У х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Попович О.В., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 10 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 26 570 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,7% річних на термін до 10 жовтня 2014 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, у цей же день, банк уклав із ОСОБА_4 договір поруки №148788, відповідно до умов якого відповідальність поручителя за невиконання умов кредитного договору є солідарною.

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 05 травня 2014 року за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 9 685,89 дол.США, що за курсом НБУ станом на 05 травня 2014 року становила 110 434 грн 44 коп., з яких 8 672,03 дол. США, що еквівалентно 98 874 грн 85 коп. - заборгованість за кредитом; 463,90 дол.США, що еквівалентно 5 289 грн 19 коп. - заборгованість по процентам; 535,24 дол. США, що еквівалентно 6 102 грн 58 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту; 14,72 дол. США, що еквівалентно 167 грн 82 коп. - пеня за прострочення сплати процентів, які позивач просив стягнути на його користь солідарно з боржника та поручителя.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 9 685,89 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05 травня 2014 року становить 110 434 грн 44 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 лютого 2015 року змінено в частині правового обгрунтування підстав відмови у позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати ухвалені судові рішення в частині визначення еквівалента суми заборгованості в національній валюті України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Отже, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційній інстанції не перевіряються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 неналежним чином виконуються зобов'язання по поверненню кредиту, а тому керуючись положеннями ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України стягнув заборгованість, яка визначена в доларах США та в еквіваленті в гривні станом 05 травня 2014 року, тобто на час звернення до суду. Відмовляючи у задоволенні вимог до поручителя, суд виходив з того, що банком пропущено шестимісячний строк звернення до поручителя передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, в частині правового обгрунтування підстав відмови у позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, про стягнення кредитної заборгованості як з солідарного боржника на підставі договору поруки, апеляційний суд виходив з того, що банком на виконання вимог ухвали суду про забезпечення доказів не надано оригіналу договору поруки у зв'язку з чим неможливо зробити висновки щодо підстав виникнення прав та обов'язків між банком та ОСОБА_4

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 10 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 26 570 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,7% річних на термін до10 жовтня 2014 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, у цей же день, банк уклав із ОСОБА_4 договір поруки №148788, відповідно до умов якого відповідальність поручителя за невиконання умов кредитного договору є солідарною.

Відповідно до ч. 1 т. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договорм в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 24 вересня 2014 року №6-145цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Проте суд першої інстанції з висноками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, стягнув заборгованість за кредитниим договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим Національним банком України, на час звернення до суду, що не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович

О.В. Cтупак