АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8587/15 Головуючий 1-ї інстанції - Нестерцова Н.В.
Справа № 621/1496/13-ц Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади в особі Зміївської міської ради Харківської області про визнання житлового будинку з надвірними будівлями спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку поділу спільної власності подружжя, на ? частину будівельних матеріалів та земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

28 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Зміївської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Позивач посилалась на ті обставини, що з 22 жовтня 1994 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

На період реєстрації шлюбу відповідачу на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1. Зазначений житловий будинок належав йому на підставі договорів дарування від 20 серпня 1991 року № 1-1787 та від 18 жовтня 1994 року № 1-1378.

Відповідно до даних договорів дарування вартість зазначеного будинку складала 4563,50 карбованців, оскільки житловий будинок та надвірні будівлі були дерев'яними, 1958 року побудови. Дах будинку та веранди були зроблені з шиферу, а сараю та вбиральні з толі.

Рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради народних депутатів № 151 від 28 квітня 1993 року власникам цього будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була надана згода на добудову кухні, коридору та ванної кімнати.

Однак, на час укладення шлюбу між ними з відповідачем жодних робіт зроблено не було.

Після укладення шлюбу, весною, літом та восени 1995 року, вони з чоловіком за спільні кошти, за активної допомоги її батька ОСОБА_5, фактично побудували новий будинок та надвірні будівлі. Вони зробили бетонний фундамент під будинок та веранду, цегляні стіни, дах заново вкрили шифером.

Побудували прибудову літ. «А-1» та веранду літ. «а», вбиральню з цегли, душову, встановили паркан з азбестоцементних листів та металеві ворота.

Після цього вони зробили внутрішні роботи в будинку, облаштували будинок.

Після реконструкції будинок був прийнятий до експлуатації.

На час звернення до суду ринкова вартість цього об'єкту складала 379 100,00 грн.

Рішенням 12 сесії 22 скликання Зміївської міської ради народних депутатів від 26 грудня 1996 року її чоловіку була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку № 5.

Таким чином, позивач вважала, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

У зв'язку з чим, вона просила суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та ? частину земельної ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, стягнути з відповідача судові витрати у справі.

14 липня 2014 року та 20 жовтня 2015 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги і просила суд визнати житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, право власності на ? частину будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А'-1» та верандою літ. «а», загальною площею 80,9 м ?, на ? надвірних будівель та споруд: ганок літ. «а 1», вбиральню літ. «В», літній душ літ. «Г», навіс літ. «Е», навіс літ. «Ж», погріб літ. «ж», ворота № 1, огорожу № 2, вимощення № 3 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, право власності на ? частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва сараю літ. «Ж» з погребом літ. «ж» у цьому домоволодінні, на ? частину земельної ділянки, площею 0,05 га, за адресою АДРЕСА_1 стягнути з відповідача судові витрати на її користь.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Його представник ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечувала.

ОСОБА_2 подав заперечення на позовну заяву зазначивши, що спірний будинок належав йому на праві приватної власності до укладення шлюбу з позивачкою.

Всі капітальні ремонтні роботи також були зроблені до 1994 року.

Позивач не надала доказів, що вартість спірного будинку значно збільшилась внаслідок трудових та грошових затрат подружжя.

У зв'язку з чим, просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади в особі Зміївської міської ради Харківської області про визнання житлового будинку з надвірними будівлями спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, на ? частину будівельних матеріалів та земельної ділянки відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати. При цьому посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції вірно визначив, що на правовідносини, що виникли між сторонами, розповсюджуються як ст. ст. 22 , 25 КпШС України, так і ст. 60-62 СК України, оскільки встановлено, що майно, яке було власністю одного із подружжя, в період шлюбу значно збільшилося (на 88/100 частин) внаслідок їх грошових та трудових затрат, у зв'язку з чим зазначена частина майна є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що після реконструкції цього майна право власності на будинок оформлено не було, у зв'язку з чим воно не може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки суд безпідставно не взяв до уваги лист КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» № 1003 від 15 січня 2015 року, відповідно до якого прибудова до будинку літ. «А? - 1» проведена на підставі рішення виконкому Зміївської міської ради народних депутатів № 151 від 28 квітня 1993 року та належним чином оформлена технічна документація.

У зв'язку з чим, службові будівлі, прибудови до будинку окремій реєстрації не підлягають.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримували.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Представник територіальної громади в особі Зміївської міської ради Харківської області проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,територіальної громади в особі Зміївської міської ради Харківської області про визнання житлового будинку з надвірними будівлями спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя, на ? частину будівельних матеріалів та земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що спірний будинок, який належав відповідачу на праві власності відповідно до договорів дарування, в період шлюбу сторін був реконструйований, в 1995 році була проведена прибудова до будинку літ. А?-1 на підставі рішення виконкому Зміївської міської ради народних депутатів 28 квітня 1993 року № 151 та належно оформленої технічної документації, у зв'язку з чим житловий будинок з надвірними будівлями, збільшився у своїй цінності на 88/100 частин.

Разом з тим, судом встановлено, що при реконструкції житлового будинку з надвірними будівлями були виконані роботи, які перевищують об'єм, визначений рішенням виконкому про дозвіл на добудову.

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що реконструкція житлового будинку була проведена самочинно. ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не прийняв його до експлуатації, право власності на новоутворене майно не оформив.

Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями за вищевказаною адресою, не може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджує право власності цього подружжя на це майно.

Що стосується вимог позивача про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, то ОСОБА_1 не довела того, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1

Колегія суддів вважає, що погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1994 року до 2013 рік (а.с. 5 т.1).

На період реєстрації шлюбу ОСОБА_2 на праві власності належав відповідно до договорів дарування № 1-1789 від 20 серпня 1991 та № 1-1278 від 18 жовтня 1994 року житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1

Згідно технічного паспорту на зазначений житловий будинок, на час укладення договорів дарування, житлова площа цього будинку становила 43,9 кв. метрів, загальна площа 47,2 кв. метрів.

Зазначена будівля складалася з основної частини літ. «А-1», веранди літ. «а», крильця літ. «а?», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», забору № 1 (а.с. 8-9 том 1).

Рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради народних депутатів № 151 від 28 квітня 1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яким станом на той час належало право власності по ? частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 був наданий дозвіл на добудову до цього житлового будинку кухні, коридору, ванної кімнати (а.с. 10 т.1).

Згідно технічного паспорту, складеного на 20 вересня 1996 року, житлова площа цього будинку збільшилася до 47,60 кв. метрів, загальна площа до 76,0 кв. метрів.

До житлового будинку літ. «А -1» була здійснена прибудова «А ? - 1», веранда «а», а також вбиральня літ. «В», душ літ. «Г», ворота № 1, паркан № 2 (а.с. 12 т.1).

Крім того, були виконані наступні будівельні роботи в основній частині житлового будинку № 5, а саме, замість дерев'яних стоянців замінений фундамент по всьому периметру будинку на бетонний, стіни будинку обкладені цеглою з трьох сторін, повністю замінений дах та покрівля, дерев'яну підлогу демонтовано та укладено нову, глиняна штукатурка повністю знята, стіни і стеля поштукатурені та обклеєні шпалерами, повністю замінені вікна та двері, демонтована опалювальна піч та обладнане парове опалення від котла, встановлені регістри, газовий котел та газова колонка, замінена частково електропроводка, обладнана підмостка навколо будинку.

Оскільки на 18 жовтня 1994 року, в період укладення договору дарування ? частини зазначеного житлового будинку ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2, дані роботи виконані не були, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що реконструкція цього житлового будинку проведена в період шлюбу сторін внаслідок їх трудових та грошевих затрат.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції в зазначеній частині оскаржено не було. Таким чином, відповідач погодився з даними висновками суду.

Крім того, доводи відповідача та його представника, викладені в суді першої інстанції, в письмових запереченнях, про виконання цих робіт до реєстрації шлюбу з позивачем та за рахунок матеріалів, придбаних до шлюбу, спростовуються письмовими доказами, які є в матеріалах справи, а саме: договорами дарування від 20 серпня 1991 року та 18 жовтня 1994 року та технічними паспортами на будинок, квитанціями на придбання будівельних матеріалів (а.с. 166-174, 237-238, 242-243, 248 том 1)

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 054 від 14 липня 2015 року дійсна інвентаризаційна проіндексована вартість основної частини житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на 22.10.1994 року, в цінах 2015 року становила - 58 094 гривні. Дійсна інвентаризаційна проіндексована вартість основної частини житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на момент проведення експертизи становить - 97 014 гривень.

В житловому будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1, за період з 22.10.1994 року на день проведення експертизи, житлова площа збільшилася із 43,9 кв.м до 48,0 кв.м., тобто на 4,1 кв.м, за рахунок площі коридору. Крім того, в житловому будинку були замінені чотири основні конструктивні елементи - фундамент, вікна, двері, дах та покрівля. Відповідно до п.8.3 ДБН В.3.2-3-2009 та враховуючи вищевикладене, будівельні роботи, виконані при ремонті основної частини житлового будинку по АДРЕСА_1 за період з 22.10.1994 року - по день проведення експертизи, належать до реконструкції житлового фонду.

Розмір частки, на яку збільшився у своїй цінності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 за період з 22.10.1994 року - по день проведення експертизи, складає - 88/100 частин домоволодіння. (а.с. 153-154 том 2).

Відповідно до ст. ст. 22, 25 КпШС України, який діяв на період виникнення спірних правовідносин, майно, набуте подружжям в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Якщо майно, яке є власністю одного з подружжя, в період шлюбу значно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат одного з подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічні положення містяться в ст. ст. 60, 62 діючого Сімейного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки спірний будинок, який був на період укладення шлюбу власністю ОСОБА_2, значно збільшився у цінності внаслідок здійснення прибудов та виконаних робіт по його благоустрою, в період шлюбу сторін, то є правові підстави для визнання спільним майном подружжя 88/100 частин зазначеного житлового будинку.

Дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року по справі № 6-198цс14, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи позивача стосовно того, що спільною сумісною власністю колишнього подружжя є спірний будинок в цілому, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як зазначалося раніше, відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи, виконані сторонами роботи по реконструкції спірного будинку складають 88/100 частин від цього будинку.

Таким чином, частка ОСОБА_1 в зазначеному будинку буде складати 44/100, а ОСОБА_2 56/100 частин.

Із матеріалів справи вбачається, що реконструкція будинку № 5 була здійснена на підставі рішення виконкому Зміївської міської ради народних депутатів Харківської області № 51 від 28 квітня 1993 року.

Згідно довідки КП «Зміївського БТІ» від 15 січня 2015 року оскільки прибудова до будинку літ. « А?-1» була проведена на підставі рішення виконкому та належно оформленої технічної документації, не було необхідності введення цієї прибудови в експлуатацію (а.с. 185 том 2)

Разом з тим, при розгляді справи було встановлено, що при реконструкції спірного житлового будинку сторонами були виконані роботи в більшому розмірі, чим був наданий дозвіл рішенням виконкому.

Відповідно до п.4 висновку № 54 судової будівельно - технічної експертизи від 14 липня 2015 року вбачається, що в житловому будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1, за період з 22.10.1994 року на день проведення експертизи, житлова площа збільшилася із 43,9 кв.м до 48,0 кв.м., тобто на 4,1 кв.м, за рахунок площі коридору. Крім того, в житловому будинку були замінені чотири основні конструктивні елементи - фундамент, вікна, двері, дах та покрівля. Відповідно до п.8.3 ДБН В.3.2-3-2009 та враховуючи вищевикладене, будівельні роботи, виконані при ремонті основної частини житлового будинку по АДРЕСА_1 за період з 22.10.1994 року - на день проведення експертизи, належать до реконструкції житлового фонду (а.с. 153 том 2).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що право власності на зазначений будинок не може бути визнано за подружжям, оскільки після реконструкції даний будинок не був належним чином прийнятий в експлуатацію.

Дані висновки суду першої інстанції також відповідають правовій позиції Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року по справі № 6-130цс13.

Разом з тим, відмова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, суперечить інтересам позивача, вона позбавлена можливості будь - яким чином оформити ввід будинку в експлуатацію, оскільки право власності на нього зареєстровано за відповідачем.

Також вона не має правових підстав для оформлення правовстановлюючих документів на належну їй частину будинку в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Крім того, відмова у задоволенні в цій частині позову ОСОБА_1 у повному обсязі суперечить висновкам суду першої інстанції відносно того, що 88/100 частин спірного будинку є спільним сумісним майном подружжя.

У зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України підлягає зміні.

Колегія суддів відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання спірного житлового будинку з надвірними будівлями спільною сумісною власністю подружжя та ухвалює в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняє частково, виходячи з наступного.

Оскільки цінність спірного будинку значно, на 88/100 частин, збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат подружжя, то відповідно до ст. ст. 22, 25 КпШС України, ст. ст. 60, 61, 62 СК України є правові підставі для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання 88/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, зазначивши їх частки в цьому майні.

Разом з тим, як зазначалося раніше, правові підстави для визнання права власності на цей будинок за сторонами по справі, відсутні, оскільки реконструйований будинок на день розгляду спору як в суді першої, так і апеляційної інстанції, не прийнятий до експлуатації.

Проте, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання 88/100 частин будинку №5 спільним сумісним майном колишнього подружжя надає можливість позивачу в позасудовому порядку ставити питання про прийняття будинку до експлуатації та оформлення правовстановлюючих документів на належну їй частину спірного майна.

У зв'язку з чим, колегія суддів позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольняє частково і не вбачає правових підстав для визнання право власності на відремонтовану будівлю яка не прийнята до експлуатації.

Колегія суддів рішення суду першої інстанції в зазначеній частині залишає без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Не вбачає колегія суддів правових підстав для скасування рішення суду і в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Рішенням ХІІ сесії ХХІІ скликання Зміївської міської Ради народних депутатів Зміївського району Харківської області від 26 грудня 1996 року ОСОБА_2 було передано безкоштовно у приватну власність для обслуговування житлового будинку земельну ділянку по АДРЕСА_1

Разом з тим, ОСОБА_2 право власності на цю земельну ділянку у встановленому законом порядку не оформив, державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав, державну реєстрацію цієї ділянки не здійснив, правовстановлюючі документи у відповідача на земельну ділянку відсутні.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не є власником зазначеної земельної ділянки, то не може бути визнано право власності на цю ділянку й за його колишньою дружиною.

Крім того, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у визнанні права власності на частину будинку, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області залишає рішення суду в цій частині без змін, у зв'язку з чим у ОСОБА_1 будь - яких прав на земельну ділянку також не виникає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в цій частині не підлягає задоволенню, а рішення суду про відмову у задоволенні позову про визнання права власності на ? частину земельної ділянки необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1895,50 грн. в суді першої інстанції (а.с. 1 том 1), в сумі 2085,06 грн. в суді апеляційної інстанції (а.с. 217 том 2) та витрати по оплаті експертизи 5000,00 грн. (а.с. 187 том 1), а всього 8980,56 грн.. Оскільки колегія суддів частково задовольнила позовні вимоги ОСОБА_1, то вважає, що підлягає стягненню ? частина судових витрат, а саме пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 1990,20 грн.

На підставі ст. ст. 22, 25 КпШС України, ст.ст. 60, 61, 62 СК України, керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року - змінити, скасувавши його в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати, що 88/100 частин реконструйованого житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати, що частка ОСОБА_1 в зазначеному майні складає 44/100 частин, а частка ОСОБА_2 - 56/100 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1990,20 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто гривень).

В іншій частині рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Т.М. Костенко

І.Г. Гальянова