Справа № 604/987/15-ц
Провадження № 2-к/604/1/15
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2015 року

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Кузьменко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Стадніцької З.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася із даним клопотанням та просить надати дозвіл на примусове виконання рішення російського суду від 10.02.2011 р. про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася.

Ознайомившись із матеріалами клопотання, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України) рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

На даний час між Україною і Російською Федерацією чинна Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22.01.1993 та ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 р. №240/94-ВР (далі - Мінська Конвенція).

Відповідно до частини 2 статті 54 Мінської Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що передбачені цією Конвенцією умови додержано. У такому випадку суд постановляє рішення про примусове виконання.

Відповідно до вимог частини 1 статті 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Судом встановлено, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою село Терпилівка Підволочиського району. ОСОБА_2 прізвище «Вінницька» змінила на прізвище «Вотінцева», що підтверджено інформацією з Підволочиського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Тернопільській області.

На час звернення з клопотанням рішення мирового судді судової дільниці №5 окружного значення Нижньовартовська Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Управління по опіці і опікунству адміністрації міста Нижньовартовськ, про стягнення аліментів в розмірі ? частини заробітку і (або) іншого доходу, на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 вступило в законну силу 22 лютого 2011 року, на території Російської Федерації не виконувалось.

За змістом клопотання відповідає вимогам статті 53 Мінської Конвенції та статті 394 ЦПК України.

Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до статті 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Враховуючи, що при розгляді клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення російського суду від 10.02.2011 р., не встановлені обставини, передбачені статті 55 Мінської Конвенції, статті 396 ЦПК України, які б перешкоджали виконанню рішення суду на території України, а також те, що при розгляді клопотання суд обмежується лише встановленням того, що передбачені Мінською Конвенцією умови додержано, суд вважає клопотання обгрунтованим, вказане рішення підлягає примусовому виконанню на території України.

Враховуючи ту обставину, що аліменти являються періодичними платежами, суд з урахуванням вимог статті 391 ЦПК України допускає проведення стягнення аліментів з погашенням заборгованості за останні три роки, тобто за період з 04 вересня 2012 року, а тому необхідно надати дозвіл на виконання рішення російського суду.

На підставі ст. ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 22.01.1993 р., керуючись ст. ст. 390-396 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду - задовольнити частково.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення мирового судді судової дільниці №5 окружного значення Нижньовартовська Ханти-Мансійського автономного округу Югри Російської Федерації від 10 лютого 2011 року про щомісячне стягнення із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі ? частини заробітку і (або) іншого доходу, починаючи з 04 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при її проголошенні - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя І.О. Кузьменко