АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки сторони встановили строк дії договору, що в даному випадку відповідає строку дії картрахунку.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 21 листопада 2006 року ОСОБА_2 на підставі укладеного між сторонами договору без номера, оформленого у вигляді заяви, отримав у банку кредит в сумі 6400 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Своїм підписом в заяві позичальник підтвердив, що він ознайомлений і згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же строк.

В зв'язку з неналежним виконанням умов договору, банк 9 січня 2008 року звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, в якому просив стягнути заборгованість станом на 3 листопада 2007 р. в розмірі 4077 грн. 24 коп..

Судовим наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 січня 2008 року зазначену суму заборгованості з ОСОБА_2 було стягнуто.

Сума боргу перерахована відповідачем на рахунок Автозаводського ВДВС 1 лютого 2011 року та відповідно 11 лютого 2011 року останній перерахував її на рахунок банку, який, в свою чергу, скерував отримані на виконання судового наказу кошти на часткове погашення процентів.

Звертаючись в січні 2014 року з новим позовом про стягнення заборгованості за договором від 21 листопада 2006 року, банк просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 7388 грн. 26 коп., яка складається з 6560 грн. 25 коп. процентів за користування кредитом та 828 грн. 02 коп. штрафу, зазначивши, що при обрахуванні розміру вказаної заборгованості враховано сплату позичальником коштів за судовим наказом.

При цьому банк вважав, що незважаючи на пропуск ним строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, боржник продовжує користуватись кредитними коштами, а відтак має сплачувати за це проценти, про стягнення яких і заявлено в позові.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що після сплати боржником 1 лютого 2011 року заборгованості за судовим наказом, яка була розрахована банком станом на 03.11.2007 року та складала 4077 грн. 24 коп., в тому числі 2990 грн. 09 коп. основного боргу та 1087 грн. 15 коп. заборгованості по процентах, банк був наділений правом вимагати стягнення з боржника відсотків за користування своїми коштами за період з 4 грудня 2007 року по 1 лютого 2011 року, натомість такі вимоги банком заявлені не були. Позаяк позивачем пред'явлено вимогу про стягнення з боржника процентів за період з 3 грудня 2011 року по 3 грудня 2014 року, які не підлягають задоволенню, оскільки тіло кредиту в розмірі 2990,09 грн. повністю сплачено та перераховано виконавчою службою на рахунки банку.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обов'язковість виконання зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язань в обумовлений сторонами строк.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи невиконання позичальником взятих на себе кредитних зобов'язань, банк в січні 2008 року звернувся до суду з заявою про стягнення боргу, зазначивши, що заборгованість в сумі 4077 грн. 24 коп. складається з тіла кредиту в сумі 2990 грн. 09 коп. та 1087 грн. 15 коп. заборгованості по процентам.

За судовим наказом, виданим Автозаводським районним судом м. Кременчука 10 січня 2008 року вказана заборгованість була стягнута та відповідно сплачена боржником ОСОБА_2 1 лютого 2011 року. Після чого 11 лютого 2011 року Автозаводський ВДВС м. Кременчука перерахував останню на рахунок ЗАТ «Приватбанк».

Таким чином, станом на 11 лютого 2011 року боржник погасив заборгованість по кредиту - тіло кредиту в сумі 2990 грн. 09 коп. та заборгованість про процентам - 1087 грн. 15 коп.

Доводи апелянта про те, що стягнута за судовим наказом сума була направлена на погашення частини процентів, а тіло кредиту при цьому залишилось непогашеним та на нього була нарахована заборгованість в розмірі 10171 грн. 70 коп., колегія судді не може прийняти до уваги як підставу для скасування судового рішення, оскільки боржником згідно до судового наказу було сплачено заборгованість, в тому числі і по тілу кредиту. Натомість питання щодо розподілу отриманих від боржника коштів на погашення заборгованості вирішується виключно самим кредитором і само по собі не виключає факту сплати відповідачем заборгованості, в тому числі і по тілу кредиту, а відтак вважати, що позичальник продовжує користуватись кредитними коштами впродовж 2011 - 2014 років не має.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.