У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення коштів.

Посилався на те, що 29 жовтня 2013 року між ним та відповідачами укладений попередній договір, за умовами якого сторони домовилися у майбутньому укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 2 913 835 грн 76 коп., що складає 364 548,45 доларів США.

Відповідно до п. 2 попереднього договору сторони домовилися прибути до нотаріуса ОСОБА_10 для укладання основного договору не пізніше 31 січня 2014 року шляхом взаємного повідомлення телеграмами або рекомендованими листами. На забезпечення виконання зобов'язань за попереднім договором позивачем було передано відповідачам гарантійний платіж у розмірі 81 950 грн. Також відповідно до умов попереднього договору відповідачі зобов'язались надати нотаріусу документи, необхідні для зняття заборони на спірне нерухоме майно, накладеної для забезпечення виконання зобов'язань за кредитом перед ПАТ «Креді Агріколь Банк». Проте лише 28 січня 2014 року відповідачі відправили позивачу повідомлення, в якому пропонувалось з'явитись 31 січня 2014 року до нотаріуса для оформлення основного договору купівлі-продажу. Вказане повідомлення позивач отримав 03 лютого 2014 року. Враховуючи те, що попереднім договором передбачено, що у разі неукладення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки з вини відповідачів, останні зобов'язані повернути позивачу сплачений ним гарантійний платіж та сплачують штраф у розмірі гарантійного платежу. У зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідачів, ОСОБА_6 просив стягнути з них 474 290 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами були підготовлені всі документи, необхідні для укладання основного договору купівлі-продажу, а позивач не з'явився в обумовлений час до нотаріуса та не перерахував кошти в рахунок погашення заборгованості відповідачів перед банком, що було підставою для зняття заборони на спірне нерухоме майно.

Проте з такими висновками у повній мірі погодитися не можна.

Судами встановлено, що 29 жовтня 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладений попередній договір, за умовами якого сторони домовилися у майбутньому укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 2 913 835 грн 76 коп., що складало 364 548,45 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до п. 2 попереднього договору сторони домовилися прибути до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 для укладання основного договору не пізніше 31 січня 2014 року шляхом взаємного повідомлення телеграмами або рекомендованими листами, маючи при собі необхідні документи.

У забезпечення виконання зобов'язань за попереднім договором позивачем було передано відповідачам гарантійний платіж в розмірі 81 950 грн.

Також відповідно до умов попереднього договору відповідачі зобов'язалися надати нотаріусу документи, необхідні для зняття заборони на спірне нерухоме майно, накладеної для забезпечення виконання зобов'язань зі сплати кредиту перед ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Згідно з п. 4 попереднього договору ОСОБА_6 зобов'язався сплатити відповідачам ціну нерухомого майна шляхом перерахування (внесення) коштів на поточний рахунок при укладанні та нотаріальному посвідченні основного договору, за мінусом переданого гарантійного платежу. При цьому 635 714 грн 18 коп. підлягало перерахуванню у рахунок погашення кредиту відповідачів, наданого банком ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Тобто суд першої інстанції врахував, що позивачем не були перераховані вказані кошти на рахунок банку, що б стало підставою для зняття заборони на предмет іпотеки, але не взяв до уваги, що ці кошти перераховуються при укладанні основного договору, який сторонами не був укладений.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції не перевірив підстави зняття заборони на відчуження, підстави набуття позивачем права власності на спірне майно та перехід до нього обов'язків іпотекодавця, дійшов передчасного висновку, що основний договір не укладений з його вини.

У свою чергу апеляційний суд при перевірці рішення суду першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, не з'ясував усіх обставин справи, не застосував норми закону, які повинні бути застосовані, не перевірив наявності згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік