному договорі основних економічних та правових вимог виникнення іпотечного боргу, на які міститься посилання в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (із числа інших обов'язкових умов, що випливають із суті та умов договору), мають бути визначені та розкриті Банком саме в змісті кредитного договору іще до укладення іпотечного договору, шляхом оприлюднення таких відомостей у письмовій формі».

Вище зазначені вимоги, є визначеними законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту та являються необхідними і обов'язковими для такого виду договорів.

В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.5 ст.П, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

З аналізу матеріалів Договору про надання Кредиту № 63/08/К-Ф від 17.04.2008 року та Додатокової угоди №1 до нього, судом встановлено, що в їх змісті є відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме:

-Не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для Позичальника;

-Не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов'язкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, іще до укладення такого договору.

-Не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.

У відповідності до ст.638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК, є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Отже, оскільки вище вказані обов'язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, і докази про це, не були надані суду та є відсутніми, за таких умов, суд прийшов до обгрунтованого та підставного висновку, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем .

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до п.1.1. кредитного Договору, Відповідач в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобов'язання відкрити Позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію на задоволення споживчих потреб (п.1.4. кредитного договору), з лімітом кредитування 400 000,00 (чотириста тисяч доларів США 00 цнт.), з оплатою за процентною ставкою 14,0 (чотирнадцять цілих ) процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до «10» квітня 2028 року, на умовах визначених цим Договором.

Згідно з п.3.1.7. договору, проценти розраховуються шляхом застосування методу «факт/факт», коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та у році (365 або 366 днів).

Згідно з п. 3.1.8. договору, проценти нараховуються за зобов?язаннями позичальника за період з дня одержання окремих сум та не враховуючи останній день користування кредитом. Проценти нараховуються на залишок заборгованості за кредитом.

В умовах п.3.2.3. Сторони домовились про договірне списання Банком з усіх рахунків Позичальника в національній та іноземній валюті, відкритих в АКІБ «Укрсиббанк», в разі недостатності коштів позичальника на його поточному рахунку.

Договірне списання коштів здійснюється в валютах, відмінних від валюти кредиту, в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості ( в валюті кредиту) за кредитом і процентами за його користування, і продаж стягненої валюти Міжбанківському валютному ринку України та/або Міжнародному валютному ринку, за поточним курсом на день продажу . Комісійна винагорода , належна Банку за здійснення зазначених операцій, а також понесені /Банком при реалізації цього права видатки, відшкодовуються за рахунок Позичальника.

Отже, виходячи з аналізу наведених умов кредитного договору зокрема, про умови, в частині про договірне списання обслуговування та погашення (повернення) позичальником кредитної заборгованості, які допускають здійснення такого повернення позичальником в іншій валюті, яка не співпадає з валютою фактичної заборгованості позичальника за договором, суд прийшов до висновку та встановив, що погашення такої заборгованості перед банком, позичальник здійснює виходячи зі своїх доходів, які він отримує в національній валюті України - гривні.

Відповідно до правила ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно правила ч.1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» , які розроблені у відповідності до ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів», затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі - Правила).

У даних Правилах вказані обов'язкові умови із числа інших обов'язкових умов договору, на які міститься посилання в ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", необхідність яких випливає із суті та умов договору, які є істотними та які можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту.

Витрати, що складають сукупну вартість кредиту, законодавцем визначено у частині д). п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої сукупна вартість кредиту включає перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо.

Частиною 2 п. 16. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

На підставі відповідного клопотання представника Позивача, 09 квітня 2015 року, судом було призначено проведення судово - економічної експертизи експертом «Київської незалежної судово - експертної установи».

Отже враховуючи, що проведення судово - економічної експертизи має суттєве значення по справі, для встановлення викладених позивачем в позовній заяві обставин, щодо факту введення банком позичальника в оману, при укладенні оспорюваного Договору про надання споживчого Кредиту , суд прийшов до висновку та вважає можливим, визнати встановлені експертним дослідженням факти, для з'ясування яких, було призначено судом проведення судово - економічної експертизи.

З дослідженого судом висновку судового експерта від «09» липня 2015 року, №1278 здобутого як доказ, за клопотанням сторони Позивача, судовим експертом встановлено, що за даними п.1.1. кредитного договору № 63/08/К-Ф від 17.04.2008 року процентна ставка за користування кредитом становить 14,00% річних.

Реальна процентна ставка за користування кредитом, зазначена в додатку №1 до кредитного договору №63/08/К-Ф від 17.04.2008р. на момент його укладання в розмірі 16,95%, нижче від реальної процентної ставки встановленої під час проведення експертизи 17,14%) (докладно див. Додаток 1 та 2 експертизи).

Абсолютне значення подорожчання кредиту (тобто, фактична сума переплати за кредитом) за кредитним договором №63/08/К-Ф від 17.04.2008р., встановлене під час експертизи, фактично складає 637441,84 дол.США (3219081,25 грн.), що є більше від розміру передбаченому сторонами на момент укладення кредитного договору в розмірі 633741,49 дол.США (3200394,52 грн.) (докладно див. Додаток 1 та 2 експертизи).

При розрахунку в національній валюті, з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США, за період з 17.04.2008р. по 29.08.2014р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на 29.08.2014р., реальна процентна ставка за кредитним договором №63/08/К-Ф від 17.04.2008р. фактично становить 32,71%), що перевищує реальну процентну ставку за користування кредитом, передбачену сторонами на момент укладення кредитного договору в розмірі 16,95% (докладно див. Додаток 3 експертизи).

При розрахунку в національній валюті, з урахуванням курсу НБУ гривні до долара США, за період з 17.04.2008р. по 29.08.2014р. із застосуванням в наступних періодах офіційного курсу долара США станом 29.08.2014р., абсолютне значення подорожчання кредиту (тобто, фактична сума переплати за кредитом) по кредитному договору №63/08/К-Ф від 17.04.2008р., становить 6327294,46 грн., що перевищує величину суми абсолютного значення подорожчання кредиту, що була передбачена сторонами на момент укладення кредитного договору, в розмірі 3200394,52 грн.

Щомісячні платежі на момент укладення кредитного договору №63/08/К-Ф від 17.04.2008р., складали від 1690,37 дол.США (8536,37 грн.) до 10424,71 дол.США (52644,77 грн.) (докладно див. колонку 2 Додатку 1 та 2 дослідження).

При здійсненні Позичальником платежів за офіційним курсом НБУ гривні по відношенню до долара США, за період з 17.04.2008р. по 29.08.2014р., з застосуванням в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на 29.08.2014р., щомісячні платежі по кредитному договору №63/08/К-Ф від 17.04.2008р. складають від 22998,81 грн. до 82419,31 грн.

Також експертом було встановлено, що внаслідок документального недотримання п. 3.1. «Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (Постанова НБУ N168 від 10.05.2007р.) порядок обчислення процентних доходів за договором не відповідає методу зазначеному в п. 3.1.7. кредитного договору №63/08/К-Ф від 17.04.2008р.

В судовому засіданні встановлено і учасниками процесу не заперечується, що висновок експерта надійшов на адресу суду в прошитому і пронумерованому вигляді на 15- ти аркушах, при цьому до експертизи додано два додатки - додаток № 1 , додаток № 2 та додаток № 3. Додаток № 1 містить дослідження абсолютного значення подорожчання кредиту та реальної процентної ставки за кредитним договором № 63/08/К-Ф від 17.04.2008 р. Додаток № 2 містить дослідження абсолютного значення подорожчання кредиту та реальної процентної ставки за кредитним договором № 63/08/К-Ф від 17.04.2008 р. Додаток № 3 містить дослідження абсолютного значення кредиту та реальної процентної ставки за кредитним договором № 63/08/К-Ф від 17.04.2008 р., враховуючи офіційний курс гривні до долара США, за період з 17.04.2008 року по 29.08.2015 року при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 29.08.2014 року.

Викладені судовим експертом відповіді на поставлені судом питання, надані ним в категоричній формі. Відповідач не надав суду жодних письмових доказів, які б ставили під сумнів або спростовували зазначений висновок судового експерта. А відтак, в суду немає підстав для сумніву в об?єктивності, всебічності та обгрунтованості виконаної ним експертизи, яку приймає як доказ, наведених позивачем обставин.

Отже, суд вважає, що даним експертним висновком підтверджується, що відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ЗУ "Про захист прав споживачів" не надав позивачу відомості , які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Разом з тим, на підставі встановлених судовим експертом обставин, суд прийшов до висновку, що документальне оформлення ПАТ АБ «Укргазбанк» кредиту за Договором кредиту № 63/08/К-Ф від 17.04.2008р., не відповідає всім вимогам Закону та нормативно - правовим актам України, які регулюють питання кредитних правовідносин.

На думку суду, встановлені судовим експертом розбіжності, являються такими, що поліпшують умови банку, який розробляв спірний кредитний договір та додаток №1 до нього. А отже, з дослідженого судом висновку експертизи, суд приходить до висновку, що під час укладання договору, банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 203,215,230,548 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що в момент підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки.

А тому, волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили її волевиявленню на його укладання саме на таких умовах.

У відповідності до ст. 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано: «При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Висновок судово-економічної експертизи підтверджує, що під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Вищенаведене приховування важливої, об?єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, суд вважає таким, що свідчить про наявність умислу в діях відповідача.

Отже, виходячи з вище наведеної обставини та у зіставленні до вимоги ст. 19 Закону

України «Про захист прав споживачів», суд дійшов правомірного висновку, що спірний

кредитний договір було укладено Банком, з використанням нечесної підприємницької практики, яка є забороненою коментованою нормою Закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, та ціну продукції визначено неналежним чином. В зв'язку із цим, суд вважає, що підлягає до задоволення позовна вимога про визнання порушеним права позивача як споживача фінансових послуг.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності.

Таким чином, зважаючи на вище викладене та враховуючи висновок експерта, суд вважає доведеним, що при укладенні кредитного договору позивача було введене в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його ціни та загальної вартості), а тому позовна вимога про визнання його недійсним підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись , ст.ст. 203,215,230,548 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору № 63/08/К-Ф від 17 квітня 2008 року недійсним, укладеного під приводом обману - задоволити повністю.

Визнати порушеним правоОСОБА_2, як споживача фінансових послуг банку.

Визнати недійсним Кредитний договір № 63/08/К-Ф від 17 квітня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» ) , та громадянкою України - ОСОБА_2 , Ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в прибуток держави 243,60 грн.( двісті сорок три грн. 60 коп) судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.М.Діонісьєва