У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І., Хопти С.Ф.
Черненко В.А.Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6 про видачу судового наказу про стягнення з управління Пенсійного фонду України у м. Жданівка Донецької області нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював в управлінні Пенсійного фонду України у м. Жданівка Донецької області з 09 вересня 2010 року по 28 листопада 2014 року на посаді головного спеціаліста інформаційних систем та програмного забезпечення з 17 лютого 2014 року по день звільнення. Звільнення з роботи відбулось за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що на день його звільнення управлінням Пенсійного фонду України у м. Жданівка Донецької області нарахована, але не виплачена заробітна плата за жовтень та листопад 2014 року на суму 10 375 грн 88 коп., ОСОБА_6 просив суд видати судовий наказ про стягнення цієї суми.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року, відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заява підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, оскільки заявник є державним службовцем, а відповідач - суб'єктом владних повноважень і спір виник з приводу проходження публічної служби.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками судів першої та апеляційного інстанції.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах касаційної скарги.

Як встановлено судами і не заперечувалось сторонами, спір між сторонами у даній справі виник на підставі вимог ОСОБА_6 до управлінням Пенсійного фонду України у м. Жданівка Донецької області щодо нарахування і не виплати йому заробітної плати за жовтень та листопад 2014 року на суму 10 375 грн 88 коп. При цьому, спірні кошти заявнику нараховані, але не виплачені, як державному службовцю за його роботу під час проходження публічної служби.

Статтею 11 Закону України «Про державну службу» передбачено право державних службовців на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи.

Вказаний спір є спором між фізичною особою та суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його дій чи бездіяльності при проходженні такою особою публічної служби, оскільки особа вважає, що під час проходження нею публічної служби її права на оплату праці були порушені, тобто відповідачем у спірний період допущено невиконання вимог Закону України «Про державну службу».

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1772/ed_2007_03_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 17 КАС України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1449/ed_2006_12_01/pravo1/T052747.html?pravo=1> юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 15 ст. 3 КАС України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1433/ed_2006_12_01/pravo1/T052747.html?pravo=1> визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З огляду на зазначене, висновок судів про розгляд даного спору в порядку адміністративного судочинства є правильним.

Зазначення судом першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, замість відмови у відкритті провадження у справі, при цьому правильно пославшись на положення п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. 337 ЦПК України).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик