Справа № 296/8867/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" вересня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Маслак В.П.,

за участю: секретаря судового засідання Стефанюк О.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і згідно уточнених позовних вимог просила суд стягнути з відповідача 15000 грн. додаткових витрат на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 03.11.2011р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 870 грн. щомісячно. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області розмір аліментів, стягуваних з відповідача, зменшено до 600,00 грн. Аліменти відповідач сплачує невчасно будь-якої іншої матеріальної допомоги на дитину не надає. Дитина знаходиться на утриманні позивачки і вона самостійно оплачує всі витрати на дитину: відпочинок влітку, купівля одягу та іграшок, дитячий садочок, відвідування басейну, гуртків для розвитку дитини. В 2014 році син пішов до 1 класу, у зв'язку з чим виникла необхідність поліпшення умов для навчання та розвитку здібностей дитини, які потребують додаткових витрат, зокрема, придбання дивану, дитячого стільця, письмового столу, лампи та персонального комп'ютера.

Відповідач у запереченні на позовну заяву вказав, що вказані у позовній заяві речі, які були придбані відповідачкою, не є особливими обставинами, які потребують додаткових коштів, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти доводів та вимог позовної заяви.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 03.11.2011р. у справі №2-2734/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 870 грн. щомісячно, починаючи з 10.05.2011р. і до його повноліття (а.с.10, 11).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 02.07.2013р. у справі №295/586/13-ц зменшено розмір стягнутих аліментів за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.11.2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 870 грн. до 600 грн. щомісячно.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст.12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених вище норм свідчить, що до особливих обставин, які потребують додаткових витрат на дитину, можуть бути віднесені несподіване захворювання, для лікування якого необхідна значна сума коштів, випадок, що спричинив каліцтво, а також необхідність розвитку здібностей дитини, яка їх має. Суд вважає, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені вказаними вище особливими обставинами, участь другого з батьків обов'язковою не є. Саме до таких витрат суд в даній справі відносить витрати позивачки по придбанню дивану, дитячого стільця, письмового столу, лампи, оскільки на думку суду ці витрати є поточними і не викликані особливими обставинами.

Щодо додаткових витрат, здійснених на придбання персонального комп'ютера, то в судовому засіданні 03.09.2015р. представник позивача пояснив, що він був придбаний для створення дитині умов для вивчення англійської мови, оскільки навчальний матеріал також подається в аудіозаписах на МР3-дисках.

Однак, зазначені витрати не є додатковими витратами на утримання дитини, у розумінні ст.185 СК, оскільки доказів на підтвердження наявності у дитини особливих здібностей у вивченні іноземної мови матеріали справи не містять, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. П. Маслак