АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2386/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та представника ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, третя особа: Черкаська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивачі звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказували, що відповідно до договору дарування будинку від 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міськрайонного нотаріального округу Міняйло І.П. вони на законних підставах набули право власності на 18/25 частин будинку по АДРЕСА_1 Реєстрація права власності на належне їм нерухоме майно проведена відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданим Черкаською міською радою 20 травня 1997 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14 березня 2013 року № НВ-013 вони набули право сумісної приватної власності на земельну ділянку площею 0,0545 га кадастровий номер НОМЕР_2, на якій розташована належна їм частина будинку. При цьому було дотримано визначений законодавством України порядок надання земельної ділянки у власність та порядок оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, а розмір земельної ділянки відповідав розміру по фактичному користуванню, яке склалося між попередніми співвласниками будинку.

Позивачі зазначили, що відповідачі самовільно, без погодження та дозволу, захопили частину належної їм земельної ділянки площею 0,0010 га та розпочали зведення на ній огорожі, яка повинна розділяти належні їм та відповідачці ОСОБА_11 частини вищезазначеного житлового будинку. На неодноразові вимоги щодо перенесення огорожі на межу, визначену у державному акті на право приватної власності на землю, відповідачка не реагує та продовжує зведення огорожі, чим порушене їх право власності на належну їм земельну ділянку.

Позивачі просили суд зобов'язати відповідачку відновити в натурі межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2 шляхом перенесення побудованої огорожі на межу, визначену у державному акті на право приватної власності на землю, стягнути з відповідачки на їх користь судові витрати по справі та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано землекористувача земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 відновити в натурі межі земельної ділянки власників ОСОБА_8, ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2 шляхом перенесення побудованої огорожі на межу, визначену, у державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданому Черкаською міською радою 20 травня 1997 року на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9 згідно судової земельно - технічної експертизи № 26/СЕ-14 від 18 лютого 2015 року та акту перенесення земельної ділянки в натурі від 05 червня 2014 року.

Стягнуто з відповідачки ОСОБА_6 на користь позивачів витрат на оплату судового збору в сумі 243, 60 грн., 997 грн. витрат за проведення будівельно-технічної експертизи, а всього 1240, 60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та представник ОСОБА_7, посилаючись на незаконність та протиправність рішення суду, просить його змінити за наслідками повторної земельно-технічної експертизи по суті позовних вимог позивача, що були задоволені судом першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, районний суд вважав, що актом перенесення земельної ділянки та висновком судової земельно-технічної експертизи підтверджено порушення меж між земельними ділянками сторін по справі, дані порушення допущені землекористувачем ОСОБА_6, а тому позов в частині відновлення в натуру меж земельної ділянки шляхом перенесення побудованої огорожі підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно рішення від 15 вересня 1955 року в постійне користування за адресою АДРЕСА_1 надано земельну ділянку площею1142 кв.м.

Згідно договору дарування будинку від 24 вересня 1996 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є власниками 18/25 будинку АДРЕСА_1

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданим Черкаською міською радою 20 травня 1997 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14 березня 2013 року № НВ-013 позивачі ОСОБА_8, ОСОБА_9 є власниками на праві сумісної приватної власності земельної ділянки, площею 0,0545 по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2. Державний акт містить картографічний план земельної ділянки із зазначенням її зовнішніх меж та поворотних точок. До того ж, складанню і видачі державного акта на право власності на земельну ділянку обов'язково передує встановлення (відновлення, перенесення) меж земельної ділянки в натуру, на місцевості.

Законність вищевказаного акту на землю підтверджена рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 травня 2011 року.

Власником решти 7/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 Земельна ділянка ОСОБА_6 не приватизована та знаходиться у її постійному користуванні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У силу ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом також встановлено, що у відповідності до плану та акту перенесення в натурі (на місцевість) від 05 червня 2014 року, виконаного інженером-землевпорядником ОСОБА_12, за результатами проведеного комплексу топографо-геодезичних робіт встановлено, що площа земельної ділянки становить 0,535 га, що на 10 м2 менше за площу, по даним державного акту.

Згідно висновку експерта № 26/СЕ-14 від 18 лютого 2015 року фактичн імежі земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 між землекористувачами ОСОБА_6 та власниками земельної ділянки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відповідають державному акту на право приватної сумісної власності на землю від 20 травня 1997 року серії НОМЕР_3. Відрізки від точки 6 до точки 8 та від точки 9 до точки 1 зміщені в сторону ОСОБА_9, що призвело до зменшення на 10 м2 площі земельної ділянки, яка знаходиться у сумісній приватній власності ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Таким чином, судом першої інстанції достовірно встановлено порушення ОСОБА_6 меж земельної ділянки позивачів шляхом захоплення 10 м2 площі земельної ділянки.

Доводи апелянта в частині помилковості призначення земельно-технічної експертизи та необхідності призначення повторної експертизи, не задоволення організацією проведення вказаної експертизи та порядком дослідження обставин в ході експертного дослідження колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК. України апеляційний суд досліджує докази, які були судом першої інстанції досліджені з порушенням встановленого порядку або в досліджені яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Зі змісту заяви відповідачів від 06 березня 2015 року (а.с. 66) вбачається, що останні заперечують проти підтвердження факту захоплення відповідачами належної позивачам земельної ділянки вищевказаним висновком експерта, вказують на його необгрунтованість, проте клопотання про призначення додаткової повторної експертизи в суді першої інстанції на підставі ст. 150 ЦПК України відповідачами не заявлялися.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади с питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З аналізу вищевказаних положеннь земельного законодавства та роз'яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 вбачається, що спори про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок не підвідомчі суду. Вказаний висновок узгоджується з висновком ВСУ, викладеного в ухвалі від 20 квітня 2011 року за результатами розгляду справи 6-46957св10.

Виходячи з предмету вказаного позову, який пов'язаний з усуненням перешкод у користуванні земельною ділянкою та змісту позовних вимог, викладених у позовній заяві позивачів та враховуючи уточнені позовні вимоги від 16 березня 2015 року (а.с. 77), колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини, що мають значення для справи, надано юридичну оцінку зведенню на земельній ділянці позивачів огорожі відповідачами та відмову останніх у добровільному порядку перенести огорожу на межу, визначеному у державному акті, вірно наведені посилання на закон, який підлягає застосуванню, проте резолютивна частина рішенняпро відновлення в натурі межі земельних ділянок між сторонами не відповідає мотивувальній частині, в зв'язку з чим рішення підлягає до зміни в частині викладення резолютивної частини рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 4 ст. 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2015 року змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Зобов'язати відповідача ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_4, шляхом перенесення огорожі на межу, визначену у державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданому Черкаською міською радою 20 травня 1997 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили одразу після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :