Справа № 362/4938/14-ц
Провадження № 2/362/236/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20.01.2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Корнієнка С.В.,

при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василько ві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1, з тих причин, що вони є співвласниками зазначеного нерухомого майна, а правових підстав займання спірної квартири у відповідача не має.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не щаперечують.

За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.107 та ч.2 ст.167 ЖК України, у разі вибуття наймача або членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті вони втрачають право користування цим жилим приміщенням та договір найму цього жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Згідно з ст.158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Як вбачається з положень ст. 169 ЖК України, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом із ним, зобов'язанні звільнити жиле приміщення, а у разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка немала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до положень ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1.11.1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.

У відповідності до положень п.5 та ч.1 п.11 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло позивачі є власниками по ? частині за кожним квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до актів обстеження від 12.08.2014 року та 23.09.2014 року ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований проте не проживає та ніколи не проживав.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що підстав для подальшого користування квартирою у відповідача відсутні, а тому вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України", ст.41 Конституції України, ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1.11.1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 року та ст.ст. 321, 328, 330, 334, 638, 655 ЦК України, ст. ст. 158, 169 Житлового кодексу України, ст.ст. 226-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача поданою до Васильківського міськрайонного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.