Провадження № 2/127/1113/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Кашпрука Г.М.,

секретаря Мироненко В.В.,

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 29610, 68 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 3000,00 грн. моральної шкоди, заподіяних внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та судових витрат.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 11.07.2014 року, біля 11 год. 15 хв., відповідач ОСОБА_4, при наявності відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, керував технічно справним автомобілем марки «Тойота Кемрі» ДНЗ НОМЕР_2 Рухаючись по вул. Свердлова від вул. Скалецького у м. Вінниці в напрямку вул. Литвиненка, маючи намір здійснити маневр лівого повороту для заїзду у двір будинку № 194, відповідач не виконав вимоги ПДР України, не переконався у безпеці свого маневру, не надав перевагу для руху зустрічного автомобіля, вдався до небезпечного маневру, що призвело до пошкодження автомобіля НОМЕР_1. Позивач вважає, що своїми діями відповідач порушив вимоги п. п. 10.1.,10.4. ПДР України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням, та будь-якою зміною напрямку водій повинен переконатися в безпеці свого маневру для інших учасників руху; перед поворотом ліворуч водій повинен зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині даного напрямку, дати дорогу зустрічним транспортним засобам. Своїми діями відповідач ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 10.1.,10.4. ПДР України і такі порушення знаходяться у прямому причинному зв'язку із настанням шкідливих наслідків. Вини позивача у виникненні ДТП встановлено не було, натомість постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2014 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Також відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за ч.1 ст. 126 КУпАП України. Внаслідок винних дій відповідача позивачу була заподіяна матеріальна та моральна шкода. Позивач просить стягнути з відповідача вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 28 713,68 грн.; вартість проведення товарознавчої експертизи у сумі 413,28 грн.; вартість виклику відповідача до експерта у розмірі 33,72 грн.; вартість евакуації пошкодженого автомобіля до місця стоянки у розмірі 450,00 грн., всього 29 610,68 грн., а розмір заподіяної моральної шкоди оцінив у 3000,00 грн., просив стягнути судові витрати.

Усною заявою в судовому засіданні 14.01.2015 року представник позивача зменшив позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, просив суд стягнути з відповідача 1000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні 14.01.2015 року позов визнали частково, а саме позовні вимоги про стягнення вартості проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 413, 28 грн., про стягнення вартості витрат на виклик до експерта у розмірі 33,72 грн., про стягнення витрат на проведення евакуації пошкодженого автомобіля у розмірі 450,00 грн., про стягнення 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу у розмірі 4000, 00 грн. та судовий збір, в решті позов не визнали і просили відмовити у його задоволенні. В усних поясненнях посилались на те, що вартість пошкоджених деталей і ремонту автомобіля є меншою, ніж, встановлена висновком автотоварознавчого дослідження. Крім того зазначили, що позивач не надав доказів фактично вже понесених ним витрат на відновлення та ремонт автомобіля, а тому в цій частині просили у позові відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Згідно частини 4 цієї ж статті ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, роз'яснивши відповідачу наслідки відповідних процесуальних дій з його боку, ухвалив прийняти визнання відповідачем ОСОБА_4 зазначеної ним частини позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання про задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено,що 11.07.2014 року, близько 11 год. 15 хв., відповідач ОСОБА_4, при наявності відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, керував технічно справним автомобілем марки «Тойота Кемрі» д.н.з. НОМЕР_2. Під час зміни напрямку руху відповідач не переконався в безпечності свого маневру, що призвело до зіткнення з автомобілем «ДЕО» д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3 Своїми діями відповідач порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, а саме перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2014 року по справі № 127/15240/14-п відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340, 00 грн. на користь держави ( а. с. 35).

Відповідач визнав ту обставину, що не застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року.

Висновком експертного товарознавчого дослідження від 23.07.2014 року № 1141/14-21 Вінницького відділення Київського НДІСЕ встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ДЕУ д.н.з. НОМЕР_1 складає 28713,68 грн. (а. с. 8-28). Відповідач і його представник заперечували проти такої вартості матеріального збитку від пошкодження автомобіля, проте не надали суду жодного допустимого доказу для спростування вищезазначеного висновку експерта.

Суд приходить до переконання, що експертним висновком правильно визначено матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля позивача, оскільки встановлені технічні пошкодження автомобіля відповідають відображеним у висновку пошкодженим деталям, об'єму і вартості ремонтних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів.

Відтак, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача вартості заподіяного матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля, належного позивачу, у розмірі 28 713, 68 грн.

Оскільки відповідачем та його представником частково визнані позовні вимоги в частині стягнення вартості проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 413,28 грн., стягнення вартості витрат на виклик до експерта у розмірі 33,72 грн., стягнення витрат на проведення евакуації пошкодженого автомобіля у розмірі 450,00 грн., стягнення 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн., суд приймає визнання позову представником відповідача в частині визнаних ним позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті збитками є втрати. Яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ). Відповідно до частини 3 цієї статі збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 джерелом підвищеної небезпеки є діяльність , пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням в тому числі транспортних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом .

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до сг. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно матеріальну, фізичну або майнову шкоду.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»(із змінами), зазначено: «Коли відшкодування шкоди з натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди».

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача розмір сплаченого позивачем судового збору у сумі 542, 60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1167,1168, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 31, 60, 79, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 29 610,68 грн., 1 000,00 грн. моральної шкоди, а також 4 542,60 грн. в рахунок понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів після його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя: