АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7579/15 Справа № 199/1762/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про визнання права власності в порядку спадкування на депозитний вклад, визнання відмови неправомірною та зобовязання здійснити виплату депозитного вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування на депозитний вклад, визнання відмови неправомірною та зобов'язання здійснити виплату депозитного вкладу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 03 березня 2014 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (раніше АТ «Сбербанк Росії») та ОСОБА_3Т.(її чоловіком) було укладено договір №263/16/585227 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування терміном на один рік на суму 21 524,16 доларів США зі сплатою процентів за ставкою 8,25% річних.

Відповідно до умов п. 1 договору ОСОБА_3 перерахував з поточного (мультивалютного) рахунку №0729 у доларах США, відкритого в рамках договору щодо банківського обслуговування, 21 524,16 доларів США, а банк прийняв на депозитний рахунок кошти на умовах та в порядку, передбаченому цим договором та умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах №24230506 від 03 березня 2014 року. Згідно з пунктом 2.3. договору терміном повернення вкладу є 05 березня 2015 року.

ОСОБА_3 помер 06 квітня 2014 року. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, яке належало йому на день його смерті, у тому числі і на цей вклад в АТ «Сбербанк Росії». Як єдина спадкоємиця першої черги, ОСОБА_2 в установленому законом порядку прийняла спадщину, яка залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_3, звернувшись за місцем відкриття спадщини із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса Симферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4

За її заявою була відкрита спадкова справа №29/2014, однак після закінчення шестимісячного строку позивачка не отримала свідоцтва про право на спадщину, оскільки переїхала на постійне місце проживання до м. Дніпропетровська.

Позивачка зверталась до Відділення №10 АТ «Сбербанк Росії», яке розташоване у м. Дніпропетровську, з усною заявою про отримання суми вкладу та процентів по ньому, однак їй було відмовлено. На її письмове звернення від 20 лютого 2015 року також не отримано відповіді.

Позивачка зазначила, що у звязку з політичною ситуацією в країні усі відділення АТ «Сбербанк Росії» з Криму були переведені до інших міст України, за пропозицією АТ «Сбербанк Росії» вона висловила бажання отримувати належні їй гроші саме у м.Дніпропетровську, оскільки усі особисто належні їй гроші вона вже отримала саме у Відділенні №10 м. Дніпропетровська.

Оскільки позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3, отримати свідоцтво про право на спадщину у м. Сімферополі вона не може, а після звернення до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ДМНО ОСОБА_5 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у м.Дніпропетровську отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому просила у судовому порядку визнати за нею право власності на депозитний вклад відповідно до договору від 03 березня 2014 року в розмірі 21 524,16 доларів США та нараховані по ньому проценти в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3Т, зобов'язати відповідача повернути ОСОБА_2 депозитний вклад відповідно до договору від 03 березня 2014 року в розмірі 21 524,16 доларів США; зобов'язати відповідача здійснити нарахування процентів за договором №263/16/585227 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування від 03 березня 2014 року до дня, який буде передувати дню фактичного повернення вкладу, та здійснити виплату нарахованої суми процентів.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на депозитний вклад відповідно до договору №263/16/585227 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування від 03 березня 2014 року в розмірі 21 524,16 доларів США та нараховані по ньому проценти, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер 06 квітня 2014 року.

Зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» повернути ОСОБА_2 депозитний вклад відповідно до договору №263/16/585227 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування від 03 березня 2014 року в розмірі 21 524,16 доларів США.

Зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» здійснити нарахування процентів за договором №263/16/585227 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування від 03 березня 2014 року та здійснити виплату нарахованої суми процентів строком з 04 березня 2014 року по 04 березня 2015 року включно.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто із відповідача на користь позивачки 3 654 гривень судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що 03 березня 2014 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (раніше АТ «Сбербанк Росії») та ОСОБА_3 було укладено договір №263/16/585227 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування терміном на один рік на суму 21 524,16 доларів США зі сплатою процентів за ставкою 8,25% річних.

До вказаних правовідносин суд застосував вимоги ст. 526, ч. 3 ст. 533, ч. 1 ст. 1058, ч. 2 ст. 1060 ЦК України.

Відповідно до умов п. 1 договору ОСОБА_3 перерахував з поточного (мультивалютного) рахунку №0729 у доларах США, відкритого в рамках договору щодо банківського обслуговування, 21 524,16 доларів США, а банк прийняв на депозитний рахунок кошти на умовах та в порядку, передбаченому цим договором та умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах №24230506 від 03 березня 2014 року.

Згідно пункту 2.3. договору терміном повернення вкладу є 05 березня 2015 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 01 лютого 1997 року уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі запису актів громадського стану Желєзнодорожнього райвиконкому м. Сімферополя Республіки Крим, актовий запис №15.

ОСОБА_3 помер 06 квітня 2014 року. Після його смерті відкрилась спадщина на все рухоме та нерухоме майно, яке належало йому на день його смерті, у тому числі і на вклад в АТ «Сбербанк Росії». Спадкоємиця першої черги ОСОБА_2, відповідно до ст. 1269 ЦК України, прийняла спадщину, яка залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_3, звернувшись за місцем відкриття спадщини із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса Симферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 За її заявою була відкрита спадкова справа за №29/2014, що підтверджується листом нотаріуса від 20 березня 2015 року (а.с.18). Інші особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися.

Нотаріусом Сімферопольського нотаріального округу ОСОБА_4 на адресу АТ «Сбербанк «Росії» 27 січня 2015 року було направлено запит щодо належності спадкодавцю ОСОБА_3 грошових вкладів, що знаходяться на рахунку банку (а.с.14), а також 23 лютого 2015 року за вх.11/53 позивачка особисто надіслала заяву відповідачу з вимогою повернення суми вкладу та відсотків згідно договору №№263/16/58522 від 03 березня 2014 року (а.с.13), однак відповіді на вказані заяви відповідач не надав.

Після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування» від 12.02.2015 року №189-VІІІ позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 06 квітня 2014 року. Постановою нотаріуса від 09 квітня 2015 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 39, 40).

Вирішуючи питання щодо спадкових прав позивачки суд посилався на вимоги п. 2 ч. 1 ст. 512, ч. 2 ст. 608, ч. 5 ст. 1061, ст.ст. 1216, 1228 ЦК України.

Оскільки сторонами спірного договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобовязання банку повернути вклад і виплатити проценти на суму вкладу не є нерозривно повязаним з особою вкладника, то таке зобовязання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підтвердженні обставини про те, що відповідач не виплатив позивачці, як спадкоємиці першої черги вкладника ОСОБА_3, депозитний вклад та нараховані по ньому проценти, та не має наміру у подальшому повертати кошти. Позивачка прийняла спадщину у встановленому порядку, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Врахувавши ці обставини та надані докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на депозитний вклад відповідно до договору №263/16/585227 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування від 03 березня 2014 року в розмірі 21 524,16 доларів США та нараховані по ньому проценти в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 06 квітня 2014 року; зобов'язання відповідача повернути ОСОБА_2 депозитний вклад відповідно до договору в розмірі 21 524,16 доларів США; зобов'язання відповідача здійснити нарахування процентів за цим договором та здійснити виплату нарахованої суми процентів строком із 04 березня 2014 року по 04 березня 2015 року включно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату нарахованої суми процентів строком з 04 березня 2014 року по день фактичного розрахунку, суд виходив з того, що дані позовні вимоги суперечать положенню ч. 5 ст. 1061 ЦК України, оскільки строк дії договору №263/16/585227 сплинув 05 березня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання дій відповідача в частині відмови у поверненні їй депозитного вкладу і нарахованих процентів неправомірними, суд послався на те, що договір №263/16/585227 від 03 березня 2014 року було укладено між ОСОБА_3 та банком, а позивачка за цим договором не була споживачем даних послуг та клієнтом банку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача стягнуто на користь ОСОБА_2 3 654 гривні судових витрат.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що: позивачкою не були надані банку документи, які є підставою для виплати вкладу спадкоємцю власника рахунку; вибраний позивачкою спосіб захисту прав не відповідає вимогам законодавства, оскільки позивачка не оскаржувала дій інших органів; органи нотаріату в АРК є незаконними, а листи нотаріуса є недійсними; також судом порушено правила підсудності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Дія цього Закону набула чинності із 27 квітня 2014 року.

Відповідно до вимог абзацу 3 п.7.3, абзацу 3 п.10.15 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджених Постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003року незалежно від того, чи здійснюється успадкування вкладу згідно із законом, заповітом або розпорядженням, банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі документів, визначених законодавством України.

В матеріалах справи є відповідь нотаріуса Сімферопольського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно якої ОСОБА_2 05 червня 2014 року звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Таким чином, позивачка вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини, відповідно до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 09 квітня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 06 квітня 2014 року. Підставою відмови було те, що ОСОБА_2 не була зареєстрованою за однією адресою із померлим та до нотаріуса у встановлені строки із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Тому дії нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не суперечать вимогам ст.49 Закону України «Про нотаріат».

Наданий відповідачем витяг із Умов банківського обслуговування фізичних осіб не містить положення щодо порядку видачі вкладів спадкоємцям. Таких умов не містить і сам договір, укладений 03 березня 2014 року між відповідачем та ОСОБА_3 Позивачка 23.02.2015 року зверталася до банку із вимогою про повернення депозитного вкладу (а.с.13). А тому безпідставними є доводи відповідача про те, що позивачкою не були надані банку документи, які є підставою для виплати вкладу спадкоємцю власника рахунку.

Оскільки іншим чином позивачка не могла реалізувати своїх спадкових прав щодо майна її померлого чоловіка, а тому звернення до суду та обраний нею спосіб захисту прав не суперечить вимогам законодавства ст.16 ЦК України.

Чинним законодавством не передбачено підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, порушення судом правил підсудності, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України, це не призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин доводи апеляційної скарги відповідача, які б давали підстави для скасування чи зміни судового рішення, передбачені ст. 309 ЦПК України, відсутні, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: