АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6898/15 Справа № 188/549/15 Головуючий у 1 й інстанції - Курочкіна О.М. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І, Єлізаренко І.А.

При секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року та на додаткове рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області про стягнення компенсації по щомісячним страховим виплатам, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року визначено розмір середньої заробітної плати позивачки 724.75 грн. Робочим органом відділення Фонду була проведена доплата страхової виплати «щомісячна страхова виплата в разі стійкої втрати професійної працездатності» згідно постанови від 06 лютого 2015 року № 0417/896/2 в сумі 14 725.08 грн., виплачена на початку квітня 2015 року, але всупереч чинному законодавству на суми недоплаченої, з вини відповідача, щомісячної страхової виплати не була нарахована компенсація.

Вважаючи такі дії відповідача незаконними, ОСОБА_3 просила суд стягнути з Фонду на її користь компенсацію за своєчасно не визначені та не виплачені суми щомісячної страхової виплати у розмірі 11 576,07 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 компенсацію за своєчасно не виплачену суму щомісячної страхової виплати в розмірі 57 грн.44 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року вказано на користь кого підлягає стягненню сума.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення та додаткове рішення суду змінити, задовольнивши її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.01.2015 року визначено розмір середньої заробітної плати позивачки - 724.75 грн.

Згідно постанови від 06 лютого 2015 року № 0417/896/2 проведена доплата страхової виплати «щомісячна страхова виплата в разі стійкої втрати професійної працездатності» в сумі 14 725,08 грн.

Відділенням виконавчої дирекції фонду із розрахунку середньої заробітної плати нараховано і виплачено доплату в сумі 14725,08 грн. на початку квітня 2015 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, стягуючи компенсацію за лютий-березень 2015 року у сумі 57,44 грн., суд правильно виходив з того, що позивачка має право на стягнення такої компенсації з відповідача на її користь.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 в іншій частині, суд виходив з того, що компенсація не нараховується на доходи, які не були нараховані у зв'язку з тим, що відносно підстав для їх нарахування виник спір, який розглядався в судовому порядку.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Як видно з матеріалів справи, за рішенням суду було визначено розмір середньої заробітної плати позивачки, який є більшим від того, за яким Фонд здійснював нарахування. Згідно постанови недоплачені суми пізніше були виплачені та нараховані, а тому висновок суду про те, що компенсація не нараховується на доходи, які не були нараховані у зв'язку з тим, що відносно підстав для їх нарахування виник спір є необґрунтованим.

Крім того, ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» (відповідно до постанови Верховної Ради України 20 лютого 1996 року № 49/96-ВР «Про порядок введення в дію статей 10, 33, 34 Закону України «Про оплату праці» та встановлення мінімального розміру пенсії за віком» введена в дію з 1 січня 1997 року) передбачає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством.

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ на підставі якого затверджено Порядок № 159. Згідно з указаним Порядком у разі затримки виплати доходів компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у сторін по справі виник спір з приводу здійснення компенсації страхового відшкодування за період з березня 2006 року до березня 2015 року.

На цей час питання проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати регулювалося ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (в редакції від 16 січня 2003 року) та Порядком № 159 (зі змінами і доповненнями від 9 серпня 2001 року та 31 березня 2003 року).

Дія зазначених нормативних актів поширювалася на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовувалася у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосувалася усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Строки виплати заробітної плати, соціальних виплат регулюються, зокрема ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 40 Закону від 23 вересня 1999 року № 1105 - XIV. Системний аналіз ст. 34 Закону України «Про оплату праці», положень Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050 - III, ст. 115 КЗпП України, ст. 40 Закону 23 вересня 1999 року № 1105 - XIV та Порядку № 159 дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення, оскільки ці нормативні акти не містять будь-якого виключення.

Згідно із пп. 5, 7 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету;коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Аналогічні положення щодо обов'язку Фонду здійснювати компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати страхових сум містяться і у п.1.17 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду від 27 квітня 2007 року № 24 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982, відповідно до якого така компенсація проводиться відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ і Порядку № 159.

Вирішуючи спір суд на зазначені вище обставини справи та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення компенсації за період з березня 2006 року по січень 2015 року.

Як видно з розрахунку (а.с. 1 на звороті), розмір компенсації за період з березня 2006 року по січень 2015 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 11 518,63 грн.

Таким чином рішення суду в частині відмови ОСОБА_3 у стягненні компенсації по щомісячним страховим виплатам підлягає скасуванню з ухваленням нового в цій частині про задоволення позовних вимог.

Посилання Фонду на те, що позов не підлягає задоволенню, так як вищевказані виплати мають разовий характер не може бути прийняте до уваги, оскільки законом такі виплати передбачені, а право на компенсацію виникло у позивачки незалежно від того, що такі виплати були нараховані та виплачені пізніше, через встановлені судовим рішенням порушення.

Додаткове рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки фактично ним було вказано позивача на користь кого підлягає стягненню сума.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, так як відповідач звільнений від сплати судового збору, витрати по його сплаті необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області про стягнення компенсації по щомісячним страховим виплатам за період з березня 2006 року по січень 2015 року скасувати.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 компенсацію за своєчасно не виплачені суми щомісячних страхових виплат за період з березня 2006 року по січень 2015 року у розмірі 11 518,63 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: