АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулося до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Альфа Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року позов ПАТ «Альфа Банк» задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 2614/0707/88-008 від 10 липня 2007 року у розмірі 1 181 288,78 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 грн.; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов.

Заявник, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог, оскільки мало місце укладення додаткових угод до кредитного договору та встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, про укладення вказаних угод поручителя не повідомляли. При цьому вказує, що вказані дії призвели до збільшення об'єму відповідальності апелянта без його згоди.

___________________________________________________

Справа № 756/16413/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/16510/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка одночасно є представником ОСОБА_2, апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Альфа Банк», належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надіслав клопотання про проведення судового засідання без участі, у якому зазначив, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року законним та обґрунтованим, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у її відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 10 липня 2007 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір за №2614/0707/88-008, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 150 000 доларів США, зі строком повернення кредиту до 9 липня 2017 року, плата за користування кредитом встановлена в розмірі 12,5 % річних, а позичальник зобов'язувався погашати кредит та сплачувати проценти по кредиту, та повністю погасити заборгованість та сплатити за кредитом до його закінчення.

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та видав позичальнику ОСОБА_2 кредит в обумовленій договором сумі, що підтверджується випискою особового рахунку відповідача.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок НОМЕР_1 щомісяця, через касу банку згідно додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору.

30 березня 2011 року між ПАТ "Сведбанк»" та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 2614/0707/88/008 від 10 липня 2007 року, яким сторони погодили дату остаточного повернення кредиту - 9 липня 2027 року, та інші умови передбачені вказаним договором.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 10 липня 2007 року між АКБ "ТАС- Комерцбанк" та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 2614/0707/88-008-Z-1, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язувалась перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання.

Як передбачено п. 2 договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідальність поручителя, наступає у випадку, якщо боржник допустив прострочення виконання будь-якого з обов'язків.

23 листопада 2011 року між ПАТ "Сведбанк»" та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 2614/0707/88/008 від 10 липня 2007 року, яким сторони погодили збільшення періоду користування грошовими коштами позичальником та встановлення нових умов щодо зміни процентної ставки (встановив можливість у односторонньому порядку збільшити процентну ставку).

Дані зміни всупереч п. 11 договору поруки не погоджувались з поручителем.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд дійшов висновку про те, що право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

23 листопада 2011 року між ПАТ "Сведбанк»" та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 2614/0707/88/008 від 10 липня 2007 року, яким сторони погодили збільшення періоду користування грошовими коштами позичальником та встановлення нових умов щодо зміни процентної ставки (встановив можливість у односторонньому порядку збільшити процентну ставку).

Дані зміни всупереч п. 11 договору поруки не погоджувались з поручителем ОСОБА_3

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013року у справі № 6-172цс12, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступленнявід такої правової позиції суд не вбачає.

Відповідно до абз. 2 п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про судову практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки № 2614/0707/88-008-Z-1 від 10 липня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5 припиненим, підлягають задоволенню.

Таким чином, рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно в цій частині підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про задоволення зустрічних позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Визнати договір поруки № 2614/0707/88-008-Z-1 від 10 липня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5 припиненим.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова