У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І., Хопти С.Ф.
Черненко В.А.Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 жовтня 2012 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500315180, за умовами якого банк надав йому в строкове платне користування 34 900 грн, зі строком повернення до 29 жовтня 2015 року та сплатою за користування кредитними коштами 21 % річних. У пункті 6 розділу № 1 указаного кредитного договору міститься третейське застереження, відповідно до якого судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту, а інші умови цієї третейської угоди викладені у п. 23 розділу № 2 цього договору. Пунктом 23 розділу № 2 указаного кредитного договору сторони погодили, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років і вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності.

Посилаючись з урахуванням уточнень на те, що пункт 6 розділу № 1 кредитного договору є незаконним, оскільки порушує його права на судовий захист та не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив суд визнати недійсним указаний пункт спірного кредитного договору. Також, позивач просив суд визнати недійсним і положення пунктів 23 та 25 розділу № 2 кредитного договору, як таких, що стосуються указаного третейського застереження.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсними пункт 6 розділу першого та пункти 23 і 25 розділу другого кредитного договору № 500315180 від 26 жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «Альфа-Банк», в частині умови про розгляд спорів, які можуть виникнути у зв'язку із укладенням та виконанням кредитного договору у третейському суді.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судами встановлено, що 26 жовтня 2012 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500315180, за умовами якого банк надав йому в строкове платне користування 34 900 грн, зі строком повернення до 29 жовтня 2015 року та сплатою за користування кредитними коштами 21 % річних.

У пункті 6 розділу № 1 указаного кредитного договору міститься третейське застереження, відповідно до якого судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту, а інші умови цієї третейської угоди викладені у пункті 23 розділу № 2 цього договору. Умови та порядок третейського розгляду спору щодо спірного кредитного договору викладено також у пункті 25 розділу № 2 цього договору.

Пунктом 23 указаного кредитного договору сторони погодили, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років і вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірні пункти кредитного договору порушують права позичальника ОСОБА_6 та суперечать нормам цивільного законодавства та положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про третейські суди».

До такого висновку суд и першої та апеляційної інстанцій дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено п. 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

На час укладання спірного кредитного договору (26 жовтня 2012 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 26 жовтня 2012 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик