Справа № 357/9347/14 Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/3823/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів : Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області,-

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із данною скаргою, посилаючись на таке.

13 лютого 2015 року державний виконавець міського відідлу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 46550181 щодо примусового виконання виконавчого листа по вказаній вище справі про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 46550000 щодо примусового виконання виконавчого листа про зобовязання ОСОБА_2 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей до цієї квартири.

Ці постанови ОСОБА_2 вважає незаконними, оскільки, державний виконавець у порушення ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» не звернувся до суду із клопотання про роз»яснення судового рішення, зокрема, на яку саме житлову площу слід вселяти стягувача.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2 просила продовжити строки подачі скарги про оскарження на дії державного виконавця; визнати дії державного виконавця Дорошенка Р.С., які виявились у вселенні стягувачки ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2 на ? частину квартири, яка не виділена в натурі - незаконними; скасувати постанови про відкриття провадження від 13 лютого 2015 року та зобовязати державного виконавця Дорошенка Р.С. звернутися із заявою до суду про розяснення порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року скаргу ОСОБА_2 залишено без розглядуу звязку з пропущенням встановленого законом строку подання даної скарги до суду та не поважністю причин для поновлення цього строку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 проситьухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та постановити нову ухвалу про задоволення її скарги.

В обґрунтування апеляції вказано, що суд не взяв до уваги, що саме скаржницею ОСОБА_2 письмово заявлено клопотання до державного виконавця з приводу роз»яснення порядку виконання судового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2014 року у справі № 357/9347/14-ц 2/357/3080/14, що набрало законної сили 15 січня 2015 року, частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, 3-я особа: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 1, про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди. Зокрема, усунуто перешкоди для ОСОБА_4 у користуванні та розпорядженні її власністю, а саме: частиною квартири АДРЕСА_1 загальною площею 48,2 кв.м, яка складається з 2-х ізольованих жилих кімнат, зобовязавши ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні цією квартирою; вселено позивачку у вказану вище квартиру та зобовязано ОСОБА_2 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей до квартири ( а.с.7-10)

13 лютого 2015 року державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46550181 щодо примусового виконання виконавчого листа по вказаній вище справі про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 46550000 щодо примусового виконання виконавчого листа про зобовязання ОСОБА_2 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей до цієї квартири ( а.с. 11,12).

Ці постанови були надіслані боржнику ОСОБА_2, остання їх отримала 23 лютого 2015 року, про що вказала у клопотанні до відділу ДВС від 25 лютого 2015 року, де просила виконавця звернутись до суду із заявою про роз»яснення порядку виконання судового рішення ( а.с.12, зворот,-14).

Рішення суду у добровільному порядку боржником виконано не було.

24 березня 2015 року відділ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції повідомив ОСОБА_5 та її представника про те, що примусовий порядок виконання рішення суду є зрозумілим для виконавця, підстав для роз»яснення немає.

14 квітня 2015 року державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 46550181 щодо примусового виконання виконавчого листа по вказаній вище справі про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.34).

Ці обставини підтверджені матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно зі ст.72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

За ст.73 ЦПК суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Як вбачається зі штампу суду на позовній заяві, ОСОБА_2 звернулась до суду із даною скаргою 2 квітня 2015 року ( а.с.2), тобто після спливу десятиденного строку , який треба відраховувати з дня, коли ОСОБА_2 дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод шляхом винесення державним виконавцем постанови про відкриття провадження від 13 лютого 2015 року, яку вона отримала 23 лютого 2015 року, що ОСОБА_2 визнала у своєму клопотанні ( а.с.13 ).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що поважних причин, які б їй перешкоджали звернутись до суду зі скаргою протягом десяти днів з дня отримання оскаржуваною постанови, ОСОБА_2 не зазначено взагалі, відповідно, у суду не було підстав поновлювати встановлений законом строк, і були законні підстави для залишення скарги ОСОБА_2 без розгляду.

Крім того, судом вірно узято до уваги, що державним виконавцем рішення суду на даний час виконано та 14.04.2015 року винесено постанови про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання зазначених вище виконавчих листів, але ці постанови заявницею не оскаржуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді