Справа № 2/489/1742/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 вересня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позивачка вказувала на те, що 8 жовтня 2013 року померла її мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по вул..Баштанській,55-В в м.Миколаєві. Будинок, що є спадковим майном, був побудований її батьком ОСОБА_4, якому згідно рішення Миколаївської міської ради народних депутатів №742 від 19.08.1980 року було надано земельну ділянку площею 600 кв.м за адресою вул..Баштанська,55-В для будівництва індивідуального житлового будинку, що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 20.11.1980 року. На вказаній земельній ділянці її батьком було побудовано житловий будинок літ.А-1 загальною площею 92,9 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м та господарські будівлі і споруди: душ літ.Г, вбиральня літ.Д, сарай літ.Е, гараж літ.Ж , сарай літ.З, підвал літ.Жпд. Хоча будинок було побудовано в 1983 році, отримати свідоцтво про право власності на нього батько не встиг в звязку з хворобою. 21 жовтня 2007 року батько помер. Спадщину після його смерті прийняла його дружина та її мати ОСОБА_3, оскільки остання на момент його смерті була зареєстрована і проживала разом з батьком в цьому будинку.

Після смерті матері, вона, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину, подавши у встановлений законом строк до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Проте, нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав у звязку з відсутністю реєстрації права власності на вказаний будинок.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований по вул..Баштанській,55-В в м.Миколаєві.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов. Просила про його задоволення.

Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений судом належним чином.

Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у відсутність представника Миколаївської міської ради, та ухвалити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.1980 року на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів батьку позивачки ОСОБА_4 було відведено земельну ділянку по вул.Баштанській,55-В в м.Миколаєві площею 600 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку. Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 20.11.1980 року будинок повинен бути побудований до 19.08.1983 року.

Відповідно до наявної у справі копії технічного паспорту на житловий будинок №55-В по вул. Баштанській в м.Миколаєві, виготовленого станом на 03.09.2008 року, вказаний будинок було збудовано (закінчено будівництво) в 1983 році.

Проте, як слідує з досліджених в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок по вул.Баштанській,55-В в м.Миколаєві, зазначений будинок в експлуатацію не здавався та правовстановлюючий документ щодо нерухомості не видавався, право власності щодо спірного майна не зареєстровано.

21 жовтня 2007 року ОСОБА_4 помер. На час його смерті разом з ним проживала і була зареєстрована в будинку його дружина і мати позивачки ОСОБА_3

8 жовтня 2013 року ОСОБА_3 померла.

Як слідує з наявної у справі копії спадкової справи №190/2014 року, заведеної 07.04.2014 року Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою, з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася її донька позивачка у справі ОСОБА_2.

Постановою нотаріуса від 19.08.2014 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке складається з житлового будинку за №55-В по вул.Баштанській в м.Миколаєві у звязку з відсутністю реєстрації права власності на вказаний будинок.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (смерті спадкодавця) і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) щодо цивільних відносин, як виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Як слідує з наявної у матеріалах справи копії технічного паспорту, спірний житловий будинок був збудований у 1983 році.

На час закінчення будівництва спірного будинку була чинною Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56), згідно з якою реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих (п. 4). Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, за яким до правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється реєстрація жилих будинків, віднесено нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Реєстрація права власності на будинок або домоволодіння здійснюється місцевими бюро технічної інвентаризації.

Аналогічні підстави реєстрації права власності на житлові будинки були встановлені Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 31 грудня 1995 року № 56 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02 липня 2012 року № 327).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію збудовані до 1992 року» № 12/5-126 від 23 березня 1999 року, об'єкти збудовані до 5 серпня 1992 року, при їх реєстрації для оформлення прав власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається ліцензованою організацією.

Проте, визначені документи після закінчення будівництва будинку відповідними органами не складалися.

Наведені нормативно-правові акти були чинними за життя ОСОБА_4 та регулювали питання оформлення права власності на об'єкти нерухомості, однак забудовником не виконані. До компетентних органів виконавчої влади із заявами про прийняття житлового будинку в експлуатацію та реєстрацію за ним права власності ОСОБА_4 не звертався.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

З матеріалів справи слідує, що за життя ОСОБА_5 не було дотримано законодавчо визначеної процедури прийняття житлового будинку до експлуатації та оформлення права власності на будинок, а тому на час смерті спадкодавець був наділений лише правами та обовязками забудовника житлового будинку, які і ввійшли до складу спадщини після його смерті, яку прийняла ОСОБА_3

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні встановлені законом підстави для визнання за позивачкою права власності на житловий будинок №55-В по вул..Баштанській в.м.Миколаєві, а тому приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.А. Спінчевська