АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Семенюк Т.А., Ратнікової В.М.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року - відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд у зв'язку з недотриманням правил підсудності.

Зазначив, що відповідач - ОСОБА_1 зареєстрована (мешкає) за адресою: АДРЕСА_1. Тобто, справа підсудна не Голосіївському районному суду міста Києва, а Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки відповідач зареєстрована (мешкає) саме у Дніпровському районі м. Києва.

Крім того, позивач ОСОБА_2 також зареєстрований (мешкає) за вказаною вище адресою.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відкриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що дана справа підсудна Голосіївському районному суду з підстав виключної підсудності.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону з огляду на таке.

За змістом ст.122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Стаття 114 ЦПК визначає правила виключної підсудності, тобто підсудності, при якій розгляд певних категорій справ може розглядатися лише в чітко визначеному суді, передбаченому в ЦПК. До таких справ не можуть застосовуватися правила загальної, альтернативної та договірної підсудності.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, a також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Правила виключної підсудності, визначені ч. 1 ст. 114 ЦПК України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів щодо: - будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (земельні ділянки, будинки, квартири тощо), наприклад, право власності на нерухоме майно тощо; - речових (майнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно (право володіння, користування тощо), а також про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній власності, визнання недійсним договору купівлі продажу будинку, розірвання договору оренди нерухомого майна у зв'язку з невиконанням стороною договору, переводу прав покупця нерухомого майна, стягнення заборгованості з орендної плати за користування нерухомим майном тощо.

З матеріалів справи убачається, що позивач просить поділити спільне майно подружжя, предметом якого є нерухоме майно - нежитлові приміщення, які знаходяться у АДРЕСА_2 загальною площею 502,5 кв.м, що територіально відноситься до Голосіївського районного суду м. Києва, а тому справа підсудна саме цьому суду.

Твердження апелянта про те, що справа підсудна Дніпровському районному суду м. Києва, так як зареєстроване місце проживання сторін по справі - АДРЕСА_1, є безпідставними, оскільки такі спори повинні розглядатися за правилами виключної підсудності.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятої ухвали не впливають.

Керуючись ст.ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року в справі - залишити без зміни.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді