Справа № 481/126/15-ц
Провадж.№ 2/481/207/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

16.12.2015 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., при секретарі Кузьміній Н.П., за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у судовому засіданні цивільну справу позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_6, про стягнення коштів на поліпшення спадкового майна, визнання права власності на частину спадкового майна, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про поділ спадкового майна та визнання за нею право власності на 1/3 частину спадкового майна, а саме на будинок № 26 який розташований на вул. Кошового в м.Новий Буг Миколаївської області. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, та просила визнати за нею право власності на 26,87 % вищезазначеного будинку які вона набула за рахунок поліпшення будинку під час спільного проживання однією сімєю та стягнення із відповідачів по справі частку витрат на поліпшення спадкового майна в сумі 20099 грн 67 коп.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 мотивувала тим, що в 1967 році вона уклала шлюб із ОСОБА_5 В період шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 09.09.2009 року.

17.01.1989 року позивачка розірвала шлюб із ОСОБА_5. та вони почали проживати окремо. Але в 2002 році вони помирились та почали проживати разом, однією сімєю, але без реєстрації шлюбу. Проживала позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в будинку № 26 по вул..Кошового в м.Новий Буг Миколаївської області до смерті ОСОБА_5

За час спільного проживання в даному будинку спільною працею позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 домоволодіння поліпшувалось, робився ремонт, добудови. А саме в період з 2002 року позивачка спільно із ОСОБА_5 поліпшили будинок на загальну вартість майна, яка складає 32988,00 грн.

Окрім того позивачкою та ОСОБА_5 було проведено газопостачання до будинку , витрати на яке склали 7211,33 грн.

Позивачка стверджує, що половина витрат, а саме 20099,67 грн ( (32988,00 + 7211,33) / 2), понесені за її рахунок.

Після смерті ОСОБА_5 04.01.2013 року відкрилась спадщина на нерухоме майно, в тому числі і на будинок № 29 по вул. Кошового в м.Новий Буг Миколаївської області. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.2014 року право власності на ? частину вищезазначеного будинку отримав син померлого відповідач ОСОБА_3, та в порядку ст..1266 ЦК України онук померлого відповідач ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 вважає, що в такому випадку були порушені її право власності на частину будинку, яку вона оцінює в сумі 20099,67 грн., яку повинні були б їй компенсувати відповідачі по справі, оскільки такий обовязок до них перейшов на підставі 1218 ЦК України. Тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом про стягнення із відповідачів такої вартості поліпшення майна, або ж визнання за нею право власності на частину будинку. Виходячи із її вкладу в його поліпшення, така частка складає 26,87 %.

Ухвалою суду до участі в справі була залучена законний представник неповнолітнього ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення у повному обсязі.

Представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_7 та законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали, просили залишити їх без задоволення. Надали в суді пояснення аналогічні, викладеним у запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, всебічно та повно дослідивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків. показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.59 ЦПК суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Стаття 60 ЦПК встановлює обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що в 1967 році було укладено шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 17.01.1989 року шлюб між позивачем та ОСОБА_5 було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу I-ФП № 445047 видане 17.01.1989 року ( а.с.6). В подальшому з 2002 року по 04.01.2013 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.08.2013 року ( а.с.17)

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії I-ФП № 172076 виданого 09.01.2013 року ОСОБА_5 помер 04.01.2013 року у віці 71 рік ( а.с.5).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на все майно, яке йому належало, в тому числі і на будинок № 26 по вул. Кошового в м.Новий Буг Миколаївської області ( а.с.63).

Право власності на ? частину спадкового будинку отримав відповідач ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про правом на спадщину від 22.01.2014 року ( а.с.71-72).

Крім того, право власності на ? частину спадкового будинку отримав відповідач ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про правом на спадщину від 17.03.2014 року ( а.с.81-82).

За життя ОСОБА_5 право власності на вказаний будинок набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданому 29.11.1996 року ( а.с.63)

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами частини 1 статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).

Отже, судом встановлено, що вказаний будинок було придбано померлим ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом в період коли він не перебував у шлюбі із позивачем ОСОБА_1, а тому він був особистою власністю померлого.

Відповідно до ст. 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Для застосування передбачених зазначеними нормами правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», викладених у абзаці 3 пункту 5, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Із досліджених в судовому засіданні технічного паспорту на житловий будинок № 26 по вул..Кошового в м.Новий Буг Миколаївської області станом на 20.03.2002 року ( а.с.8-11), звіту про незалежну оцінку даного житлового будинку станом на день смерті власника 04.01.2013 року ( а.с.65 68) та звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку станом на 13.08.2015 року із технічним паспортом станом на 20.07.2015 року ( а.с.168-183, а.с.184-187) вбачається лише збільшення ринкової вартості будинку, однак жодним чином не вбачається, що відбулось будь-яке значне поліпшення майна саме за період з 2002 року по 04.01.2013 року. Із технічних паспортів вбачається, що зазначені у них площа будинку та опис споруд, що прилягають до будинку, є тотожними і не змінились.

На підтвердження своєї участі у газифікації будинку позивачем ОСОБА_1 надано Робочий проект по газопостачанню будинку № 26 по вул. Кошового в м. Новий Буг Миколаївської області, договір на виконання планово-технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем газопостачання та довідку про матеріали та вартість матеріалів затрачених на забезпечення газопостачання до будинку. Однак наявність у позивача таких документів в даному випадку не підтверджує її участь у визначених затратах саме своїми особистими коштами.

Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили в судовому засіданні лише сам факт проживання позивача ОСОБА_1 із ОСОБА_5 в період з 2002 року у спірному будинку. Окрім того підтвердили, що вона поралась по господарству, доглядала за городом, робила ремонт будинку. Однак свідкам невідомо, за який рахунок позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 робили ремонт, чиї кошти витрачалися на такі роботи. А свідок ОСОБА_8 пояснив, що у ОСОБА_5 завжди були гроші і він робив ремонт за власні кошти.

Суд, також не бере до уваги надані позивачем довідку від 27.02.2014 року № 11-Д8 відділення ПАТ «ПтБ» в м. Дніпропетровську про погашення кредиту, оскільки такі кредитні договори були укладені ОСОБА_5, а не позивачем і жодним чином не вказують на її участь у поліпшені майна власними коштами.

Згідно роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому саме по собі збільшення ціни, не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна об'єкта.

Докази наведені позивачем про проведення нею поліпшень, ремонтів в будинку не можуть бути підставою для визнання факту істотного збільшення вартості будинку, оскільки ці ремонти були лише поточними і проведення їх було одним з обов'язків позивача передбаченим ч. 4 ст. 55 СК України, відповідно до якої дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Спільна сумісна власність в порядку, визначеному ст. 62 СК України, виникає лише на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивач та її представник посилаючись на норму ч. 1 ст. 62 СК України не надали суду ніяких доказів перетворення за певних умов правового режиму майна, яке належало одному з подружжя, із об'єкта права особистої власності у об'єкт права спільної сумісної власності.

Отже, позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно було значно поліпшене та збільшене у вартості внаслідок спільної праці її з ОСОБА_5 та виникнення права спільної сумісної власності на майно, що належало ОСОБА_5 Лише той факт, що ОСОБА_1 внесла значні поліпшення у будинок не є підставою визнання його спільною частковою власністю та визнання права власності на 26,87% будинку та показання свідків також не є належним доказом в даних правовідносинах, оскільки не підтверджується іншими доказами по справі, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, в наслідок чого не підлягають стягненню на користь позивача і судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_6 про стягнення коштів на поліпшення спадкового майна, визнання права власності на частину спадкового майна відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення, а особи які брали участь, але не були присутні при оголошенні рішення протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: