Справа № 752/5344/15-ц
Провадження №: 2/752/3264/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Пасинок В.С.,

за участю секретаря - Власенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Житлово-експлуатаційна контора №109, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анцифєрова Алла Миколаївна, про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

у березні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Останній мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, який за життя склав заповіт на її користь, яким заповів їй все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, в тому числі й квартиру АДРЕСА_1, де він був зареєстрований та проживав.

У липні 2014 року померлий ОСОБА_3 вирішив приватизувати вказану квартиру, на реалізацію чого видав на її ім'я довіреність. Нею були зібрані всі необхідні для здійснення приватизації документи та подані до Відділу приватизації Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, де їх було прийнято й видано їх опис із зазначенням терміну виконання - 17 вересня 2014 року.

Однак, на вказану дату документи готові не були, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Тому, оскільки ОСОБА_3 при житті виявив бажання приватизувати квартиру та зібрав всі необхідні для цього документи, проте, не отримав свідоцтво про приватизацію не з його вини, а через затримку органу приватизації при оформленні документів, просила позов задовольнити та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та обґрунтування позову підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, проте, в ході розгляду справи подав письмові заперечення проти позову, в яких просив суд у його задоволенні відмовити та слухати справу у відсутності представника КМР (а.с. 30-31).

Відповідач - Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація та третя особа - ЖЕО-109 Голосіївського району, які в установленому законом порядку оповіщались про час та місце розгляду справи, явку свої представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.

Третя особа - ПН КМНО Анцифєрова А.М. в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 114, 116).

Суд, заслухавши представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів та третіх осіб, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що спірною є квартира АДРЕСА_1, до якої ОСОБА_3 вселився на підставі ордеру НОМЕР_1, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 28 листопада 1988 року № 561, в якій був зареєстрований проживав (а.с. 11, 75).

17 липня 2014 року ОСОБА_3, довіреністю № 26 уповноважив позивача ОСОБА_1 бути його представником у всіх інстанціях з питання приватизації (отримання свідоцтва про право власності) та реєстрації на його ім'я права власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Того ж числа, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 склав заповіт на користь ОСОБА_1, яким заповів їй все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, в тому числі й квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було вчинено всіх необхідних дій задля вирішення питання приватизації квартири АДРЕСА_1, зібрано документи та подано їх 18 серпня 2014 року до Відділу приватизації Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, яким було складено їх опис та зазначено термін виконання адміністративної послуги - 17 вересня 2014 року (а.с. 15, 16).

Разом з тим, судом встановлено, що 17 вересня 2014 року документи Відділом приватизації видані не були через їх неготовність, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2014 року за заявою ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу до майна померлого ОСОБА_3, однак, останній постановою ПН КМНО Анцифєрової А.М. від 21 березня 2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на останню (а.с. 73-79).

Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини ( ст. 1218 ЦК).

Згідно зі ст. 345 ЦК фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу ст. ст. 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в ч. 5 п. 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив про те, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак, вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про визнання за спадкоємцем права на квартиру державного житлового фонду, в якій за життя проживав спадкодавець від 13 грудня 2013 року по справі № 6-121цс13, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, набуває право на квартиру державного житлового фонду, в якій за життя проживав спадкодавець, за умови, що на час відкриття спадщини квартира була місцем постійного проживання спадкодавця або він зберігав право користування нею, спадкодавець подав у встановленому порядку заяву про її приватизацію, однак ,квартира безпідставно не була передана йому у власність.

Крім того, вказана постанова ВСУ містить правову позицію, відповідно до якої право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

На підстав наданих доказів судом встановлено, що померлий ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно мешкав у спірній квартирі й через свого представника звернувся з заявою та документами на приватизацію спірної квартири.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, його спадкоємець за заповітом - ОСОБА_1 у 6-місячний строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте, у видачі свідоцтва їй було відмовлено.

Судом також встановлено, що у передбачений законом місячний строк ОСОБА_3 не було видано свідоцтво про приватизацію квартири не з його вини, а через не готовність документа.

Тому, суд приходить до висновку про те, що до позивача у порядку спадкування перейшло право вимагати визнання за нею права власності квартиру, через що суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1218-1223, 1268, 1269 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Житлово-експлуатаційна контора №109, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анцифєрова Алла Миколаївна, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати у порядку спадкування за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Пасинок