У Х В А Л А

29 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 6 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: відкрите акціонерне товариство «Банк «Універсальний», ОСОБА_7, про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2014 року позов задоволено частково: визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_6 79 тис. 850 грн у рахунок компенсації Ѕ частини автомобіля, який було відчужено; в решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 6 лютого 2015 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2014 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину нежитлового приміщення і в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину нежитлового приміщення, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 2 тис 747 доларів США, що еквівалентно 63 тис. 538 грн, у рахунок компенсації Ѕ частини грошових коштів, сплачених на погашення кредиту згідно з кредитним договором від 6 квітня 2007 року за рахунок спільних коштів подружжя; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Львівської області від 6 лютого 2015 року залишено без змін.

До Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4, від імені якої діє ОСОБА_5, про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 6 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частин четвертої та п'ятої статті 71 СК України.

У підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня та 5 грудня 2012 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду, що оскільки нежитлове приміщення придбано за рахунок коштів отриманих ОСОБА_6 у кредит, кредитні зобов'язання він виконував самостійно, право власності на спірне нерухоме майно оформлене на його ім'я вже після розірвання шлюбу між сторонами, то це майно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Проте, встановивши, що під час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_6 погашались кредитні зобов'язання за рахунок спільних коштів подружжя, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що поділу підлягають кошти, які були сплачені на виконання кредитних зобов'язань за період спільного проживання, відповідно до розміру внеску ОСОБА_4 у спірному майні. Оскільки відчуження автомобіля марки «Jeep Patriot» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснено ОСОБА_6 не в інтересах сім'ї, і без згоди ОСОБА_4, то остання має право на відшкодування реальної вартості частки автомобіля.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2012 року, наданою заявницею для порівняння, суд касаційної інстанції на підставі статті 338 ЦПК України скасував судові рішення судів попередніх інстанцій в частині поділу рухомого майна, а справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, зокрема: суди не перевірили належним чином доводів позивача та заперечень відповідача по суті їх позовних вимог в частині поділу неподільного майна (автомобіля).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 грудня 2012 року суд касаційної інстанції керуючись положеннями статті 338 ЦПК України скасував рішення судів попередніх інстанцій в частині поділу автомобіля, а справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначивши, що у порушення норм процесуального права суди не врахували положення статей 65, 71 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, висловлених у постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у зв'язку з чим прийшли до неправильного висновку, що поділ автомобіля можливий шляхом передачі його у власність одному з подружжя із стягненням з нього грошової компенсації у розмірі частки сплаченого кредитного боргу.

Порівняння судових рішень, наданих заявником як приклад, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: відкрите акціонерне товариство «Банк «Універсальний», ОСОБА_7, про поділ спільного майна подружжя за заявою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 6 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема