Справа № 502/1769/15-ц
28 жовтня 2015 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого - судді Масленикова О.А.
секретаря судового засідання - Кітреску О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»
стягнення заборгованості за кредитним договором
Позивач, Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» /надалі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»/ звернулось до Кілійського районного суду Одеської області 12.08.2015 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного договору № BLaЖГА 00079723 від 26.09.2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_2, остання отримала кредит в сумі 17 500, 00 грн. під 15 % річних, комісія за управління кредитом 1, 75 % на поточні потреби з датою повернення кредиту 26.09.2014 року.
Отримавши кредитні кошти, відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 04.08.2015 року утворилась заборгованість за кредитом, яка складається з:
- 17 500 гривень - прострочена до повернення сума кредиту;
- 10 115, 46 гривень - прострочені відсотки;
- 11 025, 00 гривень - комісія за обслуговування Кредиту;
- 151 657, 91 грн. - плата за пропуск платежів (пені), таким чином загальна сума заборгованості становить 190 298, 37 гривень, яку представник позивача просив суд стягнути з відповідача.
На признану дату розгляду справи представником позивача було надано письмове клопотання, відповідно до якого він зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить суд розглянути справу без його участі.
Відповідач, ОСОБА_2, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст.74-76 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, повторно в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за її відсутності, суду не надала.
На підставі клопотання представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Судом встановлено, що 26.09.2011 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено кредитний договір за № BLaЖГА00079723, згідно умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 на строк до 26.09.2014 року кредитні кошти в сумі 17 500,00 гривень під 15 % річних, комісією за управління кредитом в розмірі 1, 75 % від суми кредиту, на поточні потреби, а ОСОБА_2 /Позичальник/ зобов'язалась повернути суму кредиту, відсотки, відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення.
У зв'язку зі змінами у діючому законодавстві, Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», який є повним правонаступником ВАТ «ВіЕйБі банк» від 18.05.2010 року.
Відповідно до п. 2.5.2 вищезазначеного договору, позичальник зобов'язується не пізніше дати встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п. 6 Спеціальної частини договору у валюті кредиту, шляхом внесення грошових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.
У відповідності до п. 2.5.3 Договору, погашення боргових зобов'язана Позичальника за Договором, здійснюється шляхом договірного списання Банком коштів з рахунку кореспондента щомісяця в дату, передбачену чинною на день оплати редакцією Графіку, та в черговості, передбаченій п. 2.5.6 Договору.
П. 4.3 Договору, передбачена пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 0,50 % від суми невиконаних зобов'язань.
Згідно наданого розрахунку, в зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № BLaЖГА00079723 від 26.09.2011 року, станом на 04.08.2015 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 190 грн., яка складається з:
- 17 500 гривень - прострочена до повернення сума кредиту;
- 10 115, 46 гривень - прострочені відсотки;
- 11 025, 00 гривень - комісія за обслуговування Кредиту;
- 151 657, 91 грн. - плата за пропуск платежів (пені).
На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання ОСОБА_2 кредитних зобов'язань, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими. Проте суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення законодавства:
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Встановивши з наданих доказів обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає встановленим обов'язок відповідача повернути позивачу, як новому кредитору, кошти відповідно до умов відповідного кредитного договору, а порушене право позивача таким, що підлягає захисту згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну.
Згідно ч. З ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.
Згідно до п.22 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, від сплати судового збору звільняється
Згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки позивач при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60-61, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 526, 530, 549, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 486, 40 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников