Справа №442/4505/15-ц
Провадження №2/442/1595/2015
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом Військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної державі,-

в с т а н о в и в :
Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 03 травня 1999 року наказом командувача Західного оперативного командування Збройних Сил України №025-ПМ прапорщик ОСОБА_1 звільнений із Збройних Сил України та виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 .

Однак при прийомі - передачі посади начальника зв`язку - командира взводу управління 1-го дивізіону військової частини НОМЕР_1 (яку займав прапорщик ОСОБА_1 ) була виявлена недостача майна.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.1999р. № 187 з прапорщика ОСОБА_1 утримано гроші в розмірі нанесеного збитку в сумі 30,00 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.05.1999р. № 190 з прапорщика ОСОБА_1 утримано гроші в розмірі нанесеного збитку в сумі 1 196,40 грн.

Крім того наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.05.1999р. № 212 за недбале ставлення до зберігання дорученого майна з прапорщика ОСОБА_1 утримано гроші в розмірі нанесеного збитку з урахуванням кратності в сумі 13164,02 грн., тобто його було притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до п. 14 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995р. слідує, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу та взуття, інвентаризаційних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10 кратному розмірі вартості цього майна.

Загальна сума нанесеного прапорщиком ОСОБА_1 збитку державі становила 14 390,42 грн., який виник в результаті недбалого ставлення останнього до зберігання дорученого йому майна.

У відповідності до п. 32 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 р. № 243/95-ВР та ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» військовою частиною НОМЕР_1 14.12.2000р. було отримано виконавчий напис нотаріуса № 512 для стягнення вищевказаної грошової суми із ОСОБА_1

ОСОБА_1 із моменту звільнення було сплачено 722,42 грн. (30 грн. у 1999 році та 692,42 грн. у 2000 році).

Таким чином, на даний час залишилася невідшкодована державі шкода завдана ОСОБА_1 у розмірі 13 698,00 грн., яку він у добровільному порядку не відшкодовує.

В ході повсякденної діяльності командуванням військової частини НОМЕР_1 було виявлено, що стягнення заборгованості з ОСОБА_1 органами державної виконавчої служби не проводилися.

На адресу начальника ВДВС Дрогобицького РУЮ та начальника ВДВС Дрогобицького МУЮ неодноразово направлялися запити (вих. 255 від 06.03.2004р., 417 від 01.07.2004р., 1506 від 29.09.2004р., 1312 від 11.11.2005р., 561 від 13.03.2006р., 1053 від 24.05.2006р., 2376 від 26.11.2012р.) про хід виконання виконавчого напису №512 від 14.12.2000р.

Станом на сьогоднішній день виконавчий напис №512 від 14.12.2000р. втрачено, а отримання його копії у Першій Дрогобицькій державній нотаріальні конторі є неможливим, оскільки виконавчі написи за 2000-2002р. знищено на підставі акту № 1 від 18.01.2010 року у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, що підтверджується листом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори від 11 травня 2011 року № 521/01-16.

Командуванням військової частини НОМЕР_1 самотужки було з`ясовано місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 .

Оскільки стягнення державних коштів із ОСОБА_1 не здійснювалось, а також у зв`язку із неможливістю отримання виконавчого напису №512 від 14.12.2000р. та поновлення строків пред`явлення його до виконання (ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження»), командування військової частини НОМЕР_1 змушене звернутись до суду за захистом порушених інтересів держави.

Командування військової частини НОМЕР_1 вчинило усі дії відповідно до вимог чинного законодавства з метою стягнення в дохід держави коштів з відповідача ОСОБА_1 , а тому просить суд поновити строк звернення до суду, який пропущений з поважних причин.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю з підстав викладених в позовній заяві, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та через оголошення в пресі, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України

Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що 03 травня 1999 року наказом командувача Західного оперативного командування Збройних Сил України №025-ПМ відповідач (прапорщик ОСОБА_1 ) звільнений із Збройних Сил України та виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 .

При прийомі - передачі посади начальника зв`язку - командира взводу управління 1-го дивізіону військової частини НОМЕР_1 (яку займав прапорщик ОСОБА_1 ) була виявлена недостача майна.

Наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.1999р. № 187 та від 14.05.1999р. № 190 з прапорщика ОСОБА_1 утримано гроші в розмірі нанесеного збитку в сумі 30,00 грн. та 1196,40 грн.

Крім того наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.05.1999р. № 212 за недбале ставлення до зберігання дорученого майна з прапорщика ОСОБА_1 утримано гроші в розмірі нанесеного збитку з урахуванням кратності в сумі 13164,02 грн., тобто його було притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності. (а.с. 6)

Відповідно до п. 14 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995р. слідує, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу та взуття, інвентаризаційних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10 кратному розмірі вартості цього майна.

Таким чином, загальна сума нанесеного відповідачем збитку державі становила 14 390,42 грн., який виник в результаті недбалого ставлення останнього до зберігання дорученого йому майна.

У відповідності до п. 32 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 р. № 243/95-ВР та ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» військовою частиною НОМЕР_1 14.12.2000р. було отримано виконавчий напис нотаріуса № 512 для стягнення вищевказаної грошової суми із ОСОБА_1

ОСОБА_1 з часу звільнення сплачено 722,42 грн. (30 грн. у 1999 році та 692,42 грн. у 2000 році).

Таким чином, на даний час залишилася невідшкодована державі шкода завдана ОСОБА_1 у розмірі 13 698,00 грн., яку він у добровільному порядку не відшкодовує, та органами державної виконавчої служби таке стягнення не проводиться.

На адресу начальника ВДВС Дрогобицького РУЮ та начальника ВДВС Дрогобицького МУЮ неодноразово направлялися запити (вих. 255 від 06.03.2004р., 417 від 01.07.2004р., 1506 від 29.09.2004р., 1312 від 11.11.2005р., 561 від 13.03.2006р., 1053 від 24.05.2006р., 2376 від 26.11.2012р.) про хід виконання виконавчого напису № 512 від 14.12.2000р.

Станом на сьогоднішній день виконавчий напис № 512 від 14.12.2000р. втрачено, а отримання його копії у Першій Дрогобицькій державній нотаріальні конторі є неможливим, оскільки виконавчі написи за 2000-2002р. знищено на підставі акту № 1 від 18.01.2010 року у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, що підтверджується листом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори від 11 травня 2011 року № 521/01-16.

Командування військової частини НОМЕР_1 вчинило усі дії відповідно до вимог чинного законодавства з метою стягнення в дохід держави коштів з відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд приходить до висновку, що клопотання позивача про поновлення строку позовної давності є підставним та підлягає до задоволення, оскільки позивач звертався неодноразово до виконавчої служби про виконання виконавчого напису про стягнення заборгованості, що підтверджується письмовими доказами, які маються в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позову, оскільки шкоду заподіяну державі відповідачем не відшкодовано.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що підтверджуються платіжними дорученнями.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 257, 267, 1166 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :
Позов Військової частини НОМЕР_1 задоволити.

Поновити строк позовної давності для звернення до суду військової частини НОМЕР_1 з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної державі, визнавши його пропущеним з поважних причин.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 13698,00 грн., як відшкодування заподіяних державі збитків та 243 грн. 60 коп. судових витрат, а всього 13941 (тринадцять тисяч дев`ятсот сорок одну) гривню 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.
Суддя Крамар О.В