Справа №483/842/15-ц 28.10.2015 28.10.2015 28.10.2015
Справа №483/842/15-ц
Провадження № 22-ц/784/2482/15 Суддя першої інстанції: Шевиріна Т.Д.
Категорія 48 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 її представника - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4 його представника - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третьої особи - служби у справах дітей Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області держадміністрації про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, який в подальшому уточнила до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу поділ спільного майна та визнання права власності.

Позивачка зазначала, що з 1990 року вона почала проживати однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають двох дітей: сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час сумісного проживання на спільні гроші було придбано житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку для їх обслуговування за адресою: АДРЕСА_1, автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_1, прихожу, шафу, кухонний куток, кухню, комод, тумбу, меблевий гарнітур, диван, холодильник, газову плиту, пральну машину, бойлер, меблеву стінку, м'який куток, столик журнальний, ліжко, котел газовий, стіл-тумбу, холодильну камеру, кухонний комбайн, соковижималку, пилосос «Samsung», м'ясорубку електричну, хлібопіч, ПКУ- дробівку, тример, бензопилу, мотоблок та причіп до нього, причіп до автомобіля, генератор, комп'ютер, телевізор «Samsung».

Посилаючись на викладене та на те, що з 2013 року сторони спільно не проживають, а відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити набуте за час спільного проживання майно, позивачка з урахуванням інтересів неповнолітньої доньки, яка проживає разом з нею, просила суд встановити факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1990 року по лютий 2013 року; визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказане майно, визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, на 2/3 частини земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою, на 2/3 частки автомобіля CHEVROLET AVEO, виділити їй - генератор, комп'ютер, диван, телевізор «Samsung», меблеву стінку, шафу, диван, комод, прихожу, холодильну камеру, пральну машину, газову плиту, мотоблок та причіп до нього, столик журнальний, кухонний комбайн.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаєва від 15 вересня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1990 року по лютий 2013 року. Визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку для їх обслуговування за адресою: АДРЕСА_1, автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, прихожу вартістю 1300 грн., кухонний куток та кухню - 3200 грн., комод - 2000 грн., тумбу - 650 грн., меблевий гарнітур - 2000 грн., диван - 2000 грн., холодильник - 1500 грн., газову плиту - 2300 грн., пральну машину - 3000 грн., меблеву стінку - 4000 грн., м'який куток - 4000 грн., столик журнальний - 1520 грн., ліжко - 1500 грн., котел газовий - 2000 грн., стіл-тумбу - 600 грн., холодильну камеру - 2500 грн., кухонний комбайн - 2000 грн., соковижималку - 900 грн., м'ясорубку електричну - 600 грн., тример - 1500 грн., бензопилу - 3000 грн., мотоблок та причіп до нього - 16 000 грн., причіп до автомобіля - 7000 грн., комп'ютер - 6000 грн., телевізор «Samsung» - 10 000 грн.

Припинено право спільної власності на вказане майно.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку та на 2/3 частини земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_2 в особисту власність комп'ютер вартістю 6000 грн., диван - 2000 грн., телевізор «Samsung» - 10 000 грн., меблеву стінку - 4000 грн., комод - 2000 грн., прихожу - 1300 грн., холодильну камеру - 2500 грн., пральну машину - 3000 грн., газову плиту - 2300 грн., мотоблок та причіп до нього - 16 000 грн., столик журнальний - 1520 грн., кухонний комбайн - 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 94 013,33 грн. грошової компенсації 2/3 вартості автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За положеннями частин 1,2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюються на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та свідків, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1990 року та вести спільне господарство, купувати меблі, побутову техніку, автомобіль, будинок та земельну ділянку.

Від спільного проживання сторони мають: сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-13).

Крім пояснень свідків, факт сумісного проживання сторін однією сім'єю у період з 1990 року по січень 2012 року підтверджується також й письмовими матеріалами справи, а саме довідками - Рівненської сільської ради Очаківського району, Миколаївської області, виданої згідно погосподарських книг від 5 травня 2015 року, довідками Куцурубської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 7 травня 2015 року та 31 серпня 2015 року (а.с. 14-16, 58).

Таким чином, враховуючи вказані обставини та вимоги вказаних норм суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Разом з цим, визначаючи період сумісного проживання суд припустився помилки та невірно встановив факт проживання з 1991 року по лютий 2013 року.

Відповідно до 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України, за нормами якого судом вирішено спір, зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі ( ч.1 ст. 58 Конституції) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. А тому не можна вважати правильним рішення суду в частині встановлення факту спільного проживання сторін з 1991 року, оскільки діючим законодавством України, якій діяв до 2004 року встановлення такого факту не мало правового значення.

Крім того, згідно нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_4, останнім було надано дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки - ОСОБА_7 разом з позивачкою до Російської Федерацію з січня по квітень 2012 року та з серпня по листопад 2012 року (а.с.59, 67).

Також, з наданої відповідачем в апеляційній інстанції довідки Куцурубської сільської лікарні від 22 вересня 2015 року донька сторін була знята з медичного обліку 12 січня 2012 року в зв'язку з виїздом до Росії (а.с.139).

Відповідно до заяви відповідача та квитанцій за період з лютого 2012 року по грудень 2012 року нарахування оплати за вивіз сміття по АДРЕСА_1 проводилася на одну особу (а.с.138, 140-151).

Посилання на довіреність, виданою ОСОБА_2 відповідачу на розпорядження вкладом у ВАТ «Ощадбанк» у період з січня 2012 року, як на підтвердження факту проживання однією сім'єю по лютий 2013 року не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вище викладеними доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду на підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині встановленням факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2004 року по січень 2012 року.

Задовольняючи вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю сторін його поділ та визнання права власності, суд першої інстанції відступив від рівності часток, оскільки з відповідачкою проживає неповнолітня донька на утримання якої матеріальної допомоги відповідач не надає, а також останній вжив заходи щодо приховування спільно набутого автомобіля.

Проте, з таким висновком погодитися не можна.

Згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року ОСОБА_4 було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за цією адресою (а.с.73-76).

25 вересня 2008 року ОСОБА_4 було придбано автомобіль CHEVROLET AVEO, що підтверджується копією рахунок-фактура (а.с.125).

27 червня 2015 року автомобіль продано та право власності на вказаний автомобіль зареєстровано за іншою особою, що підтверджується інформацією Очаківського УДАЇ УМВС України в Миколаївській області (а.с.86).

Крім вказаного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у період з 2004 року було придбано меблі та побутову техніку, про що сторони не заперечували.

Згідно із ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

За положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В своїй позовній заяві, як на підставу своїх вимог, а саме відступлення від рівності часток позивачка посилалася на те, що разом з нею проживає неповнолітня донька, а відповідач на її утримання ніякої матеріальної допомоги не надає.

Так, на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області 28 липня 2015 року, яке набрало законної сили з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 120).

Постановою державного виконавця Очаківського міськрайонного управління юстиції 7 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (а.с.124).

Згідно довідки державного виконавця від 15 вересня 2015 року позивачка аліментів не отримувала (а.с.122).

Збільшення частки одного з подружжя може мати місце за умови, що розмір аліментів, які вони одержують на дитину, недостатній для забезпечення її духовного розвитку та лікування.

В суді апеляційної інстанції позивачка пояснила, що аліменти у розмірі, встановленому судом відповідачем на теперішній час сплачуються.

Таким чином, судом першої інстанції помилково прийнято до уваги несплату відповідачем аліментів, а не малий розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

За таких обставин, рішення суду в частині поділу будинку, земельної ділянки визнання права власності на них та стягнення компенсації вартості автомобіля на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, шляхом визнання за позивачкою права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, а також стягнення з відповідача на користь позивачки 70 510 грн. (141 020 грн. : 2) компенсації ? частини вартості автомобіля.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування строку позовної давності на увагу не заслуговують.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом про порушення свого права позивачка дізналася у 2013 році, оскільки ОСОБА_4 відмовився від поділу майна в добровільному порядку, а відтак з цього часу починається перебіг позовної давності, а не з часу окремого проживання - лютого 2012 року, як стверджує відповідач.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1185,27 грн. з урахуванням сплаченого судового збору при подачі позову та судового збору, сплаченого відповідачем за подачу апеляційної скарги.

За таких обставин, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2015 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна та визнання права власності, а також судових витрат - змінити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по січень 2012 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та на ? частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 70 510 грн. компенсації ? частини вартості автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1185,27грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: