Справа № 1518/1250/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Любашівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Дармакуки Т.П.,

при секретарі Копищик М.С.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка справу за заявою ОСОБА_1 до Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Любашівського районного суду із заявою до ГУ ДСНС України в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, в якій в обґрунтування вимог вказувала, що рішенням Любашівського районного від 27 грудня 2012 р. її було поновлено на роботі та стягнено з Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області на її користь 27069 грн. 06 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. моральної шкоди. Відповідач поновив її на роботі лише 21 листопада 2013 р.

Посилаючись на положення ст.236 КЗпП України та те, що кількість днів затримки виконання рішення суду складає 164 робочих дні , ОСОБА_1 просила стягнути із відповідача 13575 грн. 92 коп.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги підтримала, а також просила поновити строк для звернення до суду.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримав.

Представник ГУ ДСНС України в Одеській області ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги ОСОБА_1 не визнав, вказуючи на пропуск строку, який встановлено ст.233 КЗпП України, про що також подав письмові заперечення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, суд приходить до наступного.

Із матеріалів цивільної справи № 1518/1250/2012 видно, що дійсно рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 27 грудня 2012 року ОСОБА_1 поновлено на роботу на посаді диспетчера 28-ї державної пожежно-рятувальної частини Головного територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області та стягнено з Головного управління МНС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 27069 грн. 06 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. моральної шкоди /а.с.234-235 т.1).

Ухвалою Любашівського районного суду від 23 липня 2013 року замінена сторона виконавчого провадження - боржника з Головного територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (а.с.46 т.2).

В судовому засіданні встановлено, що на підставі вказаного рішення Любашівського районного суду Одеської області, ОСОБА_1 було поновлено на роботі лише з 21 листопада 2013 року, що підтверджується наказом відповідача про поновлення на роботі та постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с.179 т.2, а.с.14-16 т.3).

У відповідності з ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання рішення суду означає не право, а обов'язок роботодавця не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ про поновлення на роботі і фактично допустити працівника до виконання попередніх обов'язків. Не зважаючи на те, що рішення суду від 27 грудня 2012 року в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню, відповідач затримав виконання рішення суду і не поновив ОСОБА_1 на роботі до 21.11.2013 року.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган, згідно із ст. 236 КЗпП України, виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, відповідач допустив порушення вимог ст.235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період із 28 грудня 2012 року по 20 листопада 2013 року, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 82 грн. 78 коп., яка була встановлена в рішенні суду від 27.12.2012 року, та в силу ст.64 ЦПК України не підлягає доказуванню.

В той же час, згідно ст.233 ч.1 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Невиконання рішення про поновлення на роботі є триваючим правопорушенням, тому ОСОБА_1 могла визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день поновлення її на роботі.

Судом встановлено, що позивач поновлена на роботі 21 листопада 2013 року, тому термін обчислення строку для звернення із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі слід рахувати із 21.11.2013 року. Позивач звернулася до суду з позовом після спливу зазначеного законом терміну 04 грудня 2013 р. Також суд звертає увагу, що ОСОБА_1 вперше зверталася до суду в порядку позовного провадження 11 вересня 2014 року, тобто теж із пропуском встановленого строку (Справа № 507/1811/14-ц).

Згідно ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП України, суд може поновити ці строки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів про причини поважності пропуску строку звернення до суду із заявою стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні про те, що були обіцянки керівництва виплати її кошти за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, тому вона і не зверталася до суду, є непереконливими, не підтвердженими жодним доказом, тому немає підстав для поновлення строку для звернення до суду.

Посилання представника позивача адвоката ОСОБА_2 про, те що відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися до суду із заявою про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, суд не приймає до уваги, оскільки середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не є заробітною платою в розумінні ст..94 КЗпП України.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено із цих підстав.

За таких обставин, суд приходить до висновку, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви, у зв»язку із пропуском строку для звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 61, 64, 208 ЦПК України, ст. 233, 234, 234-236 КЗпП України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області протягом п»яти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.П. Дармакука