Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1765/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Дєткова О.Я.

при секретарі Феслер К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 24 вересня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме виробничого будинку сіносховища, загальною площею 962,0 кв.м, що розташований в АДРЕСА_1. Під час укладення даного договору він домовився з останнім про всі істотні його умови, що стосуються проведення розрахунків та отримання майна у власність. Умови договору купівлі-продажу позивачем виконані в повному обсязі та з моменту його укладення він передав обумовлену суму грошей та отримав у власність придбане майно. При цьому, відповідач отримав гроші та передав приміщення будинку, таким чином, своїми діями повністю підтвердив, що угода між ними відбувалася, але, знаючи про необхідність нотаріального посвідчення цього договору, не бажає вчиняти ці дії та фактично ухиляється від них. На даний час позивач об'єктом купівлі-продажу користується та володіє як власним майном. У зв'язку з цим представник позивача наполягає на задоволенні позову та просить захистити порушене право його довірителя шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсними та визнання за ним право власності на спірне майно.

Відповідач з вимогами позову погодився та своєю письмовою заявою від 22 грудня 2014 року зазначив, що позивач дійсно 24 вересня 2013 року придбав у нього виробничий будинок сіносховища за 29000 грн. за договором купівлі-продажу; всі умови договору між ними виконані в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства у відповідності до ст.1 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно положень ст.220 ЦК України, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що при вирішенні спору про визнання договору, який потребує нотаріального посвідчення, дійсним суд досліджує, крім обставин щодо виконання сторонами умов договору, також наявність письмових доказів домовленості між сторонами щодо усіх істотних умов договору та відсутність передбачених законом обмежень для його укладення.

У коментарі п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснюється, що можливість визнання дійсними договорів, які є нікчемними через недодержання встановленої згідно із законом вимоги щодо їх нотаріального посвідчення, надана ч.2 ст.220 ЦК України. Така можливість передбачена законом як одна з форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних відносин.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2013 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу виробничого будинку сіносховища, загальною площею 962,0 кв.м, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.15).

З матеріалів справи видно, що на час підписання цього договору купівлі-продажу продавець, тобто відповідач був власником спірного нерухомого майна (а.с.13), а тому укладення ним договору купівлі-продажу спірного майна не суперечить вимогам ст.ст.317,319 ЦК України.

За умовами вказаного договору продаж спірного майна, а саме будинку сіносховища в АДРЕСА_1 вчинено за 29000 грн. (а.с.14).

На виконання зазначеної угоди позивач передав обумовлену суму грошей продавцю, а останній отримав її про що йдеться у пункті 2 договору купівлі-продажу (а.с.15).

Як свідчить з пояснень у судовому засіданні представника позивача, вищенаведені факти він повністю підтверджує, але на даний час відповідач не має можливості нотаріально посвідчувати укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договорів, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне виконання цих договорів, але відповідач ухиляється від нотаріального їх посвідчення.

З наведеного слідує, що наявність згаданих умов є підставою визнання нікчемного договору дійсним.

Статтями 657, 640 ЦК України передбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Виходячи з цього, вищезгаданий Пленум Верховного Суду України дійшов однозначного висновку, що ч.2 ст.220 ЦК України підлягає застосуванню лише щодо договорів, які підлягають лише обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.19 Закону України Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» №1878-//I від 11 лютого 2010 року, державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі рішень, що набрали законної сили.

Враховуючи наведене, суд вважає у відповідності до положень ч.2 ст.220 ЦК України визнати вищезгаданий договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, ст.220 ЦК України,

ВІРІШИВ:

Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме виробничого будинку сіносховища, загальною площею 962,0 кв.м, що розташований в АДРЕСА_1, дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказане нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: