Справа № 761/3744/15-ц
Провадження №2/761/3316/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Волошина В. О.

при секретарі: Романчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів; відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2014р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів; відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014р. провадження по справі було відкрито,

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014р. провадження по справі, в частині позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було закрито, зазначена ухвала суду була скасована ухвалою апеляційної інстанції від 20 січня 2015р.

В прохальній частині первісної редакції позову (а.с. 1-6), позивач просив суд:

- стягнути з відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача суму коштів, що надійшли на рахунок позивача під час здійснення тимчасової адміністрації у розмірі 1200,0 дол. США.;

- стягнути з відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача відшкодування упущеної вигоди в розмірі 10,5 % річних з дня - 09 вересня 2014 р. на суму невиконаного переказу відповідно до наданого розрахунку;

- стягнути з відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000,0 грн.

В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позову (а.с. 24, 25), в якій позивач просив доповнити позов вимогою про стягнення з відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача суму коштів, які були переказані позивачем на власний рахунок в іншому банку, а саме відповідно до платіжного доручення № 1 від 03 липня 2014 року у розмірі 1200,0 дол. США, відповідно до платіжного доручення № 2 від 04 липня 2014 р. у розмірі 1200,0 дол. США, відповідно до платіжного доручення № 3 від 04 липня 2014 р. у розмірі 1100,0 дол. США, а загалом 3500,0 дол. США.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову та просив суд, їх задовольнити.

Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Так, представник відповідача з'явився в судові засідання 02 квітня, 03 червня 2015р., надавши суду письмові заперечення на позов. зазначаючи, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. В решту судових засідань, представник відповідача не з'явився, поважності причин неявку суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 03 липня 2014 р. позивач ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «Актив - Банк» платіжне доручення № 1 від 3 липня 2014 року на переказ з належного позивачеві поточного валютного рахунку № НОМЕР_1 суми 1200,0 дол. США до іншого банку, а саме на належний позивачеві рахунок № НОМЕР_5/НОМЕР_3 в ПАТ КБ «Хрещатик».

Крім того, 04 липня 2014 р. він подав до ПАТ «КБ «Актив Банк» ще три платіжних доручення № 1, 2, 3 для здійснення переказу коштів у розмірі відповідно 1200,0 дол. США, 1200,0 дол. США і 1100,0 дол. США, з того ж самого належного йому валютного рахунку на депозитний (вкладний) рахунок НОМЕР_2/НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «Хрещатик».

04 липня 2014 р. грошову суму у розмірі 1200,0 дол. США було списано з належного позивачу поточного валютного рахунку НОМЕР_4 на казначейський банківський рахунок 1-го класу НОМЕР_6.

На підставі постанови правління НБУ від 02 вересня 2014 р. № 545 «Про віднесення ПАТ КБ «Актив - банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 вересня 2014 р. № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ Актив - банк», згідно з яким з 03 вересня 2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ КБ «Актив - банк»

09 вересня 2014 р. під час здійснення Фондом тимчасової адміністрації в банку на належний позивачеві поточний валютний рахунок № НОМЕР_1 надійшли кошти у сумі 1200,0 дол. США з призначенням платежу «повернення невиконаного платіжного доручення», що підтверджено відповідною випискою за цим рахунком.

22 вересня 2014 р. позивач звернувся до ПАТ КБ «Актив - банк» з заявою про негайне виконання платіжного доручення № 1 від 04 липня 2014 року, а в подальшому 02 жовтня 2014 р. з аналогічною повторною заявою, проте позивач зазначає, що обидві заяви були залишені без відповіді.

Позивач вважає, що, починаючи з 03 вересня 2014 р. відповідач порушує його цивільні права, а саме не виконує стягнення з поточного рахунку суми коштів, крім того, не виплачує упущену вигоду, як наслідок неможливості стягнення коштів та моральну шкоду.

03 вересня 2014 р. в ПАТ КБ «Актив - банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці.

За приписами ч. 1 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Як встановлено ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наслідком запровадження тимчасової адміністрації є те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки /штрафів, пені/, інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредитором та зобов'язань щодо сплати податків та зборів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За змістом ст. 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Таким чином, в розумінні положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідач не є суб'єктом який здійснює міжбанківський переказ грошових коштів.

До того ж, є хибним висновки позивача, що відповідач несе повну відповідальність за зобов'язання банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, оскільки відповідач має повне і виняткове право управляти банком.

Згідно з ч. 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів, що надійшли на рахунок позивача під час здійснення тимчасової адміністрації у розмірі 1200,0 дол. США., відшкодування упущеної вигоди в розмірі 10,5 % річних з дня - 09 вересня 2014 р. на суму невиконаного переказу, стягнення з відповідача на користь позивача суму коштів, які були переказані позивачем на власний рахунок в іншому банку, а саме відповідно до платіжного доручення № 1 від 03 липня 2014 р. у розмірі 1200,0 дол. США, відповідно до платіжного доручення № 2 від 04 липня 2014 р. у розмірі 1200,0 дол. США, відповідно до платіжного доручення № 3 від 04 липня 2014 р. у розмірі 1100,0 дол. США є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, позивач просив суд задовольнити вимоги на підставі положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, положень ст. 25 Закону України «Про звернення громадян».

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів, в порушення положень ст. ст. 57-60 ЦПК України, зокрема, щодо наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 22, 23, 525, 526, 611, 614, 1167 ЦК України; ст. 34, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»; ст. 25 Закону України «Про звернення громадян»; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами та доповненнями, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів; відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: