У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Писаної Т.О.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа - міський відділ державної реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про встановлення факту національної належності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт її належності до польської національності, обґрунтовуючи тим, що вона має намір на підставі рішення суду про її належність до польської національності вирішити питання про внесення змін (доповнень) до відповідних актів цивільного стану, що засвідчать польське коріння синів заявниці - ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня

2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2015 року, у відкритті провадження відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Судами порушено норми процесуального права.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_6 зазначала, що не зважаючи на вказівку у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, виданого 20 липня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, у графі національності її матері - ОСОБА_10 зазначено - «полька», у її свідоцтві про шлюб, у актовому записі про шлюб та у свідоцтві про народження синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 її національність «полька» не міститься.

З метою заповнення вказаних відомостей 28 лютого 2015 року заявниця звернулася до Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, проте їй було відмовлено та роз'яснено, що питання про внесення змін чи доповнень у графі «національність» не належить до компетенції відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби та може бути вирішено в судовому порядку.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, посилався на вимог п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України та керувався тим, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності.

У ст. 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому суддя повинен зазначити у порядку якого судочинства, тобто до якої юрисдикції належить розгляд вказаної заяви: адміністративної чи господарської.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27 <nau://ukr/1618-15|st27>, 31 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st31>, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. ч. 1. 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має керуватися ст. 124 Конституції України, що юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за ст. 17 КАС України або ст. ст. 1, 2, 12 ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших непередбачених законом підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27 <nau://ukr/1618-15|st27>, 31 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st31>, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Суд зобов'язаний розглядати справу в межах заявлених вимог та відмова у прийнятті заяви через необґрунтованість фактично є відмовою в судовому захисті та порушенням вимог ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя.

Таким чином, відмова суду першої інстанції у відкритті провадження у справі є порушенням закріпленого ст. ст. 55 <nau://ukr/254к/96-ВР|st55/>, 124 <nau://ukr/254к/96-ВР|st124/> Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР/>, ст. <nau://ukr/1618-15|st3/> ЦПК <nau://ukr/1618-15/> України права особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судами першої та апеляційної інстанцій порушено вимоги цивільного процесуального закону, тому ухвали судів мають бути скасовані з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Т.О. Писана
О.М. Ситнік