Справа № 450/788/09 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/571/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю:ОСОБА_2, його представника

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4, треті особи Звенигородська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, Інспекція Держархбудконтролю у Львівській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та усунення порушень містобудівних правил.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, залучивши до участі у справі відповідачем ОСОБА_5, як правонаступника ОСОБА_4, просив зобов"язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 в с. Гринів, що полягають в наявності нерухомого майна /будівлі/ ближче ніж за 1м до межі земельних ділянок.

Оскаржуваним заочним рішенням в задоволені позову відмовлено.

Заочне рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що заочне рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги його заяву від 30.01.2014 року про заміну відповідача з ОСОБА_5 на Звенигородську сільську раду Пустомитівського району Львівської області, чим порушив вимоги ст. 31 ЦПК України. З наведених підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він набув право власності чи право користування земельною ділянкою, що межує із земельною ділянкою відповідача, а що стосується позовних вимог про знесення самовільно збудованого нерухомого майна та приведення його у відповідність до ДБН, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не є належним позивачем, оскільки не наділений правом звернення до суду з таким позовом.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії III - ЛВ № 083223 від 06.05.2001 р. земельна ділянка на території с. Гринів Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0.3236 га та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0.2368 га належали на праві власності ОСОБА_4, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0.3236 га межує із земельною ділянкою, користувачем якої, як вбачається з довідки виконкому Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 27.04.2006 р. №864, є ОСОБА_2, яким всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження права користування чи права власності на цю земельну ділянку, державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім"я ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутній.

Обставин набуття ОСОБА_2 права на земельну ділянку судом першої інстанції не з"ясовано

Відповідач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до положень ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов"язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідно сторони або третьої особи на будь - якій стадії цивільного процесу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_4 ухвалою суду від 18.03.2010 р. провадження у справі було зупинене до залучення по справі правонаступника чи законного представника, не відновивши провадження у справі, суддя одноособово, незважаючи на те, що провадження у справі було відкрите, а відтак всі процесуальні дії могли вчинятися тільки судом, постановив ухвалу від 16.03.2011 р., якою позовну заяву ОСОБА_2 залишив без руху з наданням позивачу строку для уточнення позовної заяви, а саме, зазначення належного відповідача - правонаступника ОСОБА_4, хоча обов"язок по залученню до участі у справі правонаступника відповідно до ст. 37 ЦПК України покладено на суд.

На виконання ухвали суду, ОСОБА_2, 19.04.2011 р., в порядку ст. 37 ЦПК України, подав змінену позовну заяву, у якій відповідачем зазначив ОСОБА_5, однак в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_5, який, як зазначає у заяві позивач, був її чоловіком, не надавши суду копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач не вказав, а суд першої інстанції не встановив наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4, якими, як ствердив в суді апеляційної інстанції позивач, також є її діти. Судом не отримано інформації з нотаріальної контори з приводу подання спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини чи про відмову спадкоємців від прийняття спадщини. Твердження ОСОБА_2 про те, що процесуальним правонаступником після смерті ОСОБА_4 є лише її чоловік, ОСОБА_5, ґрунтуються на припущеннях, всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред"явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі іншу особу як співвідповідача.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 мотивує тим, що судом першої інстанції не вирішено його клопотання від 30.01.2014 р. про заміну відповідача з ОСОБА_4 на Звенигородську сільську раду Пустомитівського району Львівської області, оскільки відсутні відомості про те, хто успадкував земельну ділянку після смерті ОСОБА_4, а Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, як вважає позивач, є розпорядником і користувачем цієї земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що згадане вище клопотання позивача про заміну відповідача судом першої інстанції дійсно не вирішувалось, ухвала щодо заміни неналежного відповідача належним відповідачем чи про відмову у заміні, судом першої інстанції не постановлялась, а відтак доводи апелянта є підставними.

З поданої позивачем позовної заяви в порядку ст. 37 ЦПК України вбачається, що ОСОБА_2 просив ухвалити рішення, яким зобов"язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 в с. Гринів Пустомитівського району Львівської області, що полягають в наявності нерухомого майна (будівлі) ближче ніж за 1 м до межі земельних ділянок. Звернувшись із такою позовною вимогою ОСОБА_2 не зазначив у позові спосіб усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, не вказав, яким чином ці перешкоди мають бути усунені відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки позивачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку, належних та допустимих доказів на підтвердження права позивача на користування чи права власності на земельну ділянку, яка як він стверджує, межує із земельною ділянкою, власником якої згідно із державним актом на право власності на землю є ОСОБА_4

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не заявлялась позовна вимога про знесення відповідачем самовільно збудованого нерухомого майна чи приведення такого у відповідність до ДБН, а відтак висновки суду з цього приводу є безпідставними, не стосуються суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з"ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.