Справа № 362/5062/13-ц Головуючий у І інстанції Медведєва К. В.
Провадження № 22-ц/780/2493/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 38 18.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Васильківського міського нотаріального округу Нещасна Тетяна Миколаївна, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, щоІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх батько ОСОБА_7, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 02 жовтня 2012 року зроблено актовий запис за №353.

Позивачі зазначали, що вони будучі спадкоємцями першої скарги звернулися до приватного нотаріуса Нещасної Т.М., але нотаріус повідомила, що ОСОБА_7 14 липня 2006 року посвідчив у приватного нотаріуса Цимбалюка І.М. заповіт, якому присвоєно в спадковому реєстрі НОМЕР_1, яким все належно йому майно заповів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивачі вважали, що їх батько ОСОБА_7 на момент складання заповіту 14 липня 2006 року страждав на психічне захворювання, не міг усвідомлювати своїх дій, а тому вищезазначений заповіт є недійсним.

На обґрунтування своїх доводів щодо психіатричного захворювання ОСОБА_7 у період від серпня 2004 року до 28 серпня 2008 року позивачі посилалися на той факт, що 28 серпня 2008 року Київською обласною психіатричною лікарнею №1 було проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, за наслідками якою експерти дійшли до висновку, що ОСОБА_7 страждає та страждав на психічне захворювання під час укладання договору розподілу майна 7 липня 2005 року, захворювання позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; в результаті проведення амбулаторно судової-психіатричної експертизи за №53/894, яка проведена експертами Київської обласної психіатричної лікарні №1 встановлено, що ОСОБА_7 страждав на психічне захворювання у формі патологічного паранояльного розвитку, яке позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи вищенаведене. просили визнати заповіт, складений ОСОБА_7 і посвідчений 14 лютого 2006 року приватним нотаріусом Цимбалюком І.М. недійсним та визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що не мають право на спадкування.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі є дійсно дітьми ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвами пор народження від 10 грудня 1971 року, свідоцтвом про укладання шлюбу від 04 червня 1994 року та свідоцтвом про народження від 28 лютого 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 жовтня 2012 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області.

Відповідно до заповіту від 14 липня 2006 року ОСОБА_7 заповів все своє майно відповідачам в рівних частках кожній.

Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №53/894 від 28 серпня 2008 року щодо ОСОБА_7 у кримінальній справі про підробку документів, комісією у складі ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підставі постанови слідчого Васильківського МВ МВС О.Катинського від 28 серпня 2008 року комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_7 страждає та страждав під час, коли були виготовлені сфальсифіковані документи (мова йде про «протокол узгодження умов передачі частки в статутному капіталі» від 18 серпня 2004 року та «гарантійне зобов'язання» від 06 серпня 2004 року), на психічне захворювання у формі патологічного паранояльного розвитку, захворювання позбавило ОСОБА_7 під час коли були виготовлені сфальсифіковані документи та позбавляють його зараз здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, за психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру - примусового лікування зі звичайним наглядом.

Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №53 від 28 серпня 2008 року щодо ОСОБА_7 у цивільній справі про його дієздатність судово-психіатрична експертиза проведена експертною комісією у складі ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підставі ухвали Васильківського суду від 07 серпня 2006 року комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_7 страждає та страждав під час укладення договору розподілу майна 07 червня 2005 року на психічне захворювання у формі патологічного паранояльного розвитку і це захворювання позбавляло ОСОБА_7 під час укладання договору розподілу майна та позбавляло його зараз здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до висновку акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1357 від 23 грудня 2010 року ОСОБА_7 на час проведення страждав органічним ураженням головного мозку судинного ґенеза з церебрастеническим синдромом, емоційонально-вольовий нестійкістю і реакціями дезадаптації в анамнезі. По своєму стану може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, по своєму психічному стану на час проведення експертизи у встановленні опіки не потребує.

Згідно довідки лікарняно-консультативної комісії ЛКК Вінницької психоневрологічної лікарні від 12 липня 2006 року ОСОБА_7 «під час огляду без психічних розладів».

Відповідно до консультативноговисновку №661 від 17 вересня 2008 року Республіканського психоневрологічного консультативного центру Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1 16 вересня 2008 року консультований ОСОБА_7 оглянутий в консиліумі, за результатами проведеного патопсихологічного дослідження, у ОСОБА_7 на період проведення дослідження психопатологічних розладів не виявлено.

Від 24 червня 2009 року до 01 липня 2009 року ОСОБА_7 був оглянутий психологом Асоціації психологом Асоціації психіатрів України Алікіною Н.В. і за результатами огляду будь яких діагнозів, пов'язаних із психічними розладами ОСОБА_7 останньому не було поставлено.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2013 року у цій цивільній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні.

Відповідно до висновку акту судово-психіатричного експерта №321 від 11 червня 2014 року у зв'язку із суперечливістю наданої інформації про психічний стан ОСОБА_7 однозначно відповісти на поставлені запитання не виявилося можливим.

Згідно з ч.1 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю .

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч.1 ст.225 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 16 постанови пленуму від 06 листопада 2009 року за №9 правила статті 225 поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судом першої інстанції також вірно досліджено та встановлено, що за життя ОСОБА_7 не було визнано недієздатним.

Також з письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що під час життя ОСОБА_7 неодноразово проходив обстеження з метою виявлення психічних захворювань, і здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. За результатами таких обстежень є два висновки про те, що ОСОБА_7 страждав на психічне захворювання, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, та є один висновок про те, що ОСОБА_7 страждав органічним ураженням головного мозку, але міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; і три висновки згідно яких психічних розладів не виявлено.

Суд першої інстанції вірно спростував і не прийняв до уваги висновки, викладені в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи №53/894 від 28 серпня 2008 року та в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи №53 від 28 серпня 2008 року, оскільки у висновку акту №53/894 від 28 серпня 2008 року безпосередньо не вказано календарну дату коли ОСОБА_7 страждав на психічне захворювання і не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, у висновку акту №53 від 28 се6рпня 2008 року міститься посилання на дату коли ОСОБА_7 страждав на психічне захворювання і не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, яке мала місце раніше ніж дата складання спірного заповіту, обидва згадані акти складались одними і тими самими особами (ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.), в один і той самий день, вказані акти повторюють один одного, що свідчить про те, що вказані два акти складені за результатами одного дослідження в різні справи (кримінальну та цивільну).

Враховуючи те, що і посмертна судово-психіатрична експертиза не підтвердила факт наявності психіатричних захворювань у ОСОБА_7 та не спростувала те, що останній на час складання заповіту 14 червня 2006 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, то як вірно вважав суд першої інстанції, позов є необґрунтованим, матеріалами справи не підтверджувався і до задоволення не підлягав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

Іванова І.В.