АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5232/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 646/5538/15-ц ОСОБА_1
Категорія: житлові Доповідач Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І..,ОСОБА_2

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про вселення,-

в с т а н о в и л а

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідачів про вселення до будинку № 33-а по вул. Ванди Василевської в м. Харкові. В обґрунтування зазначила, що з 2011р. проживала у зазначеному будинку разом із своєю сімєю - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 З 03.10.2014р. подружні стосунки між нею та чоловіком ОСОБА_3 були припинені, шлюб розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.2015р. З жовтня 2014р. чоловік та син чинять перешкоди у її проживанні в будинку, виганяють з дому, бють, змінили замки. В звязку з чим з березня 2015р. вона не проживає по вказаній адресі.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 рокупозовні вимоги були задоволені

З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду звернувся ОСОБА_3 та зазначив, що вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, щопозивачка за власним бажанням виїхала із зазначеного будинку, завчасно спакувала свої особисті речі та вивезла з будинку. Жодних перешкод для відвідування будинку позивачці ніхто ніколи не чинив.

ОСОБА_3 стверджує, що суд першої інстанції дійшов безпідставних висновків про те, що висновками райвідділу міліції, судово-медичного обстеження, зверненнями позивачки до прокуратури підтверджується факт перешкоджання відповідачами проживання ОСОБА_4 у будинку, оскільки такі обставини є недоведеними наявними у справі доказами.

Крім того, апелянт зазначає, що судом було ухвалене заочне рішення за відсутності в матеріалах справи повідомлення про вручення йому судової повістки, чим порушено принцип змагальності сторін та його процесуальні права.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачка є колишньою дружиною власника спірного житлового будинку ОСОБА_3, однак не має змоги використовувати його за призначенням, оскільки відповідачі (колишній чоловік та син) створюють їй у цьому перешкоди.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Право громадян на житло передбачено ст. 1 Житлового кодексу.

Коментована стаття відповідно до ст.ст. 47, 48 Конституції України закріпляє право громадян на житло, як найважливіше соціально-економічне право.

При цьому право на житло, як суб'єктивне право, тобто таке, що належить конкретній особі на конкретне жиле приміщення в будинку відповідного житлового фонду, виникає в силу передбачених у житловому законодавстві юридичних фактів і отримує свою конкретизацію та деталізацію у відповідних правовідносинах.

Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Зазначена конституційна норма кореспондується з ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Поняття житла визначено законодавцем у ст. 379 ЦК України.

За змістом вказаної правової норми житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном член сім*ї власника має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні таким майном.

Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є. ОСОБА_2 припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що з 05 березня 1994 року по 24 лютого 2015 року ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від сумісного проживання сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_5

Як встановлено по справі, об'єктом цивільно-правового спору є право користування приміщеннями житлового будинку № 33-а по вулиці Ванди Василевської в місті Харкові, який на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 01 липня 2011 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, належить ОСОБА_3

По справі також встановлено, що в зазначеному будинку разом з іншими особами зареєстровані та тривалий час проживали колишня дружина ОСОБА_3, ОСОБА_4, позивачка по справі, шлюб з якою розірвано в судовому порядку 24 лютого 2015 року, та їхній повнолітній син ОСОБА_5, які вселилися в цей житловий будинок в якості членів сім'ї його власника.

На протязі тривалого часу ОСОБА_4 О. неодноразово зверталася до Червонозаводського РВ ГУМВС України в Харківській області та прокуратури Червонозаводського району м. Харкова із заявами про перешкоджання їй ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком № 33-а по вул. Ванди Василевської у м. Харкові, що підтверджується залученим до справи листами відповідних установ, постановами про відмову у порушенні кримінальних справ.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 не спростовував, що позивачка не має змоги потрапити до спірного житлового будинку, оскільки у неї відсутні ключі від дверей будинку.

Наведене вище свідчить, що позивачка, яка безспірно є користувачем житлового будинку, не має змоги проживати в ньому та використовувати його за призначенням через створення перешкод зі сторони колишнього чоловіка ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4, поновивши її житлові права шляхом вселення її до належного позивачу житлового будинку, оскільки факт створення ним таких перешкод безспірно встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема неодноразовими заявами ОСОБА_4 до правоохоронних органів з приводу протиправних дій стосовно неї з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також висновками судово-медичних обстежень.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є несуттєвими, рішення суду першої інстанції, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують і не дають підстав для подальшої його зміни чи скасування.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни судового рішення, що оскаржується, і висновків суду не спростовує, в їх задоволенні належить відмовити з підстав, передбачених ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді