РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/467/15-ц
Провадження № 2/327/179/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.12.2015 року смт.Розівка
Розівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кущ Т.М.,
при секретарі судового засідання Перишкіній Г.В.,
за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.20). У письмовій заяві, поданій до суду, позивач вказав, що він позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 6 тонн товарного соняшника за договором позики від 10 червня 2013 року підтримує у повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Разом з тим, позивач справу прохав розглянути без його участіта не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.2-3,24).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.21-23), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, будь-яких письмових заперечень проти позову до суду не надав.
За письмової згоди позивача Пилипенка суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.224 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників.
У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, зясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
10 червня 2013 року ОСОБА_1 передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1500 доларів США та насіння товарного соняшника у кількості 12 тонн, а останній зобов'язався повернути вказані грошові кошти та насіння соняшника до 01 листопада 2013 року (а.с.5,25).
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з матеріалів справи, позичальник ОСОБА_2 своїм підписом у договорі позики підтвердив, що грошові кошти та насіння соняшника, які є предметом цього договору, передані позикодавцем і одержані позичальником повністю.
Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей
Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530,631 ЦК України).
Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
За умовами договору позики від 10 червня 2013 року ОСОБА_2 зобовязався повернути ОСОБА_1 запозичені грошові кошти у сумі 1500 доларів США та насіння соняшника в кількості 12 тонн у строк до 01 листопада 2013 року.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 виконав свій обовязок лише в частині повернення позивачу насіння товарного соняшника в кількості 6 тонн та грошових коштів в національній грошовій одиниці України гривні, що еквівалентні грошовим коштам в сумі 1500 доларів США (а.с.2-3,5-6,24).
Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 свого обовязку щодо повернення іншої частини насіння товарного соняшника в кількості 6 тонн до теперішнього часу не виконав.
Таким чином, між сторонами по даній справі на підставі договору позики виникли відповідні зобовязання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність боржника, що відповідає вимогам ст.1049 ЦК України, а тому позов ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 насіння товарного соняшника в кількості 6 тонн підлягає задоволенню.
При цьому, судом враховано наступне.
Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги.
Позивачем надано на підтвердження позовних вимог письмову розписку, яка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем ОСОБА_2, зокрема, насіння товарного соняшника, належного позивачу. Оригінал розписки як доказ наявності боргу ОСОБА_2 знаходяться у позикодавця на руках та свідчить про наявність невиконаного зобовязання. За встановлених обставин та наведених підстав суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1.
При цьому, відповідач ОСОБА_2 заперечень проти позову у будь-якій формі не надав, а також не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сума боргу в повному обсязі була повернута позивачу ОСОБА_1. Ніяких розписок або інших документів, які б свідчили про факт повернення боргу відповідачем позивачу, суду надано не було, тобто відповідач ОСОБА_2 не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 в частині вимог, що розглядались судом, задоволено, суд, згідно положень ст.88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесених останнім судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 562 грн. 80 коп..
На підставі викладеного, керуючись стст.526, 527, 530, 545, 610, 631, 1046, 1047, 1049 ЦК України, стст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії СА №436611, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 21 березня 1997 року) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт громадянина України серії СА №436660, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 27 березня 1997 року, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) заборгованість за договором позики, а саме, насіння товарного соняшника у кількості 6 (шести) тонн, а також суму понесених судових витрат в розмірі 562 (пятисот шістдесяти двох) гривень 80 (вісімдесяти) копійок.
Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляцій скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив Розівським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.М. Кущ