Справа № 152/1268/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
19 жовтня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_3 ,
представника третьої особи
Шаргородської РДА Одудовського С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Органу опіки та піклування Шаргородської РДА про усунення перешкод для побачень з дитиною,
06.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод для побачень з дитиною, в якому просить усунути перешкоди, які чинить відповідачка в його спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши способи участі у вихованні сина шляхом систематичних відвідувань сина по місцю проживання в с. Калинівка Шаргородського району та спілкування з сином двічі на тиждень в середу з 09 години до 21 години, в суботу з 09 години до 21 години, з правом відвідування дитиною його місця проживання в АДРЕСА_1 .
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проживав з відповідачкою без реєстрації шлюбу та від спільного проживання в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .
Спільне життя з відповідачкою не склалося, вони проживають окремо. Син проживає з відповідачкою в с. Калинівка Шаргородського району.
Він сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованості по сплаті аліментів не має.
Після того, як він та відповідачка перестали проживати однією сім`єю, остання переїхала проживати в с. Калинівку, до своєї матері.
З того часу, як відповідачка переїхала з сином проживати в с. Калинівку, вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, зокрема, не дозволяє йому відвідувати сина, приймати участь у його вихованні, стверджуючи, що він негативно впливає на дитину.
Вважає, що дитина потребує повноцінного батьківського виховання, він зобов`язаний і бажає приймати участь у вихованні сина. В ході спілкування з дитиною він буде знати її потреби, звички, що дасть можливість обрати правильну форму виховання з врахуванням віку, стану здоров`я, рівня розвитку дитини.
Він фізично здоровий, працює, має житло, тобто має всі можливості виконувати свої обов`язки щодо виховання дитини, встановлені нормами СК України.
Для безпосереднього спілкування з дитиною він бажає брати сина двічі на тиждень до себе додому в АДРЕСА_1 . Вибір днів може бути узгоджено з відповідачкою.
18.08.2015 року позивач ОСОБА_1 подав до Шаргородського районного суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить усунути перешкоди, які чинить йому відповідачка у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши відповідачку не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною, визначивши способи його участі в вихованні сина шляхом спілкування з дитиною та її виховання за місцем його проживання, тобто в АДРЕСА_1 , з 9 години ранку кожної суботи до 9 години ранку понеділка, тобто по 48 годин на тиждень. Зміну позовних вимог позивач мотивує характером і графіком своєї роботи.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від 05.08.2015 року, позовні вимоги в редакції заяви про уточнення позовних вимог підтримали, зсилаючись на ті самі обставини. Просили усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_2 позивачеві у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши спосіб участі позивача у вихованні сина та спілкуванні з ним щосуботи та щонеділі кожного місяця без присутності матері ОСОБА_2 , за місцем проживання позивача в АДРЕСА_1 , починаючи з 09 години ранку суботи до 21 години неділі, зобов`язавши відповідачку не чинити перешкод позивачеві у цьому.
Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що він та відповідачка не можуть дійти згоди щодо його участі у вихованні сина, який проживає з матір`ю. Певний час після народження дитини відповідачка з сином проживали в його будинку по АДРЕСА_1 . Після того, як відповідачка з сином переїхала проживати в с. Калинівка Шаргородського району, вона чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, які полягають в тому, що він не може в спокійній обстановці спілкуватися з сином ОСОБА_4 за місцем проживання останнього, так як постійно виникають сварки та непорозуміння з відповідачкою та її родичами. Ці сварки та непорозуміння, на його думку, провокує відповідачка. Після того, як виникає конфлікт, відповідачка відразу по телефону викликає працівників міліції, або приходять родичі відповідачки, матір, дочка, зять, котрі виганяють його з домоволодіння відповідачки і він не має можливості спілкуватися з дитиною. З приводу неможливості брати участь у вихованні сина через перешкоди, які чинить відповідачка, він неодноразово звертався в правоохоронні органи, в Орган опіки та піклування Шаргородської РДА з метою встановлення йому часу побачень з сином. Органом опіки та піклування Шаргородської РДА було встановлено йому дні та години для побачень з сином за місцем проживання останнього: двічі на тиждень він мав право приїздити до сина і з ним спілкуватися. Проте, відповідачка робила все для того, щоб спровокувати сварку і він був позбавлений можливості в спокійній обстановці спілкуватися з дитиною. Органом опіки та піклування Шаргородської РДА було запропоновано, щоб зустрічі із сином відбувалися з участю соціального працівника. Він погодився на це, так як хоче бачитися із дитиною, виховувати її. Двічі з участю соціального працівника зустрічі з дитиною відбулися без конфліктів з відповідачкою, проте, в подальшому ці конфлікти відновилися, остання кидалася на нього з ножем. Сварки між відповідачкою і ним відбуваються на очах сина, тому він вважає, що краще, якщо такі зустрічі будуть проходити за його місцем проживання в с. Гибалівка, без участі відповідачки, що буде в інтересах дитини, так як його син при наявності батька позбавлений батьківського піклування і виховання, якого потребує. Син не знає про те, що в нього є ще одна бабуся, є інша рідня, оскільки тільки один раз взимку протягом певного періоду, коли хворів, то проживав у нього в с. Гибалівка. Після видужання сина він влаштував його в дитячий садочок, оплатив відвідування дитсадка, щоб син міг спілкуватися з однолітками, розвиватися відповідно до свого віку. Проте, відповідачка забрала сина до себе додому. Він просив відповідачку проживати однією сім`єю, щоб син зростав у повній сім`ї, проте, відповідачка відмовилася, спільне життя в них не складається. Коли відповідачка перебуває на роботі, то сина доглядає матір відповідачки, яка займається торгівлею на місцевому ринку і влітку 2015 року щодня брала дитину з собою на ринок, де дитина перебувала під пекучим сонцем. Коли він це побачив, то просив у матері відповідачки взяти сина до себе, але остання його прогнала. Питання участі у вихованні сина ОСОБА_4 для нього дуже важливе, оскільки він втратив доньку, яка померла через хворобу, а зараз втрачає сина через незаконні дії відповідачки, яка позбавляє його можливості приймати участь у житті дитини, займатися вихованням та навчанням сина відповідно до його віку, так як він вважає, що його участь у вихованні дитини, яка полягає у сплаті аліментів, недостатня. У зв`язку із характером його роботи, так як він працює в будні дні, то у вихідні дні суботу та неділю хотів би спілкуватися з сином, займатися його вихованням, відвідувати з ним церковні служби в неділю, так як він віруюча людина і хоче привити це і своїй дитині. До того ж, за своїм місцем проживання він міг би займатися з дитиною майструванням, навчати читати, просто гратися. Для цього є всі умови будинок з п`яти кімнат, умебльований, теплий, з ванною і туалетом, є різні іграшки, особливо автомобілі, які дуже подобаються дитині. Він не одружений, його матір проживає окремо в іншому будинку, але готує йому їжу, допомагає прибрати, попрати, тому за місцем його проживання створені належні умови для проживання сина з ним протягом двох вихідних днів і щоб син міг у нього ночувати.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що позивач працює, має власне житло, власний автомобіль, не вживає спиртні напої, не хворіє психічними хворобами, тому може надавати дитині необхідне батьківське виховання, спілкування та турботу, не обмежуючись тільки сплатою аліментів. Крім того, позивач вже має досвід проживання та спілкування з сином без участі відповідачки, а саме: взимку, коли дитина хворіла і проживала у позивача. Виходячи із неприязних відносин, що склалися між сторонами, дитині краще спілкуватися із батьком без присутності матері, щоб не створювати конфліктів і не травмувати ними дитину, оскільки спілкування позивача з дитиною в присутності відповідачки не складається. Відповідачка чинить перешкоди позивачеві в спілкуванні з сином, порушуючи його та дитини конституційні права, оскільки як і батько, так і дитина мають право на повноцінне спілкування, проте через незаконні дії відповідачки позбавлені спілкування. Дитина прагнула спілкуватися з батьком, але між відповідачкою та позивачем виникають конфлікти, які негативно впливають на психіку дитини. Просить позов задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні категорично заперечила позовні вимоги ОСОБА_1 , просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суду пояснила, що ніколи не виконає сама і не дасть можливість іншим виконати рішення суду, яким буде дозволено спілкування сина з батьком по за межами її домогосподарства та без її присутності. Вважає, що син може спілкуватися з батьком, але тільки у її присутності через його вік, так як він потребує її материнської турботи і піклування. Дитина ще не зовсім вміє сама одягатися і їсти, повинна спати вдень, тоді як відповідач не вміє готувати їжу, тому не матиме, чим годувати дитину, а також не знає як одягнути дитину, зокрема, відповідно до погоди, і дитина може застудитися та захворіти. Відповідач не знає як доглядати за дитиною, як покласти спати. Син не зможе ночувати у відповідача, так як спить з нею в одному ліжку, тому без неї не засне. Тому проживання сина протягом двох діб у батька травмує дитину морально та психічно. Таке спілкування суперечитиме інтересам дитини, його здоров`ю.
Також, відповідачка суду пояснила, що коли завагітніла від позивача, то мала намір позбутися цієї дитини, але позивач заборонив, забрав її проживати до себе. Вона тяжко народжувала сина, шляхом оперативного втручання. Після народження сина позивач забрав їх до себе додому, але вони там прожили два місяці і вона пішла до себе додому з дитиною, так як позивач побив її. З приводу побиття вона в правоохоронні органи не зверталася, тому підтвердити свої слова доказами не може. Вона не заперечує щодо спілкування сина з батьком, але тільки в її присутності і за її місцем проживання, оскільки вважає, що батько нічого доброго та розумного сина не навчить, бо веде аморальний спосіб життя, приводить додому жінок. Ці жінки неодноразово їй телефонують, погрожують, що заберуть і продадуть дитину. Коли позивач брав сина до себе додому, то вона приходила за дитиною і неодноразово заставала в будинку позивача розкидані предмети жіночого туалету, і це бачив син. Крім того, позивач закривав сина самого, від чого дитина дуже плакала. З цього приводу вона також не зверталася в правоохоронні органи і в орган опіки та піклування, тому підтвердити доказами свої ствердження не може. Дійсно, під час спілкування сина з батьком у її присутності між нею та позивачем, а також між її рідними і позивачем часто виникають сварки і конфлікти. Проте, вважає, що їх провокує саме позивач, ображаючи її. Органом опіки та піклування було запропоновано, щоб зустрічі позивача з сином відбувалися з участю соціального працівника, на що вона погодилася. Спершу зустрічі відбувалися в спокійній обстановці, проте, потім позивач знову почав влаштовувати конфлікти, які відбувалися в присутності дитини, від чого дитина плакала, злякавшись. Позивач та його жінки не дають їй морального спокою, телефонують, погрожують. Вона записала всі ці погрози на мобільний телефон, після чого придбала комп`ютер, всі ці записи з погрозами помістила на комп`ютерний диск і коли син виросте, дасть йому послухати, який у нього батько.
Крім того, ОСОБА_2 пояснила, що позивач не визнавав дитину, звертався до суду з позовом про виключення запису про нього, як про батька із актового запису про народження дитини. Вона погодилася на проведення експертизи для встановлення кровного споріднення, щоб довести, що її син має не «міфічного» батька, а що саме позивач є батьком дитини. Вона створила дитині належні умови для проживання і виховання, працює, щоб забезпечити дитину усім необхідним, бо аліментів, які сплачує відповідач, недостатньо для потреб дитини. Тоді як відповідач не має власного житла, бо власний будинок ще будує, а живе в старенькому будинку, в якому холодно і волого, всюди миші «точать стіни», тому позивач порозставляв отруту, навіть на столі. Їх син може отруїтися без належного догляду. До того ж, матір позивача не вважає її сина своїм онуком, не бажає його бачити. Всі ці обставини негативно вплинуть на сина. До того ж, відповідач працює у вихідні дні та вечорами і в нічний час, тому не буде мати можливості доглядати сина належним чином. З усіх наведених нею підстав заперечує щодо задоволення позову.
Представник Органу опіки та піклування Шаргородської РДА Одудовський С.В. в судовому засіданні пояснив, що Орган опіки та піклування Шаргородської РДА надав висновок щодо участі позивача у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 : зустрічі з сином кожної суботи та неділі з 09 години до 14 години за місцем проживання матері ОСОБА_2 та за участі останньої, але без присутності інших осіб, крім матері та батька дитини. Порядок зустрічей позивача із сином був предметом розгляду Органу опіки та піклування Шаргородської РДА неодноразово через конфлікти під час цих зустрічей, що виникали між позивачем і відповідачкою в присутності дитини. Позивач та відповідачка взаємно обвинувачують один одного у цих конфліктах. Орган опіки та піклування пропонував, щоб зустрічі позивача з сином відбувалися в присутності соціального працівника ЦСССДМ. Перші зустрічі позивача з сином в присутності працівника соціальної служби відбулися без конфліктів. Потім, в вересні 2011 року, виник конфлікт, який спровокував позивач, намагаючись подивитися записи в мобільному телефоні позивачки, котра цьому заперечувала. Виникла сварка та штовханина між позивачем і відповідачкою, від чого злякалася і плакала дитина. Соціальний працівник повідомив про це орган опіки та піклування і було прийнято рішення від 25.11.2011 року про заборону позивачеві побачень з дитиною до досягнення дитиною 2-х років. Позивач звернувся в прокуратуру Вінницької області. Обласним прокурором було внесено подання про усунення порушень прав позивача в спілкуванні з дитиною і це рішення було скасовано. Орган опіки та піклування на своєму засіданні з участю позивача і відповідачки встановив новий порядок зустрічей батька з дитиною, проте, так само в присутності матері через вік дитини, що вважає доцільним, виходячи з того, що дитині потрібне батьківське піклування та виховання так само, як і материнське. При цьому думка дитини з`ясовувалася поверхнево, бо дитина не хотіла спілкуватися, весь час знаходилася біля матері. Так як він неодноразово бачив конфлікти позивача і відповідачки, то вважає, що дитину треба від цих конфліктів і взаємних обвинувачень убезпечити. Під час розгляду справи при спілкуванні з сином сторін, він встановив, що дитина добре розвинута на свій вік, орієнтується в суспільстві, прагне до різнобічного спілкування, тому, він має власну думку, як член Органу опіки та піклування Шаргородської РДА, зокрема: зустрічі і спілкування позивача з сином можливі і повинні бути без присутності матері та за місцем проживання батька, так як дитина позбавлена належного батьківського виховання, потребує батьківських турботи та виховання, проте, вважає, що ці зустрічі повинні відбуватися спершу без ночівлі сина за місцем проживання батька, бо можливо, для дитини спочатку ночівля без матері буде важкою.
Також, ОСОБА_6 пояснив, що влітку 2015 року, на початку серпня, в обідню пору кілька разів бачив сина сторін з бабусею ОСОБА_7 на місцевому ринку. З цього приводу він телефонував та зробив зауваження відповідачці ОСОБА_2 про те, що на вулиці сильна спека, а її дитина в цю спеку сидить з бабусею на ринку, на що остання повідомила, що вона працює, а матір тільки кілька разів брала онука з собою в м. Шаргород, в тому числі для того, щоб повести в перукарню.
Позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , в будинку матері ОСОБА_8 , є присадибна земельна ділянка, будує ще один будинок, що підтверджується довідками Гибалівської сільської ради від 05.08.2015 року за №1543, від 02.09.2015 року за №67, від 13.10.2015 року за №1420, технічним паспортом на новозбудований будинок від 2012 року (а.с.8, 67, 112, 113-117), актом обстеження матеріально-побутових умов від 30.09.2015 року (а.с.65).
Також, судом встановлено і не заперечується сторонами, та підтверджується представником Органу опіки та піклування Шаргородської РДА Одудовським С.В., що позивач проживає в будинку один, так як матір має інше житло. З акту обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що будинок, в якому проживає позивач, має житлову площу приблизно 50 м.кв., складається із 4-х кімнат, до нього підведено газ та електроенергію, наявне газове опалення, в кімнатах прибрано та охайно (а.с.65).
Позивач ОСОБА_1 розлучений (а.с.118), власної сім`ї не має, проживає один.
Крім того, судом встановлено, що позивач тривалий час працював в ПАТ «Шаргородське РП «Агромаш» водієм та за суміщенням сторожем. В даний час позивач працює слюсарем майстерні, до роботи у вихідні дні (субота, неділя) не залучається, що підтверджується довідкою ПАТ від 15.10.2015 року (а.с.111).
За місцем роботи та за місцем проживання позивач ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с.9, 68).
Відповідачка ОСОБА_2 проживає із сином сторін ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 , в будинку, який належить матері позивачки ОСОБА_7 .
Будинок, в якому проживає відповідачка, має загальну площу 110 м.кв., складається з 4-х кімнат, з яких 2 кімнати займає відповідачка з сином. В будинку чисто та прибрано, наявне газове опалення, підключено електрику.
Вказані факти підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов, довідкою Плебанівської сільської ради від 01.09.2015 року за №1429 (а.с.66, 69).
Відповідачка за місцем проживання характеризується позитивно, що вбачається із характеристики від 01.09.2015 року за №507, виданої Плебанівською сільською радою (а.с.70).
Як встановлено судом на підставі досліджених доказів і визнається сторонами, малолітній син сторін ОСОБА_5 проживає з відповідачкою в АДРЕСА_2 , яка займається його щоденним вихованням та утриманням, батько дитини ОСОБА_1 приймає участь в утриманні дитини шляхом сплати аліментів в сумі 350 грн. щомісячно, заборгованості по сплаті аліментів не має, що вбачається із довідок ПАТ «Шаргородське РП «Агромаш» (а.с.10-11).
В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що між позивачем та відповідачкою склалися загострені, конфліктні відносини, в тому числі і на ґрунті неможливості досягнути домовленості щодо участі позивача у вихованні та в спілкуванні з сином ОСОБА_5 .
Вказаний факт також підтверджується численними зверненнями як позивача, так і відповідачки, а також їх рідних у правоохоронні органи з приводу конфліктів, бійок, неналежного виховання та утримання дитини, що вбачається із висновків Шаргородського РВ УМВС про розгляд їх заяв, постановами про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с.31-38, 71-74, 93-98).
Судом встановлено, що через загострені відносини сторін, які призводять до виникнення між ними з будь-якої причини сварок, відповідачка чинить перешкоди позивачеві у спілкуванні з сином, не надаючи їм можливості спілкуватися по за межами свого житла, без її присутності, і категорично забороняє відвідування сином місця проживання батька.
Питаннями щодо врегулювання відносин між батьками та узгодження порядку спілкування батька з сином неодноразово займався Орган опіки та піклування Шаргородської РДА.
Так, 11.07.2011 року Шаргородською РДА прийнято розпорядження за №311 «Про встановлення порядку зустрічей ОСОБА_1 з його малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідно до якого визначено участь батька у вихованні сина шляхом встановлення часу та місця спілкування батька з сином, а саме: в суботу та неділю кожного тижня з 15 години до 17 години за місцем проживання матері в АДРЕСА_2 , та в присутності останньої (а.с.75).
25.11.2011 року розпорядженням Шаргородської РДА за №540 «Про заборону спілкування ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_5 » заборонено позивачеві спілкування з сином, повторний перегляд порядку участі батька в вихованні та спілкуванні з сином встановлено за заявою батька тільки після досягнення дитиною 2-х років (а.с.76).
Вказане розпорядження відмінено на підставі подання прокурора Вінницької області від 02.02.2012 року №07/3-17 «Про усунення порушень законодавства щодо особистих немайнових прав батьків та дітей» і 23.02.2012 року розпорядженням Шаргородської РДА за №89 «Про встановлення порядку зустрічей ОСОБА_1 з його малолітньою дитиною ОСОБА_5 » встановлено порядок зустрічей позивача з малолітнім сином, а саме: кожну другу п`ятницю місяця з 14 години по 15 годину за місцем проживання дитини в АДРЕСА_2 , в присутності матері дитини та соціального працівника. Районний Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді зобов`язано забезпечити соціальне супроводження зустрічей позивача з сином (а.с.77, 78).
Однак, всупереч вказаному рішенню позивач позбавлений належного спілкування з сином та участі в його вихованні через перешкоди, які чинить відповідачка, заважаючи спілкуватися з дитиною, забороняючи з`являтися у своєму домогосподарстві для зустрічей з сином, що підтверджується зверненнями позивача та відповідачки в Шаргородський РВ УМВС (а.с.32, 33, 36, 96).
09.09.2015 року на виконання ухвали суду від 27.08.2015 року Органом опіки та піклування Шаргородської РДА подано до суду висновок від 07.09.2015 року «Про розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод для побачень з дитиною» (а.с.51-52).
З висновку вбачається, що Органом опіки та піклування обстежено матеріально-побутові умови проживання сторін та встановлено, що вони відповідають вимогам законодавства та інтересам дитини. Також, вбачається, що Органом опіки та піклування встановлено, що сторони позитивно характеризуються за місцем проживання, а позивач ще і за місцем роботи. До того ж, Орган опіки та піклування зазначає, що між сторонами виникають постійні конфлікти під час спілкування батька з дитиною (а.с.51-52).
Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність встановлення порядку зустрічей ОСОБА_1 із своїм сином ОСОБА_5 кожну суботу та неділю щотижня, з 09 години до 14 години за місцем проживання матері ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 , без присутності інших осіб, крім матері та батька дитини (а.с.52).
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала факту виникнення сварок між нею та позивачем, а також між її родичами матір`ю, зятем та позивачем, які, як вона вважає, виникають з вини позивача, а її рідні тільки її захищали, втручаючись у конфлікти. Також, вважає, що ці конфлікти суперечать інтересам дитини, тому зустрічі батька і сина на теперішній час не доцільні і позивачеві слід не наполягати на зустрічах із сином, почекати, поки син підросте і сам вирішить, чи бажає він спілкування з батьком. Крім того, відповідачка стверджувала, що позивач веде аморальний спосіб життя, що негативно відіб`ється на дитині при зустрічах з батьком, не може навчити сина нічого такого, чого не могла б навчити вона, так як вміє виконувати всю чоловічу роботу, має необхідні інструменти і може навчити сина навичкам в спілкуванні з однолітками-хлопчиками, а також в змозі сама належним чином виховати сина, без участі позивача. Проте, щодо такого порядку участі позивача у вихованні сина, який зазначений у висновку Органу опіки та піклування від 07.09.2015 року відповідачка заперечувати не буде, щоб тільки ці зустрічі відбувалися в її присутності та за її місцем проживання через аморальність та нелюдяність позивача.
При цьому, суд констатує той факт, що відповідачка не довела наявність підстав для вчинення нею перешкод в спілкуванні позивача з сином, що стосуються самої особи позивача, зокрема, щодо неналежних умов проживання позивача та розставляння ним отрути по всьому будинку, від чого син може отруїтися; невміння позивача доглядати за сином та недотримання ним правил гігієни; роботи позивача у вихідні дні та вечірній час і внаслідок цього можливого залишення сина самого вдома; погроз позивача та його подруг про викрадення і продаж сина; про закривання позивачем сина одного в приміщенні. Всі ці ствердження відповідачки про особу позивача та його дії базуються на її припущеннях, так як докази в їх підтвердження суду не надані.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України).
Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України).
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Відтак, суд констатує той факт, що відповідачкою не надано належних, достовірних та допустимих доказів необхідності вчинення перешкод для зустрічей і спільного проведення часу позивача з сином.
Навпаки, судом встановлено, що позивач має належні житлово-побутові умови, працює тільки з понеділка по п`ятницю, має вихідні дні в суботу та неділю щотижня, любить дитину, приймає участь в утриманні дитини, сплачуючи аліменти. Посилання матері дитини на те, що, оскільки дитина проживає з нею, то саме вона має переважне право у вихованні сина, суперечить вимогам сімейного законодавства.
На виконання вимог ст.171 СК України, якою передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також сім`ї, в судовому засіданні був допитаний малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Частинами 2 та 3 ст.171 СК України встановлено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання… Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
При допиті малолітнього ОСОБА_5 , з метою встановлення його вікових, фізіологічних та психологічних особливостей і можливості сформулювати власну думку з приводу спору між батьками були присутні в судовому засіданні спеціалісти педагог-психолог відділу освіти Шаргородської РДА ОСОБА_9 та лікар-психіатр Шаргородської ЦРЛ Вєрєтєннікова Л.Є.
Допитаний, відповідно до вимог ст.171 СК України, в судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 пояснив, що йому чотири роки і що він проживає з мамою ОСОБА_10 та бабусею ОСОБА_11 . Батько до нього інколи приїздить. Як звати батька, він не знає, називає його «папа». Також, він не знає, що в нього є ще одна бабуся. Де проживає батько, він не знає, але, коли був у батька, то бачив багато машин, якими батько давав погратися. Також, пам`ятає, що батько купив йому іграшку автомобіль-джип. Влітку він з мамою, батьком і ОСОБА_12 (як пояснила відповідачка, ОСОБА_12 це її онук) їздив на море, де йому дуже сподобалося бути з мамою і батьком, плавати, купатися. З батьком жити він не хоче, бо не знає батька і боїться.
Педагог-психолог відділу освіти Шаргородської РДА ОСОБА_9 після допиту неповнолітнього ОСОБА_5 звернула увагу суду на те, що із спілкування з сином сторін вбачається, що він дуже лагідний і ніжний, хоче бачити обох батьків і добре до них відноситься. З приводу всіх своїх відповідей на запитання дитина дивилася на матір, чи схвалює остання ці відповіді, з чого слід зробити висновок, що матір для хлопчика знаходиться на першому місці. Також звертає увагу суду на те, що хлопчик тягнеться до батька, бажає з ним спілкуватися, відчувається недостатність спілкування з батьком, але хлопчик не знає нічого доброго про батька, так як єдина людина, яка може розповісти синові про батька на сьогодні є матір, проте, остання висловлює про батька тільки негативну інформацію і дитина навіть не знає імені батька, не знає, де батько живе, де працює. Просить звернути увагу на проведений нею з ОСОБА_5 психологічний тест в ігровій формі «Малюнок сім`ї», де хлопчик намалював маму «М», батька, або як він звертається до нього «папа» - «П», і себе «Б», при цьому руки батьків та його роз`єднані, що свідчить про те, що дитина розуміє, що наявні конфлікти між батьками, і вважає, що він є причиною конфліктів. При цьому дитина намалювала себе біля батька. При спілкуванні з дитиною нею зроблений висновок про те, що хлопчик дуже емоційний, живо реагує на те, коли матір чи батько в судовому засіданні між собою сперечаються, легко піддається навчанню, посидючий, легко встановлює контакт з сторонніми невідомими йому людьми, якими є вона, лікар-психіатр, представник Органу опіки та піклування, суддя. Коли батьки не сперечаються між собою, то дитина тішиться, сміється, не має поганих емоцій. Батько для хлопчика важливий, але спілкування з батьком у дитини недостатньо і через певний час батько стане для сина взагалі чужим. Вважає, що не можна брати до уваги ствердження відповідачки про те, що спілкування з батьком синові слід розпочинати пізніше, оскільки в 10 років батько для нього стане чужим чоловіком. Також, вважає, що немає підстав позбавляти дитину спілкування з батьком, радить обом батькам примиритися і відмовитися від своїх амбіцій заради сина, а до тих пір, поки примирення між батьками не відбулося, доцільним є спілкування дитини з батьком без присутності матері, тобто в спокійній обстановці, без сварок обох батьків. Доцільним є також спілкування сина з батьком за місцем проживання останнього для того, щоб дитина була обізнана з тим, хто його батько і рідні по батьковій лінії, де проживає батько, що сприятиме всебічному розвитку дитини і не тільки не зашкодить дитині, а є в її інтересах. Внаслідок цього вважає висновок органу опіки та піклування від 07.09.2015 року про спілкування батька з сином тільки в присутності матері таким, що не сприяє інтересам дитини через конфліктні, загострені відносини між матір`ю та батьком дитини. Ствердження дитини про те, що вона боїться батька, що батько б`є її, не слід брати до уваги, бо дитина при цьому сміється і з посмішкою дивиться на батька в цей час, тобто ці слова не відповідають дійсності і висловлені з чужих слів.
Лікар-психіатр Шаргородської ЦРЛ Вєрєтєннікова Л.Є. після допиту неповнолітнього ОСОБА_5 в судовому засіданні звернула увагу суду на те, що із спілкування з дитиною вбачається, що хлопчик на його вік мав би краще розмовляти, так як не вимовляє багато звуків, не вміє складати іменник з дієсловом, що діти у його віці зазвичай вже вміють. Причиною цього вважає недостатнє спілкування дитини з однолітками, тому є необхідність дитині відвідувати дитячий садок, щоб не розвиватися однобічно. Звертає увагу суду на те, що даючи відповіді на поставлені запитання дитина завжди дивиться на матір, очікує схвалення від неї, що свідчить про великий вплив матері. Коли дитина виховується без участі батька, вона в майбутньому знаходитиметься тільки під її впливом, виникне дефект виховання, кругозору і спілкування дитини. Разом з тим, на даний час загальний розвиток дитини нормальний, видно, що він самостійний, розрізняє одяг, який на нього вдягнутий, тобто може і сам без допомоги матері одягнутися. Батько, як і матір, може допомогти одягнутися дитині, чи поїсти. Спілкування дитини з матір`ю має відбуватися на маминій території, а з батьком на батьковій території, до того ж, для кращого звикання без присутності матері. Дитині для спілкування з батьком не є перешкодою малолітній вік, тому вважає ствердження відповідачки про те, що через малолітній вік дитини спілкування з батьком має відбуватися в її присутності безпідставними. Враховуючи, що батьки між собою конфліктують в присутності дитини, то цього можливо уникнути тільки шляхом спілкування батька з дитиною без присутності матері і за місцем проживання батька. Дитині в такому віці, як ОСОБА_5 , це не зашкодить, а тільки піде на користь. Кілька годин на тиждень спілкування батька з сином в присутності матері не дадуть ніякої користі і є недоцільними, оскільки конфлікти між батьками негативно впливають на дитину, гальмують розвиток, дитина буде боятися, ховатися від людей. Важливо, щоб батько і син спілкувалися в спокійній обстановці, без матері, з ночівлею на території батька, тоді хлопчик скоріше звикне до батька. Цьому також сприяло б і те, якби матір розповідала дитині про батька хороше, так як дитина зараз перебуває під впливом матері. Вважає висновок органу опіки та піклування від 07.09.2015 року про спілкування батька з сином тільки в присутності матері таким, що не сприяє інтересам дитини та не доцільним, поки батьки не примиряться між собою.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку що відповідачка чинить необґрунтовані перешкоди позивачеві у спілкуванні з сином, у його вихованні. Ці перешкоди не тільки порушують права позивача, але й не забезпечують інтересів дитини.
Тому права позивача підлягають судовому захисту, а позовні вимоги про усунення перешкод з боку відповідачки в спілкуванні позивача з сином, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
З урахуванням поведінки сторін, їх конфліктних та загострених відносин, при визначенні способу участі батька у вихованні сина та в спілкуванні з ним, суд враховує вік дитини, прихильність до батька, права та бажання батька підтримувати постійний контакт з малолітнім сином, бажання та можливість піклування про здоров`я та інтереси дитини обох батьків, а також виходить із розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Не врахування права та обов`язку позивача приймати участь у вихованні дитини самостійно, а не тільки за домовленістю і в присутності відповідачки, протиправно обмежить як права позивача на спілкування з сином, так і права дитини на спілкування з батьком.
Отже, з метою уникнення в подальшому конфліктів між батьками в присутності дитини та уникнення стресових ситуацій для сина сторін, які можуть негативно відобразитися на загальному розвитку дитини, її психологічному стані, суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 в частині визначення днів та годин спілкування з дитиною підлягає частковому задоволенню, а саме, достатнім, обґрунтованим та доцільним буде встановлення способу участі батька в вихованні сина ОСОБА_5 шляхом спілкування з ним щосуботи та щонеділі кожного місяця без присутності матері ОСОБА_2 , зокрема, з 09 години ранку суботи до 18 години неділі, з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання батька ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .
Вимога позивача про те, щоб син перебував у нього до 09 години ранку понеділка задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що позивач працює з понеділка по п`ятницю кожного тижня, у зв`язку із чим для того, щоб доставити дитину до місця проживання з матір`ю слід буде змінити звичний для дитини графік підйому вранці, що призведе до втомлюваності дитини і може зашкодити її здоров`ю.
Такий порядок, на думку суду, не порушує права та інтереси дитини, є доцільним та обґрунтованим, враховуючи, що позивач проживає окремо від сина, користується правом на участь у вихованні сина в обмеженому вигляді, тобто у формі спілкування з дитиною в певний час. Суд вважає, що спілкування позивача з сином повинно бути регулярним, не пов`язаним з присутністю матері, з якою проживає дитина і яка має більші можливості в спілкуванні з дитиною і в її вихованні, тому спільне перебування батька і сина та їх спілкування протягом двох днів за місцем проживання батька не матиме негативного впливу на дитину.
Відповідно до частин 4 та 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав… обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків…, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Орган опіки та піклування Шаргородської РДА, встановивши наявність конфліктних відносин між батьками малолітнього ОСОБА_5 , суперечки між ними в присутності сина, незважаючи на це не врахував інтереси дитини і надав суду висновок від 07.09.2015 року, відповідно до якого визначив спосіб участі батька у вихованні сина шляхом зустрічей в суботу та неділю кожного тижня місяця в присутності матері за її місцем проживання з 09 години до 14 години.
Згідно з ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд не погоджується із вказаним висновком Органу опіки та піклування Шаргородської РДА, так як він є недоцільним і необґрунтованим з мотивів, що наведені вище.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які пов`язані із здійсненням батьками своїх прав та виконання батьківських обов`язків та регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України, Декларацією про права дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року.
Так, відповідно до ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом…
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст.12 Конвенції про права дитини).
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою…Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України).
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України).
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України).
Відповідно до ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо, від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.
У відповідності до ч.1 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Частиною 2 статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Таким чином, законодавчо закріплено право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та, відповідно, обов`язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права. При цьому, таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою спілкування.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про охорону дитинства», контакт з дитиною реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у том числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Оскільки право позивача батька малолітнього ОСОБА_5 на спілкування з сином та на участь у його вихованні порушене, то воно підлягає судовому захисту, а позов частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.52 Конституції України, ст.ст.3, 12, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст.141, 153, 155, 157, 159 СК України, ст.ст.1, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», суд

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод для побачень з дитиною задовольнити частково.
Усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_2 у спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний спосіб його участі у вихованні сина та спілкуванні з дитиною: шляхом виховання ОСОБА_1 сина ОСОБА_5 та спілкування з ним щосуботи та щонеділі кожного місяця без присутності матері ОСОБА_2 , за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 , починаючи з 09 години ранку суботи до 18 години неділі, з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи та щонеділі кожного місяця без присутності матері ОСОБА_2 , за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 , починаючи з 09 години ранку суботи до 18 години неділі, з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .
В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя