Справа № 465/7905/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/5479/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, Науменка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Навколо базару», третя особа - ОСОБА_4 про захист права на особисте життя та його таємницю,

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні зазначеного позову, яким ОСОБА_2 просив суд визнати незаконними дії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського комунального підприємства «Навколо базару», пов'язаними із збором, зберіганням, використанням та поширенням конфіденційної інформації щодо нього та малолітнього сина, ОСОБА_5, без згоди позивача. Просив також заборонити відповідачам вчиняти такі дії в майбутньому.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 Просить його скасувати і увалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Зокрема вказує на те, що діями відповідачів порушено його право на недоторканість та таємницю особистого життя; суд вийшов за межі своєї компетенції, а також не застосував висновків Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_6 на підтримання скарги, представника Франківської РА Науменка О.В. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Стаття 32 Конституції України гарантує, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частина перша цієї статті не допускає збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Обґрунтовуючи позов наведеними вище конституційними нормами, ОСОБА_2 зазначав, що відповідачі порушили його право на особисте (сімейне) життя і збирали, поширювали відповідну інформацію без його згоди.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідачі діяли в межах компетенції, відповідно до закону і прав ОСОБА_2 не порушили.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого визначено висновком органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2.

Як убачається із матеріалів справи, і ці факти правильно встановив місцевий суд, збиранням і поширенням конфіденційної інформації про особу ОСОБА_2 вважав дані, відображені у актах комісії Франківської РА про обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_5 від 08.12.2011 року, від 06.08. 2012 року та від 25.04.2013 року (а.с. 17, 19, 23) і листах районної адміністрації на ім'я ОСОБА_4 за № 35-6232 від 09.12.2011 року і за № 35-2099 від 28.05.2013 року (а.с. 18, 24), протоколі № 22 засідання комісії з питань захисту прав дитини Франківської РА від 15.11.2012 року (а.с.20), висновку органу опіки та піклування Франківської РА від 15.11.2012 року (а.с 21), листі Франківської РА на адресу органу досудового розслідування № 35-1418 від 17.04.2013 року (а.с. 22).

Судом також встановлено, що між батьками малолітнього ОСОБА_5 існує спір про визначення місця проживання дитини, який розглядається Залізничним районним судом м. Львова.

Як зазначалося вище, Конституція України не допускає збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Разом із цим Основний Закон України робить виключення із цього правила, зокрема у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Застосовуючи цю конституційну норму, суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскаржувані дії відповідачів були зумовлені необхідністю реалізації їх повноважень як органу опіки та піклування і вчинені відповідно до законів та у інтересах прав дитини, ОСОБА_5 При цьому свій висновок обґрунтовував на приписах ст. 19 СК України, постанови Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язані із захистом прав дитини».

Крім цього слід зазначити, що компетентний орган обстежував квартиру ОСОБА_4 на відповідність умов для проживання дитини з матір'ю. Таке обстеження проводилося за згодою ОСОБА_4 і жодним чином не вирішувало прав позивача.

Безпідставними є твердження позивача про порушення його прав Франківською РА при наданні відповіді органу досудового розслідування та видачі копії актів ОСОБА_4

Встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин Франківським РВ ЛМУ у Львівській області проводилося досудове розслідування кримінальної справи за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. На вимогу правоохоронного органу Франківська РА видала низку документів, у тому числі і документи, зо є предметом оскарження у даній справі.

Так як видача документів відбулася на вимогу правоохоронного органу і за клопотанням ОСОБА_4, інтересів якої вони стосувалися, то підстав визнавати такі дії неправомірними не має.

Крім цього слід зазначити, що відомості про особу, які містяться у зазначених позивачем документах, стосуються прізвища, імені та по батькові дитини, дати її народження та можливого (у разі задоволення судом позову матері) місця проживання дитини.

Такі відомості є конфіденційною інформацією про особу. Цей факт не заперечують відповідачі і суд першої інстанції його не спростовував. Проте висновок місцевого суду ґрунтувався на правомірності дій відповідачів по збору і поширенню конфіденційної інформації.

За таких обставин посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини у конкретній справі позбавлене змісту.

Так як суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків, то рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: