НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2942/14
№ 2/183/179/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку в спільному майні,

встановив:

Подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, в якому позивач просить припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку жилого будинку загальною площею 60,5 кв.м, житловою 33,4 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 на земельній ділянці держфонду розміром 549,00 кв.м, кадастровий номер: НОМЕР_1; визнати за мною ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку жилого будинку загальною площею 60,5 кв.м, житловою 33,4 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 на земельній ділянці держфонду розміром 549,00 кв.м, кадастровий номер: НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/3 частки жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 в розмірі 58670,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 лютого 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із відповідачем. Позивач сплачує аліменти на доньку за рішенням суду. Під час спільного проживання, на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бака О.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 4680, в спільну часткову власність, за особисті кошти кожного, у зв'язку з чим режим права спільної сумісної власності подружжя на дані правовідносини не поширюється, сторони придбали жилий будинок загальною площею 60,5 кв.м, житловою 33,4 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_2 на земельній ділянці держфонду розміром 549,00 кв.м, кадастровий номер: НОМЕР_1, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку. ОСОБА_1 сплатив 2/3 частки вартості домоволодіння в розмірі 117330,00 грн., а відповідач ОСОБА_3 - сплатила 1/3 частку в розмірі 58670,00 грн., і в даних частках право власності кожного зареєстровано в КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації». 24 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в справі № 183/206/14-ц за позовом та ініціативою ОСОБА_3, яке набрало чинності 07 березня 2014 року. Станом на день розгляду справи позивач фактично використовує домоволодіння для власного проживання. За кошти батьків в будинку проведено ряд поліпшень на загальну суму 17930,00 грн., а саме: замінено вхідні двері (вартістю 2800,00 грн.), встановлено металопластикові вікна (на суму 6530,00 грн.), покладено ламінат (на суму 3300,00 грн.), встановлено обігрівальний котел (вартістю 5300,00 грн.). Відповідач виїхала з будинку і вивезла всі свої речі - меблевий гарнітур, диван, два крісла, карнизи, штори, лише приходить відвідувати будинок 1-2 рази на тиждень. У сторін постійно виникають сварки, внаслідок чого склалися неприязні відносини і домовитися про порядок володіння та користування спільним майном не виходить. Спільних інтересів, взаєморозуміння між сторонами не існує, що унеможливлює подальше спільне користування будинком. Позивач пропонував відповідачу вирішити питання розподілу будинку мирним шляхом, пропонував сплатити затрачені на придбання будинку кошти в більшому розмірі, оскільки відповідач фактично в спірному будинку не проживає, домашнім господарством та городом не займається, мешкає у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1, де була зареєстрована до моменту придбання спірного домоволодіння. Відповідач відмовляється продати частку в майні, пропонує за продаж її частки суму в розмірі 13000,00 доларів США, на сплату якої позивач не погоджується, вважаючи її завищеною, що сприяло зверненню в суд із зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, внесли на депозитний рахунок компенсацію вартості 1/3 частки майна, визначену висновком експерта. Вказали, що спільне проживання є не можливим. Відповідач влаштовує сварки із позивачем, що негативно відображається на спільній дитині сторін. Зазначили, що внаслідок поліпшень, здійснених позивачем та його батьками за особисті кошти вартість будинку збільшилась і на час звернення з позовом частка власності відповідача є незначною, поділ будинку є неможливим, інтереси відповідача відчуження власності не порушить, оскільки вона проживає із батьками, а тому припинення права на частку не завдасть шкоди її інтересам і є підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні відповідач та її представник заперечили проти позову. Вказали, що спільне проживання сторін, без встановлення порядку користування будинком, є неможливим через умови, створені позивачем та його батьками для проживання відповідача та спільної дитини сторін. Частка, яку просить відчужити позивач є значною, і хоча поділ будинку у відповідності до ідеальних часток або з відступом від ідеальних часток співвласників є неможливий, однак спільне користування будинком можливе. Крім того, оскільки майно, частку якого просить відчужити позивач на свою користь є єдиним нерухомим майном, що перебуває у власності відповідача, припинення права на частку завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та дитини сторін, яка з нею проживає.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши висновок експерта суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на часту у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не можу бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз ст. 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, Саме істотність можливої шкоди є обставиною, яка є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, як це відзначено в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-68цс14).

Матеріалами справи підтверджено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок загальною площею 60,5 кв.м, житловою 33,4 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_2 на земельній ділянці держфонду розміром 549,00 кв.м, кадастровий номер: НОМЕР_1. Позивачу належить 2/3 частини в праві власності, відповідачу - 1/3 /а.с.10, 11, 12, 166-167/. Загальна площа будинку складає 60,5 кв.м., житлова - 33,4 кв.м. /а.с.39/.

Також, проведеною у справі судово-будівельною експертизою встановлено ринкову вартість нерухомого майна - 318015,00 грн., неможливість поділу майна в натурі між співвласниками у відповідності до ідеальних часток, з відхиленням від ідеальних часток /а.с.52-59/.

З матеріалів вбачається також і факт неможливості спільного володіння і користування майном /а.с.124, 125/ через наявність конфлікту між співвласниками, відсутності доказів на підтвердження можливості встановлення порядку користування будинком.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у відповідача на утриманні перебуває спільна з позивачем донька /а.с.168/. Відповідач мешкає у квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації. Зареєстрована у спірному будинку /а.с.19/. Іншого нерухомого майна, окрім будинку, право на частку у власності якого просить припинити позивач, за відповідачем чи спільною дитиною сторін не зареєстровано, наявності у власності або користуванні відповідача іншого житлового будинку, квартири суду не доведено.

Таким чином, вбачається, що припинення права на частку у спільному частковому майні завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача та малолітньої доньки сторін, яка полягатиме в позбавленні громадянина України права на єдину власність та житло і що, на думку суду та виходячи з предмету позову є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати суд вважає за необхідне покласти на позивача, в позові якого відмовлено.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку в спільному майні - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі складено 06 листопада 2015 року.

Суддя Д.О. Парфьонов