Справа № 2-зз/489/22/2015
У Х В А Л А

7 жовтня 2013 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Спінчевська Н.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про зняття арешту ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, зі змісту якої вбачається, що постановою державного виконавця від 2 жовтня 2005 року в межах примусового виконання виконавчого листа № 2-1657 від 12 липня 2005 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2, і, як зазначає заявник ОСОБА_1, саме на автомобіль НОМЕР_1.

В подальшому, як вказує заявник, постановою старшого державного виконавця виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1657 від 12 липня 2005 року було закінчено.

Крім того, заявник зазначає, що припинено чинність арешту, накладеного постановою від 19 жовтня 2005 року серії АА № 166293.

Посилаючись, на те, що він, ОСОБА_1, представляє інтереси ОСОБА_2, просив суд «видати постанову про зняття арешту на майно ОСОБА_2 у відповідності до постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 січня 2006 року.

Статтею 154 ЦПК України передбачена можливість скасування заходів забезпечення позову судом, який розглядає справу.

Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Крім того, ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у випадку незавершеного виконавчого провадження арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

За загальними правилами, передбаченими чинним законодавством України будь-яка заява, що подається до суду має відповідати певним вимогам, а також містити відомості (зміст вимог, виклад обставин, якими обґрунтовуються вимоги заявника, зазначення доказів, що підтверджують обставини, на які посилається заявник).

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, інтереси та права юридичних осіб у спосіб визначений законом.

Кожна особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права самостійно обирає способи його захисту, а суд відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Проте, подана до суду заява не відповідає встановленим законом вимогам.

Так, зі змісту не зрозумілий статус заявника, оскільки до своєї заяви ОСОБА_1 додає копію довіреності, видної йому ОСОБА_2 представляти його інтереси в органах ДАІ, органах нотаріату, органах страхування, СТО, авто гаражних кооперативах та будь-яких інших компетентних органах, установах та організаціях незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, повязані з користуванням, експлуатацією та розпорядженням (продажем, обміном, орендою, позичкою) належного йому транспортного засобу IVEKO 3510, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2. Проте, така довіреність не підтверджує права заявника представляти інтереси ОСОБА_2, як боржника, в межах виконавчого провадження.

Крім того, заявник не зазначає, з якого конкретно майна слід зняти арешт, та взагалі не просить суд про зняття арешту, а формулює свої вимоги як вимогу видати йому постанову про зняття арешту у відповідності до постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 січня 2006 року.

Крім того, копію зазначеної постанови заявник не додає. Не додає заявник ї копію постанови, якою був накладений арешт, саме на автомобіль, про який у своїй заяві згадує заявник ОСОБА_1. Натомість додає копію постанови 2005 року про арешт майна боржника ОСОБА_2, в тому числі на автомобіль FIAT IVEKO, д/н 77054НІ.

Таким чином, до заяви не додано жодного документа на підтвердження обставин, викладених у заяві.

Відповідно п. 5.21 Вимог до оформлювання документів Державної уніфікованої системи документації, Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55, та положень типової Інструкції з діловодства, текст документа містить інформацію, заради фіксування якої було створено документ. Текст документа повинен бути викладений стисло, грамотно, зрозуміло, без повторів та вживання слів і зворотів, які не несуть смислового навантаження.

Згідно п. 7.1 ДСТУ 4163-2003 документи виготовляють на конторській друкарській машинці або за допомогою комп'ютерної техніки.

Документи мають складатися на папері стандартного формату, у даному випадку формату А-4 (210 х 297 мм).

Пунктом 6.2 ДСТУ 4163-2003 визначено, що при оформленні документів мають бути витримані поля: лівий край 30 мм (оскільки заява та додані до неї матеріали мають підшиватися у справу), правий 10 мм, верхній та нижній 20 мм.

Проте, всупереч зазначеним вимогам, заява викладена ОСОБА_1 на аркуші паперу без дотримання полів, необхідних для підшивки заяви до справи.

За такого, заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 154, 121, 209, 210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків пять днів з дня отримання заявником копії ухвали.

У цей строк заявнику необхідно надати до суду належно оформлену та виправлену заяву із чітким зазначенням кола осіб, які беруть участь у справі, з чітким викладенням змісту заявлених вимог, та обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається, або наявність підстав для звільнення від доказування.

У разі не виконання вимог ухвали в установлений судом строк заява буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Спінчевська