У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І., Хопти С.Ф.
Черненко В.А.Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Київської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства у Київській області до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання незаконними та скасування рішення, недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Київської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства у Київській області звернувся до суду із позовом до до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання незаконним та скасування рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про передачу у приватну власність ОСОБА_11 земельної ділянки, площею 0,101 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку на території смт Козин; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12; скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_12

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що перевіркою законності відведення у власність громадянам земельних ділянок на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області встановлено, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 25/11 від 06 лютого 2003 року ОСОБА_11 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,101 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку на території смт Козин. Згодом, між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки від 11 листопада 2009 року та останнім отримано державний акт на право власності серії НОМЕР_2 на спірну земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка не могла бути надана у приватну власність, оскільки відноситься до земель водного фонду та знаходиться в прибережній захисній смузі правого берега Канівського водосховища, що підтверджено актом Державної інспекції сільського господарства в Київській області щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 листопада 2012 року № А292/78, позивач просив суд задовольнити позов.

Також, у березні 2013 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Київської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства у Київській області звернувся до суду із аналогічними позовними вимогами до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_12 (кадастровий номер спірної земельної ділянки НОМЕР_3); до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_7, ОСОБА_12 (кадастровий номер спірної земельної ділянки НОМЕР_4); до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_8, ОСОБА_12 (кадастровий номер спірної земельної ділянки НОМЕР_5); до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_12 (кадастровий номер спірної земельної ділянки НОМЕР_6); до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_10, ОСОБА_12 (кадастровий номер спірної земельної ділянки НОМЕР_7).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2013 року частково задоволено клопотання ОСОБА_12 Справи за указаними вище позовами об'єднано в одне провадження.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 25/11 від 06 лютого 2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,101 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_11 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_8, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9631 від 20 травня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 4649 від 11 листопада 2009 року, кадастровий номер НОМЕР_1 на території смт Козин Обухівського району Київської області, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Визнано недійсним виданий ОСОБА_12 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №84, кадастровий номер НОМЕР_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,1014 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано за державою право власності на земельну ділянку площею 0,1014 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 25/9 від 06 лютого 2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,101 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_6 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_18, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9629 від 20 травня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_3 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 518 від 13 березня 2010 року, кадастровий номер НОМЕР_3 на території смт Козин Обухівського району Київської області, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_12

Визнано недійсним виданий ОСОБА_12 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_9, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №86, кадастровий номер НОМЕР_3.

Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,1014 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано за державою право власності на земельну ділянку площею 0,1014 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 25/10 від 06 лютого 2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_7 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_10, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9630 від 20 травня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_4 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 4623 від 09 листопада 2009 року, кадастровий номер НОМЕР_4 на території смт Козин Обухівського району Київської області, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_12

Визнано недійсним виданий ОСОБА_12 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_11, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 85, кадастровий номер НОМЕР_4.

Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано за державою право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 25/1 від 06 лютого 2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,107 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_8 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_12, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9621 від 20 травня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_5 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 4616 від 10 листопада 2009 року, кадастровий номер НОМЕР_5 на території смт Козин Обухівського району Київської області, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_12

Визнано недійсним виданий ОСОБА_12 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_13, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 82, кадастровий номер НОМЕР_5.

Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,1074 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано за державою право власності на земельну ділянку площею 0,1074 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 25/6 від 06.02.2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,107 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_9 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_14, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9626 від 20 травня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_6 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 4642 від 11 листопада 2009 року, кадастровий номер НОМЕР_6 на території смт Козин Обухівського району Київської області, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_12

Визнано недійсним виданий ОСОБА_12 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_15, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 81, кадастровий номер НОМЕР_6.

Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,1074 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано за державою право власності на земельну ділянку площею 0,1074 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 25/7 від 06 лютого 2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,101 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_10 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_17, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9627 від 20 травня 2003 року, кадастровий номер НОМЕР_7 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 4635 від 11 листопада 2009 року, кадастровий номер НОМЕР_7 на території смт Козин Обухівського району Київської області, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_12

Визнано недійсним виданий ОСОБА_12 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_16, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №87, кадастровий номер НОМЕР_7.

Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,1014 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Визнано за державою право власності на земельну ділянку площею 0,1014 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована на території смт Козин Обухівського району Київської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року.

Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Київської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства у Київській області до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання незаконними та скасування рішення, недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено ст. 387 ЦК України, за змістом якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України).

Крім того, відповідно до ст. 146 ЦК Української РСР (положення якого були чинні станом на момент передачі спірних земельних ділянок у власність громадян) державне майно, а також майно колгоспів, інших кооперативних та інших громадських організацій, неправомірно відчужене яким би то не було способом, може бути витребувано відповідними організаціями від будь-якого набувача.

Звертаючись до суду із позовом у справі, що розглядається, заступник прокурора Київської області посилався на те, що спірні земельні ділянки незаконно вибули із власності держави, оскільки відносяться до земель водного фонду та знаходяться в прибережній захисній смузі правого берега Канівського водосховища, що унеможливлює їх передачу у приватну власність громадянам з метою використання для будівництва та обслуговування житлових будинків. Виділ таких земельних ділянок суперечить положенням ст. 61 ЗК України та ст.ст. 88, 89 ВК України.

Згідно зі ст. 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, зокрема, для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Відповідно до п. «г» ч. 2 ст. 61 ЗК України у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Аналогічні положення містить ст. 89 ВК України.

Судами встановлено, що підтверджується копіями державних актів на право власності на землю, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 25 від 06 лютого 2003 року ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 передано у приватну власність спірні земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків на території смт Козин Обухівського району Київської області.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_8 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_12, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9621 від 20 травня 2003 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_5; ОСОБА_11 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_8, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9631 від 20 травня 2003 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1; ОСОБА_6 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_18, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9629 від 20 травня 2003 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3; ОСОБА_9 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_14, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9626 від 20 травня 2003 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_6; ОСОБА_10 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_17, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9627 від 20 травня 2003 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_7; ОСОБА_7 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_10, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9630 від 20 травня 2003 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_4.

У подальшому, відповідно до договорів купівлі-продажу, які містяться в матеріалах справи, спірні земельні ділянки ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відчужені на користь ОСОБА_12

На підставі указаних договорів купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_12 було видано: державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, що підтверджує право власності на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9, що підтверджує право власності на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_3; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_11, що підтверджує право власності на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_4; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_13, що підтверджує право власності на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_5; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_15, що підтверджує право власності на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_16, що підтверджує право власності на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_7.

Згідно листа Управління Держземагенства в Обухівському районі від 29 жовтня 2014 року № 11-24/224, на ім'я прокурора Обухівського району, останньому було надано викопіювання з програмного забезпечення ведення чергового кадастрового плану Обухівського району з нанесенням меж земельних ділянок з кадастровими номерами з НОМЕР_5 по НОМЕР_4 та НОМЕР_19. Окрім того, вказано, що згідно орто-фото планів, які були передані до управління у 2010 році, земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_20, НОМЕР_7, НОМЕР_21, НОМЕР_6 розташовані в 100 метровій зоні від урізу води.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірні земельні ділянки були передані у власність громадян без порушення вимог законодавства, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що компетентними органами розроблялися окремі проекти землеустрою щодо встановлення водоохоронної зони та встановлення меж прибережної захисної смуги Канівського водосховища в межах Козинської селищної ради, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Проте, вказаний висновок суперечить вимогам закону й матеріалам справи.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак передача у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі суперечить вимогам ст. ст. 59, 83, 84 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-52цс15 від 22 квітня 2015 року.

Крім того, подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду України у справі № 6-206цс14 від 24 грудня 2014 року, у справі № 6-193цс14 від 17 грудня 2014 року, у справі 6-175цс14 від 19 листопада 2014 року, у справі № 6-182цс14 від 19 листопада 2014 року, у справі № 6-171цс14 від 05 листопада 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог 213, 214, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що відсутність розроблених проектів землеустрою щодо встановлення водоохоронної зони та встановлення меж прибережної захисної смогу Канівського водосховища в межах Козинської селищної ради є підставою для відмови у позові у даній справі.

Разом з тим, згідно з положенням ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не може залишити в силі рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року, яким задоволено позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Київської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства у Київській області.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із позовом, прокурор між іншим просив на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати недійсними договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок, оскільки державні акти на право власності на ці земельні ділянки першим власникам видані незаконно.

Розглядаючи спір в частині визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу, суд першої інстанції виходив з того, що державні акти на право власності на земельні ділянки першим власниками видані незаконно, а тому укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу суперечить вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України і на підставі ст. 215 ЦК України ці договори підлягають визнанню недійсними.

Проте, суд першої інстанції при задоволенні позову прокурора щодо визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок не врахував, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, за таких обставин належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

З урахуванням наведеного, обраний прокурором спосіб захисту в частині позовних вимог щодо визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок не відповідає вимогам закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-67цс15 від 13 травня 2015 року.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про можливість визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок на підставі положень ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Також, вирішуючи питання про застосування положень закону щодо строку позовної давності, суд першої інстанції вказав, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Однак, п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключено на підставі

Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, у зв'язку з чим посилання суду першої інстанції на указану норму закону є безпідставним.

Вирішуючи питання про застосування положень закону щодо строку позовної давності у справі, що розглядається, суду слід врахувати правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України у справі № 6-178цс15 від 01 липня 2015 року, згідно з якою є помилковими висновки судів про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки.

Крім того, за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові у випадках встановлення порушення права.

З листа Управління Держземагенства в Обухівському районі від 29 жовтня 2014 року № 11-24/224, зміст якого покладений в основу рішення суду першої інстанції, вбачається, що в 100 метровій зоні від урізу води розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_20, НОМЕР_7, НОМЕР_21, НОМЕР_6. При цьому, інформації щодо розташування у вказаній зоні спірних земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 вказаний лист не містить.

Таким чином, суду слід надати належну оцінку вказаним обставинам та всім доводам сторін у справі та визначитись чи всі спірні земельні ділянки були надані громадянам із порушенням вимог чинного на момент такої видачі законодавства, що буде відповідати вимогам ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50), а також вірно застосувати положення законодавства про позовну давність.

Неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди як першої так і апеляційної інстанцій допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик