Категорія 46Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С., Матківської М.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 30.03.2009року, зареєстрованим Вінницьким міським бюро технічної інвентаризації. Відповідач є колишнім чоловіком позивача і з лютого місяця сімейні стосунки припиненні, шлюб було розірвано 21.05.2015 року, з того часу ОСОБА_3 не проживає в квартирі позивача, добровільно знятись з реєстраційного обліку відмовляється, що перешкоджає ОСОБА_2 отримати субсидію. Позивач просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по місцю своєї реєстрації відсутній менше ніж один рік, що в розумінні норми ст. 405 ЦК України, не може бути підставою для втрати особи права на користування житлом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору дарування від 30.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1044, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 13.05.2009 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником зазначеної квартири (а.с.7).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 10.07.2007 року, актовий запис № 1298 (а.с.4).

У акті №1237 від 18.08.2015 року, виданого ПП «ОСОБА_13», зазначено, що згідно свідчень сусідів: ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 2015 року і по даний час (а.с.5).

Згідно довідки від 15.08.2015 року, виданого ПП«ОСОБА_13», вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані чотири особи, а саме: ОСОБА_2 - власник, ОСОБА_3 - колишній чоловік, ОСОБА_8 - донька, ОСОБА_9- син (а.с.6).

Норма ч.1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до норми ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно норми ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач не проживає за адресою АДРЕСА_1 з лютого 2015 року, що не заперечується також і сторонами, з позовом до суду позивач звернулась в серпні 2015 року, тобто ОСОБА_3 не проживає за зазначеною адресою лише 6 місяців, що суперечить вимогам ст.405 ЦК України, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки з моменту відсутності відповідача по місцю своєї реєстрації до пред»явлення позову не пройшов один рік

При вирішенні даної справи судом першої правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано Закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.