Номер провадження: 22-ц/785/8601/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, -

встановила:

29 квітня 2015р. ОСОБА_3 звернулася з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у сумі 33050грн.06коп., виходячи з його вартості у розмірі 66100грн.12коп.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала, що з 07 серпня 2010р. до 12 квітня 2013р. вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 В період шлюбу вони у вересні 2012р. придбали автомобіль марки «Ford C-max», 2006р.в., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 Позивач зазначила, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014р. за нею було визнано право власності на вищевказаний автомобіль, але відповідач без її згоди та повідомлення продав спірний автомобіль у січні 2013року, залишивши усі гроші від продажу автомобіля у себе.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07липня 2015р. позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі (а.с.41-45).

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини автомобіля в сумі 33050грн.06коп. і судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і закрити провадження у справі на підставі ч.1 п.2 ст.205 ЦПК України, оскільки даний спір вже розглядався і було ухвалено рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 08 липня 2014р., яке було скасовано з ухваленням рішення апеляційним судом Одеської області від 17грудня 2014р. між тими же сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав (а.с.49-50).

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, позивача ОСОБА_3, адвоката в інтересах позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції наступне.

Позивач ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_2 знаходились в зареєстрованому шлюбі в період з 07 серпня 2010р. до 12 квітня 2013р. В період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Ford C-max», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014р. за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Ford C-max», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. У задоволені позову ОСОБА_3 про стягнення на її користь з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини вказаного автомобіля в розмірі 33050грн.06коп. було відмовлено (том 2 а.с.11-14). Відповідач ОСОБА_2 без згоди та повідомлення ОСОБА_3 продав спірний автомобіль у січні 2013року, залишивши усі гроші від продажу автомобіля у себе.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. № 11 «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За встановлених обставин, які підтверджуються матеріалами справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заявлених вимог ОСОБА_3 Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Безпідставними є вимоги апелянта ОСОБА_2 щодо скасування рішення суду і закриття провадження у справі на підставі ч.1 п.2 ст.205 ЦПК України, оскільки даний спір вже розглядався між тими же сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції було оглянуто позовну заяву ОСОБА_3 подану 25грудня 2012р, в якій вбачається, що вона просила визнати право власності на спірний автомобіль по 1/2 частини за кожним із подружжя на підставі статей 60, 63, 69, 70, 71 СК України ( цивільна справа № 1505/10938/2012/14).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014р. за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Ford C-max», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. У задоволені позову ОСОБА_3 про стягнення на її користь з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини вказаного автомобіля в розмірі 33050грн.06коп. було відмовлено (том 2 а.с.11-14). При цьому суд апеляційної інстанції роз'яснив, що кожен із співвласників автомобіля має право відповідно до вимог ст.365 ЦК України звернутися до суду з позовом про припинення права на частку в цьому майні, і стягнення вартості 1/2 частки автомобіля.

Після чого позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом 29 квітня 2015р. про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у сумі 33050грн.06коп., посилаючись на вимоги статей 317, 321 ЦК України, які передбачають право власникові на володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

При вищевказаних обставинах судова колегія вважає, що спір дійсно розглядався між тими же сторонами про той самий предмет, але з інших підстав за якими звернулася позивач ОСОБА_3 до суду 29 квітня 2015р. та просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у сумі 33050грн.06коп., саме з підстав, передбачених статями 317, 321 ЦК України.

Відповідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих судом сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 57- 60 ЦПК України кожна сторона, за допомогою належних та допустимих доказів, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову та які б спростовували вищевказані обставини.

Суд першої інстанції, врахувавши зазначені вимоги закону, належним чином перевірив доводи і заперечення сторін та надані ними докази щодо обсягу спільного майна подружжя, наявного на час розгляду справи та відповідні докази щодо нього, проаналізував належні докази, дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частини автомобіля в сумі 33050грн.06коп., так як відповідач продав автомобіль без згоди позивачки та привласнив усі гроші від продажу автомобіля.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07липня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра