АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7120/15 Справа № 175/2022/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Дніпропетровського відділу реєстраційної-екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції №2 про визначення порядку користування автомобілем, зобов'язання вчинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про переведення прав та обов'язків співвласника - боржника, з проведенням відповідного перерахунку, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Дніпропетровського відділу реєстраційної-екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції №2 про визначення порядку користування автомобілем, зобов'язання вчинити дії мотивуючи тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року за ним визнано право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ 21144», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказував, що власником іншої частини спірного автомобіля є відповідач ОСОБА_2, тобто автомобіль знаходиться в спільній частковій власності.

Зазначав, що відповідач не здійснює жодних дій по виконанню рішення суду, не надає документів на автомобіль до реєстраційних органів щоб змінити власника, не надає спірний автомобіль йому в користування.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку вони не можуть домовитися про порядок користування автомобілем, а тому просив суд визначити такий порядок користування автомобілем, за яким кожний співвласник користується ним по десять діб, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, та зобов'язати Дніпропетровський відділ реєстраційної-екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції №2 видати йому свідоцтво про право власності на 1/2 частину автомобіля.

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про переведення прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку, мотивуючи тим, що вона з відповідачем є співвласниками спірного автомобіля на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року.

Зазначала, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2011 року з ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання спільної малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилаючись на те, що станом на 01 липня 2014 року, згідно довідки, виданої Дніпропетровським відділом державної виконавчої служби, ОСОБА_3 допустив заборгованість по аліментам у розмірі 30.994 грн., та оскільки виділ частки спірного автомобіля в натурі є неможливим, просила суд ухвалити рішення, яким перевести на неї права та обов'язки співвласника-боржника ОСОБА_3 на 1/2 частку спільної часткової власності на спірний автомобіль, зобов'язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зробити перерахунок боргу ОСОБА_3 по виконанню виконавчих листів від 16 січня 2012 року, виданих Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на доньку та сплату на її утримання, що станом на 1 січня 2014 року склав 30.994 грн.21 коп., зменшивши цей борг на суму вартості 1/2 частки автомобіля - 20.000 грн.; визнати за нею право власності на вказаний автомобіль та припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку у спільній власності на даний автомобіль.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено порядок користування автомобілем марки «ВАЗ-21144», реєстраційний номер НОМЕР_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступним чином: кожний співвласник користується автомобілем по десять діб, починаючи з дня набрання рішенням суду по даній справі чинності. У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Переведено на ОСОБА_2 права і обов'язки співвласника-боржника ОСОБА_3 на 1/2 частку спільної часткової власності на автомобіль марки «ВАЗ-21144», реєстраційний номер НОМЕР_1. Зобов'язано Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зробити перерахунок боргу ОСОБА_3 по виконанню двох виконавчих листів від 16 січня 2012 року, виданих Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на доньку та сплат на її утримання, заборгованість за якими станом на 01 липня 2014 року складала 30.994 грн.21 коп., зменшивши цей борг на суму вартості 1/2 частки автомобіля, тобто на 20.000 грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль та припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку у спільній власності на спірний автомобіль.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст.183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її утримання та утримання малолітньої доньки.

Рішення суду звернуто до виконання.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ-21144», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно довідки Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції борг ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 01 липня 2014 року становить 30.994 грн.21 коп.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними і спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення від 9 липня 2014 року вбачається, що грошові перекази ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2 за період з 2 січня 2013 року по 31 липня 2013 року повернуті ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від їх отримання (а.с.65-66).

Згідно ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Тобто зі змісту ст.366 ЦК України вбачається, що переведення права та обов'язків співвласника боржника можливо лише в разі відмови боржника від продажу своєї частки у справі спільної часткової власності, та, якщо у співвласника боржника недостатньо для цього іншого майна.

Таким чином, закон надає кредитору право звернути стягнення на частку боржника у майні, що є у спільній частковій власності шляхом переведення на кредитора прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку тільки за наявності в сукупності таких юридичних фактів у наступній послідовності: 1)у боржника недостатньо іншого майна, на яке може бути звернено стягнення; 2)якщо неможливо виділити частку боржника із спільного майна чи є заперечення інших співвласників проти цього, кредитор має право вимагати від боржника продажу його частки з направленням виторгу на погашення боргу; 3)за наявності всіх вищевказаних обставин, якщо боржник за вимогою кредитора відмовився продавати свою частку в спільному майні, або боржник продавав свою частку, але співвласники її не придбали, тільки тоді кредитор може перевести на себе права та обов'язки співвласника-боржника.

Наведений висновок підтверджується судовою практикою.

Так, в ухвалі Верховного Суду України від 28 квітня 2010 року у справі № 6-6605св09 зазначено, що ст.366 ЦК України чітко визначено перелік умов, за дотримання яких кредитор має право вимагати переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази того, що у ОСОБА_3 відсутнє інше майно, на яке може бути звернено стягнення.

ОСОБА_2 не надано суду доказів про відмову ОСОБА_3 від продажу своєї частки спірного автомобіля, крім того державним виконавцем не вчинено будь-яких дій по виявленню іншого майна боржника.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що суд не повно дослідив обставини справи до уваги не приймаються оскільки не відповідають дійсності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги надану нею судову практику, не відповідають дійсності, оскільки згідно ст.3607 ЦПК України лише висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, в порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 просить зобов'язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зробити перерахунок боргу ОСОБА_3 по виконанню виконавчих листів, тобто фактично зобов'язати третю особу вчинити певні дії, що суперечить вимогам діючого законодавства.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд, в частині, що переглядається, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про переведення прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.