Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до суду із позовом у якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 76 010,12 дол. США., 208 713,72 грн. та судові витрати.

Вимоги мотивує тим, що 17 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 27108С38, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 143 800,00 дол. США з кінцевим строком повернення кредиту до 15.06.2018 року.

Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав у повному обсязі, надавши останньому кредитні кошти у розмірі 143 800,00 грн.

Проте ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка згідно розрахунку, станом на 26.06.2015 року становить 76 010,12 дол. США та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 63 089,82 дол. США, прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 12 254,77 дол. США, трьох відсотків річних у розмірі 665,53 дол. США та пені у розмірі 208 713,72 грн.

Представник позивача Падалка Д.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що умови кредитного договору ОСОБА_1 виконував належним чином, проте останній час заборгованість виникла у зв'язку з тим, що відповідач не може користуватися належним йому нерухомим майном, яке знаходиться в Автономній Республіці Крим щодо якого отримував кредит.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 17 червня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», найменування якого було змінено на ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 27108С38, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 143 800,00 дол. США з щомісячною сплатою процентів за користування кредитними коштами у валюті кредиту у розмірі 15,30 % річних та кінцевим строком повернення кредиту до 15.06.2018 року (а.с. 10-13).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2.4.1 кредитного договору, позичальник зобов'язаний погасити кредит на рахунок, вказаний у підпункті 2.3.1 цього договору в строк, зазначений у пункті 2.1. цього договору. Погашення кредиту позичальник повинен здійснювати у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту за договором. Строки передбачені графіком погашення кредиту за договором є обов'язковими до виконання позичальником.

Пунктом 2.4.2. кредитного договору передбачено, що у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення кредиту за договором, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом включно, процентами та платежами за цим договором у повному обсязі та підлягає сплаті на рахунок № 6397.1.0040131, відкритий у філії ВАТ «Укрексімбанк» в м. Київ, МФО 380333.

Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за цим договором позичальник сплачує банку пеню, передбачену цим договором.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивачем на адресу відповідача надсилалися претензія від 10.03.2015 року та вимога від 27.03.2015 року про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту, які виконані не були (а.с. 31-34).

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями комерційні банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій відповідно до частини 2 статті 5 цього Декрету.

Відповідно матеріалів справи, на час укладення між сторонами кредитного договору від 17.06.2008 року ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» мало банківську ліцензію № 2, видану 25.12.2001 року Національним банком України на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право банку здійснювати операції з валютними цінностями, а також Дозвіл № 2-2, виданий 21.03.2002 року Національним банком України на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатками до цього Дозволу, у якому зазначено перелік операцій, які має право здійснювати банк з валютними цінностями, у тому числі з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с. 37-40).

Також на момент виконання кредитного договору позивач мав та на даний час має статус уповноваженого банку, банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, що надають йому право використовувати іноземну валюту як засіб платежу (а.с. 41-48).

Судом встановлено, що відповідач припинив виконувати зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого позивачем відповідно до умов кредитного договору та положень ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано заборгованість станом на 26.06.2015 року у розмірі 76 010,12 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2015 року (за 1 дол. США - 21,178020 грн.) становить 1 609 743,84 грн., та 208 713,72 грн., що включає: заборгованість за кредитом у розмірі 63 089,82 дол. США, прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 12 254,77 дол. США, пеню у розмірі 208 713,72 грн. та три відсотки річних у розмірі 665,53 дол. США.

В спростування викладеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано.

Отже, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 3 654 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 11, 192, 525, 526, 530, 533, 546, 547, 549, 625, 626, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 169, 208, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 27108С38 від 17.06.2008 року станом на 26.06.2015 року у розмірі 76 010 (сімдесят шість тисяч десять) дол. США 12 центів, 208 713 (двісті вісім тисяч сімсот тринадцять) грн. 72 коп. та судовий збір в сумі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя