Провадження №2/761/6217/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Паночко О.М., Куделя А.П.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що на даний час позивач не має можливості потрапити в зазначену квартиру, хоча за рішенням суду його право власності на вказану квартиру відновлено та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що вона не проживає в квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, не направив до суду заперечення чи пояснення на позовні вимоги.

А тому у відповідності до ст.169 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність відповідача ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши позивача, його представника, відповідача, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Стаття 41 ч.1 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує (стаття 319 ЦК України).

У відповідності із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29.09.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка Миколи Олександровича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяни Борисівни, третя особа: ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та про визнання недійсною довіреності, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 січня 2009 року.

Рішенням суду встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 17.01.2009 ОСОБА_1, якій діяв в своїх інтересах та інтересах співвласника квартири ОСОБА_7 згідно довіреності від 15.01.2009р., передав у власність, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли у рівних частках АДРЕСА_1

Суд задовольнив позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 січня 2009 року, оскільки судом достовірно встановлено і знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що позивач ОСОБА_1 не укладав і не підписував договір купівлі-продажу квартири від 17.01.2009 р.

З копії довідки, яка видана 21.01.2015 року за №170 КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за АДРЕСА_1 з 20.10.1995 року.

Зазначена інформація підтверджується відмітками в паспорті позивача.

Водночас судом було зроблено запит до адресно-довідкового підрозділу УДМС в м.Києві та Львівській області з якої вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_2, а ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_3.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона на даний час проживає за місцем своєї реєстрації, а хто проживає у квартирі АДРЕСА_1 їй не відомо.

Позивачем в судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження проживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_1.

Крім того, в судовому засіданні позивачем не було надано копії правовстановлюючих документів на підставі яких за ним було зареєстровано право власності на квартиру.

Отже, так як в судовому засіданні не встановлено, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_1 та не підтверджено належними та допустимими доказами, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Сторона, яка не була присутня при проголошенні рішення може його оскаржити протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.Г.Притула