Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/172/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кухарська Н. А.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В. при секретарі: Кравченко Я.С.

за участю позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Зазначала, що з 08 вересня 2001 року по 03 вересня 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею. Відповідач допомоги на утримання доньки в добровільному порядку не надає, місце його роботи їй невідоме.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., до її повноліття.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів відповідно до довідки про заробітну плату відповідача. Зазначає, що позов про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі вона обґрунтувала тим, що не знала про місце та умови роботи відповідача. До суду відповідач надав довідку, що він має постійне місце роботи, а тому повинен сплачувати аліменти в частці від заробітку, проте суд не встановив матеріальний стан відповідача та безпідставно стягнув аліменти в твердій грошовій сумі.

В засіданні апеляційного суду позивач підтримала доводи апеляційної скарги, просила стягнути на утримання доньки аліменти в розмірі ? частки заробітку відповідача, який має постійне місце роботи та стабільний заробіток, що було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, але не враховано судом при ухваленні рішення.

Відповідач та його представник про час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (а.с.86-87), в судове засідання не прибули повторно. В письмовому запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення є законним та ухвалено на підставі наданих сторонами доказів. Позивач не надала доказів щодо розміру заробітної плати відповідача та не заявляла в суді першої інстанції клопотання про витребування такої довідки, а тому суд правомірно стягнув аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечує проти стягнення аліментів в твердій грошовій сумі та сторони не надали доказів розміру постійного заробітку відповідача, а також не заявляли відповідні клопотання про витребування зазначеної інформації, проте такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи і зроблений судом з порушенням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, відповідач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою (а.с.2,4). Поясненнями сторін підтверджується, що вони разом не проживають з серпня 2013 року (а.с.1,23).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід,частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону ( ст.184 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені норми права свідчать про те, що правовою підставою для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є нерегулярний, мінливий дохід відповідача, отримання ним доходу в натурі, а також для визначення розміру аліментів суд зобов'язаний встановити матеріальне становище платника аліментів.

Вирішуючи спір суд порушив зазначені норми матеріального права.

Позивач в позовній заяві, в суді першої інстанції зазначала, що місце роботи та отримуваний дохід відповідача їй не відомо (а.с.1).

В письмовому запереченні на позов відповідач зазначав, що з 01 вересня 2013 року він має постійне місце роботи та сталий заробіток, а тому передбачені ст.184 СК України правові підстави для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відсутні і приймаючи до уваги норми ст.ст.180,183 СК України не заперечував проти визначення розміру аліментів на утримання доньки у частці від свого заробітку (а.с.23-24).

В судовому засіданні 19 листопада 2014 року представник відповідача надав довідку про те, що відповідач працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Панда» з 02 вересня 2013 року, проте відомості про розмір отримуваної ним заробітної плати в довідці відсутні (а.с.37).

Таким чином, суду були надані докази про постійне місце роботи відповідача з вересня 2013 року, однак розмір отримуваного ним доходу суд не встановив.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч.1 і ч.4 ст.10 ЦПК України), проте зазначені вимоги суд не виконав в повній мірі, що призвело до неправильного вирішення спору.

Як вбачається з журналу судового засідання від 19 листопада 2014 року (а.с.38-39), суд не попереджав сторони про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, зокрема, щодо подання доказів, не роз'яснив право на подання клопотання про витребування доказів щодо доходу відповідача, разом з тим матеріальне становище платника аліментів має суттєве значення при визначенні розміру аліментів згідно зі ст.182 СК України.

Журналом судового засідання від 19 листопада 2014 року також підтверджується, що позивач під час розгляду справи і в судових дебатах зазначала, що вона не може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, не знає, чи може відповідач сплачувати 2000 грн., оскільки відповідач не надав довідку про свою зарплату. Зазначеним доводам позивача суд не дав належної оцінки та безпідставно трактував їх як відсутність у позивача клопотання до суду про витребування довідки про розмір заробітної плати відповідача.

Крім того, з огляду на предмет судового спору до обов'язку відповідача у разі заперечення ним заявлених вимог належить доказування отримуваного ним доходу, проте в порушення ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд першої інстанції обов'язок довести обставини, на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, поклав на позивача.

Усуваючи порушення, допущені судом першої інстанції, апеляційним судом задоволено клопотання позивача про витребування довідки про заробітну плату відповідача, запропоновано відповідачу надати довідку з місця роботи про заробітну плату (а.с.56,65), проте таку довідку відповідач не надав.

За клопотанням позивача довідка про розмір заробітної плати надійшла апеляційному суду з місця роботи (а.с.88-91). Середньомісячна зарплата відповідача за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року становить 5827 грн., а після утримання податків - 4702 грн.63 коп.

Враховуючи те, що представник відповідача в суді першої інстанції визнавав позов в твердій грошовій сумі 1200 грн., або в 1/3 частці від доходу відповідача, що фактично за його поясненнями становить ті ж самі 1200 грн. (а.с.38-39), колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання однієї дитини в розмірі ? частки його заробітку (доходу), підлягають задоволенню.

За таких обставин середньомісячний розмір аліментів становить 1175 грн. 66 коп., що не виходить за межі позовних вимог позивача та стягнення такої щомісячної суми аліментів визнається відповідачем.

Вирішуючи спір суд неправильно застосував норми матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Новоукраїнка Кіровоградської області, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16 жовтня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави 243 грн.60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: