Справа № 182/2313/14-ц
Провадження № 2/0182/592/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.11.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та усунення перешкод в користуванні домоволодінням, суд

встановив:

Спочатку позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Новоіванівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, сільського голови Іщенко І.О., Головного державного санітарного лікаря м. Нікополя, м. Орджонікідзе та Нікопольського району, начальника Нікопольського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області в особі Школьної Н.М. про визнання дій (бездіяльності) неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та усунення перешкод у користуванні домоволодінням.

Ухвалою судді від 07 квітня 2014 року на підставі ч. 2 п. 1 ст. 122 ЦПК України ОСОБА_5 було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині її вимог до Новоіванівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, сільського голови Іщенко І.О., Головного державного санітарного лікаря м. Нікополя, м. Орджонікідзе та Нікопольського району, начальника Нікопольського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області в особі Школьної Н.М. про визнання дій (бездіяльності) неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Під час судового засідання позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та остаточно звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та усунення перешкод в користуванні домоволодінням.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить домоволодіння № АДРЕСА_1., яке межує з земельною ділянкою відповідачів ОСОБА_3, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

На присадибній ділянці ОСОБА_3 посадив яблуневий сад (кількість дерев близько 250). Відстань від стовбурів першого ряду яблунь до межі земельної ділянки позивача становить близько 4 м, до стіни житлового будинку з вікнами - близько 11 м.

У 2013-2014 роках відповідачі проводили обробку яблуневого саду пестицидами більше 10 разів на сезон в денні часи, чим порушили вимоги п. 6.11.3., п. 6.11 Державних санітарних правил ДСП 8.8.1.2.001-98 «Транспортування, зберігання, та застосування пестицидів у народному господарстві», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 03 серпня 1998 року № 1 (далі по тексту - Державні санітарні правила).

Після обробки яблуневого саду позивач та інші мешканці населеного пункту вимушені

дихати парами пестицидів, використовувати в їжу протравлені продукти харчування та годувати худобу протравленими кормами.

Протягом 2013-2014 років позивач неодноразово зверталася до різних інстанцій з вимогами прийняти відповідні міри до відповідачів щодо заборони їм використовувати пестицидів для обробки яблуневого саду. Однак таки міри до відповідачів застосовані не були, тому ОСОБА_5 змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав.

Тому остаточно позивач просила суд визнати неправомірними дії (бездіяльність) відповідачів, пов'язаних з порушенням під час провадження діяльності із застосуванням пестицидів регламентів безпечного застосування пестицидів та агрохімікатів, недотримання зони санітарного розриву між населеним пунктом та обробленими насадженням.

Зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_5 домоволодінням № АДРЕСА_1. шляхом заборони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 використовувати будь-які отрутохімікати, серед яких і пестициди біологічного походження, в середині населеного пункту, відповідно до вимог п. 6.11.2 Державних санітарних правил.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги ОСОБА_5 та просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_5 не визнали, оскільки вважають їх безпідставними.

Так, позивач не довела, яке саме право було порушено діями відповідачів, оскільки вони обробляючи яблуневий сад діяли з дотриманням вимог Державних санітарних правил та застосовували для обприскування саду лише сертифіковані на Україні препарати.

Факт порушеннями Державних санітарних правил при обприскуванні яблуневого саду ні яким чином не встановлений, його оформлення у вигляді складання відповідних актів органами місцевого самоврядування та Держсанепідслужби не зафіксовано. Також не доведений факт заподіяння шкоди позивачу та навколишньому середовищу.

До того ж, з 2014 року відповідачі обробку яблуневого саду будь-якими препаратами не здійснюють.

Отже, на думку відповідачів, в їх діях відсутнє цивільне правопорушення, що в свою чергу виключає настання цивільно-правової відповідальності. Тому просили суд в позові ОСОБА_5 відмовити.

Заслухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 на праві власності належить домоволодіння № АДРЕСА_1. (а.с.7-9), яке межує з земельною ділянкою відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Під час перевірки звернення ОСОБА_5 до Державної фітосанітарної інспекції Дніпропетровської області було встановлено, що на присадибній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_3 посадив яблуневий сад (кількість дерев близько 250). Відстань від стовбурів першого ряду яблунь до межі земельної ділянки позивача становить близько 4 м, до стіни житлового будинку з вікнами ОСОБА_5 - близько 11 м. Згідно схеми генерального плану с. Новоїванівка дана земельна ділянка передбачалась для огородництва та садівництва.

На момент розгляду звернення ОСОБА_5 не можливо з'ясувати спосіб обробки саду пестицидами та безпосередньо якими їх видами оброблявся сад, що підтверджується довідкою Державної фітосанітарної інспекції Дніпропетровської області, складеною 29 листопада 2013 року (а.с.13,14).

Нікопольським міськрайонним управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області та Новоїванівською сільською радою 01 липня 2014 року було проведено комісійний розгляд питань, які зазначені у заяві та зверненні ОСОБА_5 За результатами розгляду встановлено, що вимоги п. 6.11.1 та п. 6.11.2 Державних санітарних правил

ОСОБА_3 виконує, так як протягом 2014 року він використовує біологічний препарат «Гуапсин» на присадибній території, яка не відноситься до території лікувально-профілактичних дитячих установ, спортивних майданчиків, підприємств харчової промисловості, а також не знаходиться усередині густонаселених житлових кварталів. Пункти 6.11.4 та 6.11.5 Державних санітарних правил ОСОБА_3 також не порушив, так як препарат є біологічним, а не стійким та високотоксичним, не змінює колір оточуючих предметів, при його використанні хімічні речовини у повітря не потрапляють.

Препарат «Гуапсин» входить до «Переліку пестицидів та агрохімікатів дозволених до використання в України». Згідно Державного реєстру пестицидів і агрохімікатів дозволених до використання в України даний препарат зареєстрований за № 4638, дата реєстрації 27 серпня 2010 року, серія та № посвідчення А-02155, сфера застосування - зернові, садові (яблуні), в тому числі для роздрібного продажу населення.

Попередження мешканців суміжних домоволодінь про застосування пестицидів (проведення обробок) в саду, городі, побуті чинним законодавством не передбачено.

До того ж, ОСОБА_3 не є суб'єктом господарювання, він не має складу, який підпадає під дію Державних санітарних правил ДСП 8.8.1.2.001-98 «Транспортування, зберігання, та застосування пестицидів у народному господарстві» (а.с.39-40,42,43,56-60).

На виконання Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року щодо з'ясування обставин щодо здійснення ОСОБА_3 дій, пов'язаних з застосуванням пестицидів та використання садового оприскувача на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, в.о. начальника Нікопольського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області, начальником санітарно-гігієнічного відділу Нікопольського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області, в присутності голови Новоіванівської сільської ради, спеціаліста землевпорядника Новоіванівської сільської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було складено Акт № 22-30.07.2015 санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта, яким було встановлено, що в 2015 році ОСОБА_3 не здійснює на обстеженій земельній ділянці діяльність, пов'язану з вирощуванням яблуневого саду та його обробку пестицидами. Дані обставини були підтверджені письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 30.07.2015 та усними поясненнями ОСОБА_5

Також в ході проведення розгляду звернення було встановлено, що в 2014 році ОСОБА_3 використовував при обробці яблуневого саду біологічний препарат «Гуапсин», який внесений до Державного реєстру пестицидів та агрохімікатів та має висновок держсанепідекспертизи від 22.01.2010 № 05.03.02-05/2938, виданий Держсанепідслужбою України. Факт використання біологічного препарату «Гуапсин» в 2014 році підтвердив мешканець с. Новоіванівка ОСОБА_9 З технічних засобів використовував садовий оприскувач VAIPER 2WF-3, який не внесений до Державного реєстру технічних засобів застосування пестицидів та агрохімікатів в Україні. В 2015 році даний технічний засіб ОСОБА_3 не використовував.

ОСОБА_3 було запропоновано для обробки індивідуальних садів і городів застосовувати тільки ті пестициди та технічні засоби, які внесені до Державних реєстрів.

Даний Акт № 22-30.07.2015 санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта від 30 липня 2015 року також був підписаний позивачем ОСОБА_5

Отже, доводи представників позивача та свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо використання відповідачами протягом 2013-2014 року при обробці яблуневого саду пестицидів з порушенням Державних санітарних правил,не можуть бути прийняті до уваги.

До того ж, позивач та свідки не надали суду будь-яких доказів щодо шкідливого впливу на їх здоров'я, тварин, на повітря, земельні ділянки препаратів, які застосовувались відповідачами під час обробки яблуневого саду протягом 2013-2014.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б спростовували встановлені обставини щодо відсутності порушень в діях ОСОБА_3 при обробці яблуневого саду Державних санітарних правил, які

викладені у довідці Нікопольського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області та Новоїванівської сільської ради 01 липня 2014 року під час проведення комісійного розгляду питань, які зазначені у заяві та зверненні ОСОБА_5, та в Акті № 22-30.07.2015 санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта від 30 липня 2015 року, та доводили позовні вимоги ОСОБА_5, її представниками суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що ОСОБА_5 та її представники розпорядилися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що позивач ОСОБА_5 не довела, що відповідачі під час обробки яблуневого саду в 2013-2014 роках, порушили її права власника або умови добросусідства, зміст яких передбачений ст. 103 ЗК України, та що їй створено перешкоди для користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Статтею 16 ч. 2 ЦК України визначений вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, нормою даної статті не передбачений такій спосіб захисту цивільних прав чи інтересів, як визнання дій (бездіяльності) фізичних осіб неправомірними.

Суд також вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 щодо зобов'язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні позивачем домоволодінням № АДРЕСА_1. шляхом заборони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в майбутньому використовувати будь-які отрутохімікати, серед яких і пестициди біологічного походження, в середині населеного пункту, відповідно до вимог п. 6.11.2 Державних санітарних правил, задоволенню не підлягають, як заявлені передчасно, оскільки діючим законодавством (ст. 3 ЦПК, ст. 15 УК України) передбачено право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

До того ж, зміст п. 6.11.2 Державних санітарних правил передбачає заборону застосування пестицидів для захисту зелених насаджень та території лікувально-профілактичних і дитячих установ, спортивних майданчиків, підприємств харчової промисловості, а також усередині густонаселених житлових кварталів.

Таким чином, дія зазначеної норми не розповсюджується на правовідносини, які виникли між сторонами по справі.

З урахуванням викладених обставин, суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_5 не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,14,15,57,60,88,209,212-215,218 ГПК України, ст.ст.15,16 ЦК України, ст. 103 ЗК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та усунення перешкод в користуванні домоволодінням, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: З. С. Шестакова