Справа № 442/4932/15 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/6893/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Зверхановської Л.Д.,

при секретарі: Жукровській Х.І.

за участю: апелянта - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

позивача за зустрічним позовом(відповідача) - ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2015р. ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 жовтня 2005р. у відділі РАЦС Дрогобицького МРУЮ було зареєстровано шлюб із ОСОБА_4. Від вказаного шлюбу у них народилась малолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку із систематичним фізичним насиллям із сторони ОСОБА_4 в квітні 2015р. вона переїхала проживати до своєї тітки в АДРЕСА_1. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.05.2015р. шлюб між ними розірвано. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2015р. з ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дочки - ОСОБА_6 15 травня 2015р. ОСОБА_4, обманним шляхом забрав доньку. У відповідності до Принципу 6 Декларації прав дитини, ст.3 Конвенції про права дитини, Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, ст.ст. 7,8,19,160,161 СК України, просить визначити місце проживання з матір'ю - ОСОБА_2 та повернути їй.

В серпні 2015р. ОСОБА_4 подав до суду зустрічну позовну заяву та просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_4 за адресою: ОСОБА_2.(а.с.28-29)

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що батько і матір мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а відтак суд із врахуванням того, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них повинен ухвалити рішення, яке відповідало інтересам неповнолітніх. Із врахуванням наведеного, вважає, що саме із ним повинна проживати їхня малолітня донька.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2015 року в задоволенні первісних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третіх осіб Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради, Органу опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради, Органу опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження із батьком, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення суду оскаржила позивач(відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального права та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що вказаний висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи є акт обстеження умов проживання, складений працівниками відділу служби у справах дітей Дрогобицької міської ради, згідно якого для дитини створені належні умови проживання за адресою АДРЕСА_1. Також зазначає, що судом рішення прийнято з грубим порушенням перш за все інтересів малолітньої дитини, без врахування тісного психологічного зв'язку матері та дочки, в порушенні Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, що потягло за собою ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду. Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2015 року скасувати, та ухвалити нове, яким задоволити її позовні вимоги за первісним позовом.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, від Дрогобицької районної адміністрації поступило клопотання про розгляд справи без їх участі та про підтримання апеляційної скарги ОСОБА_2, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача за зустрічним позовом(відповідача) та його представника на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2015р. скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, виходив з того, що саме відповідач(позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_4 зможе забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, а відтак саме із батьком слід визначити місце проживання дитини, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Згідно вимог ст. 141 СК України права та обов'язки матері та батька щодо дитини є рівними незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 22 жовтня 2005р. було зареєстровано шлюб у відділі РАЦС м.Дрогобича Дрогобицького МРУЮ між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який згідно рішення від 07 травня 2015р. було розірвано(а.с.8)

Від вказаного шлюбу, у сторін народилась малолітня донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження(а.с.5)

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2015р. з ОСОБА_4 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття(а.с.7)

Статтею 161 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що малолітня дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу і до 15.05.2015р. проживала разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Із висновку органу опіки і піклування Дрогобицької РДА у Львівській області від 06.07.2015р. №6 вбачається, що орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.21)

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працює фармацевтом, позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується відповідною характеристикою(а.с.10-11). Відповідач ОСОБА_4 ніде не працює, веде підсобне господарство.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, судом не враховано того, що мати позитивно характеризується, має постійне місце праці, місце постійного проживання та створила необхідні умови для життя та розвитку дитини. Також судом не враховано вік дитини, висновок органу опіки і піклування та інші обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, ухваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена із матір'ю.

Будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини зі своєю матір'ю під час розгляду справи не встановлено.

За таких обставин, у суду були відсутні підстави для визначення місця проживання із батьком ОСОБА_4., а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання підлягає до задоволення.

Разом з тим, спори про визначення місця проживання малолітньої дитини можуть розглядатись неодноразово, так як умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин (стан здоров'я матері і дитини, можливості догляду за дитиною, поява інших обставин), колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зазначене рішення суду не є перешкодою для звернення іншої сторони, інших осіб з позовом про визначення місця проживання дитини за наведених обставин.

На думку колегії суддів, вимоги позивача про відібрання дитини, є безпідставними із врахуванням наступного.

Стаття 162 СК України передбачає правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини. Частина 1 цієї статті встановлює, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадання, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Для застосування правових наслідків, передбачених ст.162 СК України, необхідно встановити: по-перше протиправну поведінку одного з батьків, по-друге місце проживання малолітньої дитини повинно бути визначено на підставі закону (рішення органу опіки та піклування) або за рішенням суду.

Оскільки позивач в обґрунтування підстав для відібрання дитини не посилалась на вимоги вищезгаданої статті, а лише на норми ст.160,161 СК України, які регулюють визначення місця проживання дитини, а відтак вказана позовна вимога є передчасною і до задоволення не підлягає.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.88, 303, п.2 ч.1 ст.307, 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, Орган опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження із матір'ю, ОСОБА_2.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, Орган опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 судові витрати в розмірі 535, 92 грн.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Л.Д. Зверхановська