Справа № 202/6356/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - - ОСОБА_1

при секретарі - - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення часток в спільному майні та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визначення часток у майні, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просить суд визначити за кожним із вказаних співвласників квартири АДРЕСА_1, частки у спільному майні, а саме по 1/3 за кожним; визнати за нею право власності на 1/3 частку зазначеної квартири; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку квартири.

В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_3 зазначає на те, що вона та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

З її матір'ю ОСОБА_5 склалися неприязні відносини, остання утримує оригінал правовстановлюючого документу та не надає можливості користуватися спірним нерухомим майном заперечуючи їхнє право власності.

За викладених обставин вона вимушена звернутися до суду.

Відповідачка ОСОБА_5 не погодилася із первісними позовними вимогами ОСОБА_3 та предявила зустрічну позову заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_3, у якій просить суд визначити частки співвласників квартири АДРЕСА_1 наступним чином: визначити за нею 2/3 частки, за ОСОБА_3 1/6 частку, за ОСОБА_4 1/6 частку; визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 посилається на те, що у липні 1987 року вона отримала на правах соціального найму спірну квартиру, куди вселилася із донькою ОСОБА_3, яка 04.02.1987 року народила сина ОСОБА_4

Вони приватизували спірну квартиру та 24.01.1996 року отримали свідоцтво про право власності на квартиру у якій вони мешкали, яким засвідчено, що спірна квартира належить їй та відповідачам на праві спільної часткової власності.

З 2001 року відповідачі у спірній квартирі не мешкають та не беруть участі у її утриманні, не виконуються обовязків, передбачених ст.ст. 319, 322 ЦК України, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 151 ЖК України.

Вона особисто за власні кошти встановлювала лічильник газу, сплачувала частку вартості лічильника теплової енергії, виплачувала заборгованість за комунальні послуги, які були накопичені за час сумісного проживання із відповідачами.

Вважає, що її частка у спільному майні повинна бути збільшена до 2/3 з урахуванням її вкладу в утримання спірного майна, та відсутності подібних дій з боку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник підтримали первісну позовну заяву та просили її задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування первісних позовних вимог посилалися на обставини викладені у первісному позові. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. ОСОБА_3 зазначила, що її мати ОСОБА_5 чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою навіть незважаючи на те, що судом вже було ухвалено рішення по цьому спору, яке ОСОБА_5 умисно та протиправно не виконується. ОСОБА_5 не надає оригіналу правовстановлюючого документу, не пускає її із сином до квартири, співвласниками якої вони є, заперечує їхнє із сином право власності на частки у спірній квартирі. Вона з обєктивних причини не мала можливості приймати участь в утриманні спірного майна, оскільки її мати довготривалий час чинить їй та синові перешкоди у користуванні квартирою.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив обставини, які викладені у первісному позові, визнав позовні вимоги за первісним позовом та проти задоволення зустрічного позову заперечував.

ОСОБА_5 підтримала зустрічну позовну заяву та просила її позовні вимоги задовольнити. У задоволенні первісного позову просила відмовити у повному обсязі. Зауважила на тому, що вона не допустить доньку та онука до квартири, оскільки останні вже багато років не допомагають їй утримувати спірну квартиру, погано до неї ставляться та донька колись навіть намагалася її отруїти, разом із тим вона є літньою людиною, потребує допомоги та піклування. Вказала, що оригіналу свідоцтва про право власності на житло щодо спірної квартири вона не має, оскільки цей правовстановлюючий документ було втрачено та лишилася лише його копія. Вважає, що її донька та син не мають права бути співвласниками спірної квартири у рівних із нею частках.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_2 згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 24.01.1996 року виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, яке долучено до матеріалів справи у копії. У свідоцтві зазначено, що квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, проте не міститься інформації про розмір часток співвласників квартири. Оригінал такого свідоцтва в судовому засіданні досліджено не було. У ОСОБА_3 та ОСОБА_4 даний документ відсутній, а ОСОБА_5 вказала, що оригінал свідоцтва було втрачено.

Позивач ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5, а позивач ОСОБА_4 є її онуком.

Згідно із інформацією КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/3 частку вказаної спірної квартири.

Спірна квартира, згідно з даними технічного паспорту, знаходиться на 7 поверсі 10-ти поверхового будинку і складається з 2 житлових кімнат, житловою площею 27,7 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору. Загальна площа квартири становить 45,3 кв.м.

В судовому засіданні встановлено, що у квартирі мешкає лише одна відповідач ОСОБА_5, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у ній лише зареєстровані. ОСОБА_5 не допускає доньку та онука до квартири та вони не мешкають у ній і не мають до неї доступу через те, що між ними та ОСОБА_5 існують усталені, довготривалі вкрай неприязні стосунки.

Відповідач не сприймає ОСОБА_3 як свою доньку, зневажає її, а ОСОБА_4 не вважає і не сприймає своїм онуком.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Статтю 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Статтею 361 ЦК України встановлено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Суд вважає необхідним визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, а саме по 1/3 частці за кожним із них і визначити, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить саме 1/3 частка квартири, ОСОБА_4 на праві приватної власності також належить 1/3 частка квартири, ОСОБА_5 на праві приватної власності також належить 1/3 частка квартири.

Разом із тим, не підлягаю задоволення позовні вимоги ОСОБА_5 про збільшення її частки у праві спільної часткової власності, оскільки в судовому засіданні встановлено, що вона довготривалий час чинить доньці ОСОБА_3 та онуку ОСОБА_4 перешкоди у користуванні спірною квартирою, не допускає їх до приміщень квартири, а поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені нею своїм коштом але без погодження із усіма співвласниками, та без додержання встановленого Законом і рішенням суду порядку використання спільного майна.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити.

Зустрічну позовну заяву задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, а саме по 1/3 частці за кожним із них.

Визначити, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/3 частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Визначити, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 1/3 частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Визначити, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить 1/3 частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

В задоволенні інших позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по 121,80 грн. судового збору з кожного з них.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 243,60 грн. судового збору з кожного з них.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук