Справа №463/3261/15-ц
Провадження №6/463/83/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

заявника ОСОБА_1

представника позивача у справі ОСОБА_2

представника відповідача у справі ОСОБА_3

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та стягнення штрафу за іпотечним договором,

зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поруки,

зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання правочинів недійсними,

зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсним пунктів іпотечного договору,

позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», третьої особи ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

встановив:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013р. позов ПАТ «Мегабанк» у вищевказаній справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 69/2007 від 16.05.2007р. станом на 17.03.2011р. в сумі 107 557, 87 доларів США, що на момент винесення рішення в еквіваленті становить 859 387,38 грн. та 22 202,82 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.05.2007р. квартири АДРЕСА_1 шляхом продажу ПАТ «Мегабанк» предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною визначеною субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання, виселено з квартири АДРЕСА_1 осіб, зареєстрованих в ній, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» судові витрати в сумі 1 820 грн.

В решті вимоги ПАТ «Мегабанк» залишено без задоволення за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поруки задоволено. Визнано недійсним договір поруки, укладений 16.05.2007року між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк».

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання правочинів недійсними відмовлено за безпідставністю вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсним пунктів іпотечного договору задоволено. Визнано недійсними пункти 3.1.10., 4.1., 4.2., 4.3., іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_7 та Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк», посвідченого 16.05.2007р. нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі № 2607.

Позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», третьої особи ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на користь ОСОБА_6 177 780 доларів США, що на момент винесення рішення в еквіваленті становить 1 420 462, 20 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22.10.2014р. апеляційну скаргу ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013р. в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.05.2007р. між ПАТ «Мегабанк» і ОСОБА_5 квартиру № 7 в будинку № 37 на вул. Левицького у м. Львові змінено, доповнивши його новим абзацом, а саме: надано ПАТ «Мегабанк» право на отримання в державних органах довідки про склад сімї та прописку ОСОБА_5 та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження квартири № 7 в будинку № 37 на вул. Левицького у м. Львові.

Це ж рішення в частині задоволення позову ОСОБА_5 про визнання недійсними пунктів 3.1.2, 4.2 іпотечного договору від 16.05.2007р. між ПАТ «Мегабанк» і ОСОБА_5 скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Дане рішення в частині задоволення вимог третьої особи з самостійним вимогами ОСОБА_6 про стягнення на його користь із ПАТ «Мегабанк» 177 780 доларів США скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги відмовлено.

В решті рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13.12.2013р. залишено без змін.

На даний час вказане рішення перебуває на примусовому виконанні у Личаківському ВДВС ЛМУЮ.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання вказаного рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.05.2007р., квартири АДРЕСА_2 та в частині виселення з цієї квартири осіб, які в ній зареєстровані до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Заяву мотивує тим, що на 23.07.2015р. органами виконавчої служби призначалось примусове виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5 та неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із квартири АДРЕСА_3. В той же час, на час вчинення вказаних вище виконавчих дій, набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким, на час його дії забороняється звертати стягнення на житлове майно, яке є предметом іпотеки за споживчими кредитами, наданими кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартир та 250 кв. метрів для житлового будинку. Оскільки всі ці умови є в наявності, рішення в частині звернення стягнення на квартиру, і відповідно, виселення, як складова частина звернення стягнення не підлягає виконанню. Тому, просить надати відстрочку у виконанні рішення в цій частині на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги з наведених вище мотивів. Дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить заяву задовольнити.

Представник позивача у справі ПАТ «Мегабанк», згідно належної довіреності ОСОБА_2 проти обґрунтованості такої заяви заперечила. Закон України, на який покликається відповідач носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку суму заборгованості. Цим законом врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки і його положення не можуть бути застосовані до правовідносин щодо виселення мешканців із житлового приміщення, на яке звернуто стягнення на підставі рішення суду. Крім того, квартира, на яку звернення стягнення передана в іпотеку не самим позичальником, а ОСОБА_7, яка на момент укладення іпотечного договору і являлась її власником. Також, вважає не доведеною ту обставину, що вказана квартира є єдиним місцем проживання іпотекодавця. З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, що стосується гарантій виконання судового рішення, а також на основі вищенаведеного в задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення просила відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5, згідно належної довіреності ОСОБА_3, проти обґрунтованості заяви заперечив з мотивів, які наведені банком. Також просить в задоволенні заяви відмовити.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши заяву та подані документи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява відповідача підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014р., не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України.

ВСУ в своїх постановах від 25.03.2015р. № 6-44цс15, від 27.05.2015р. № 6-58цс15, № 6-57цс15, від 01.07.2015р. № 6-345цс15, а також в низці інших постанов щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначив, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за наявності умов, визначених у п. 1 цього Закону, не підлягає виконанню.

Як вбачається з умов кредитного договору від 16.05.2007р. № 69/2007 (а.с.6-7 т.1), виконання якого забезпечено предметом іпотеки, відповідачем ОСОБА_1 отримано споживчий кредит в іноземній валюті 99 000 доларів США. Сам же іпотечний договір (а.с.20 т.1) укладено між ВАТ «Мегабанк» (правонаступник ПАТ «Мегабанк») та ОСОБА_7

Згідно Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.169 т.3), у боржника ОСОБА_1 відсутнє будь-яке нерухоме майно.

Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.40 т.1), її загальна плаща становить 120,4 кв.м.

Оскільки у справі яка розглядається наявні обставини, визначені п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які унеможливлюють звернення стягнення на предмет іпотеки, а судом не встановлено обмежень у застосуванні цієї норми, які визначені в п. 6, 7 Закону та відсутнє обмеження, визначене у п. 5 Закону, враховуючи обовязковість висновків ВСУ, про що йдеться в ст. 360-7 ЦПК України, суд вважає заяву відповідача підставною та постановляє ухвалу про її задоволення.

Мотиви заперечення представників банку та відповідача ОСОБА_5 про те, що вказаний Закон не регулює правовідносин щодо виселення мешканців із займаної квартири суд до уваги не приймає.

Як вірно зазначає ОСОБА_1, виселення мешканців є однією із складових звернення стягнення на предмет іпотеки, про що йдеться в ч. 8 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», а також в ст. 109 ЖК України, які визначають звернення стягнення на предмет іпотеки як підставу для виселення.

Згідно п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки правові норми, які регулюють порядок виселення нерозривно повязані із самим зверненням стягнення на предмет іпотеки, вони підлягають застосуванню виключно з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Іншими словами, на час дії цього закону такі норми застосовані бути не можуть.

Якщо на час дії цього Закону стягувачу заборонено звертати стягнення на предмет іпотеки, останній також тимчасово позбавляється права виселяти мешканців.

Така логіка речей є цілком прийнятною та повністю відповідає загальним принципам верховенства права, адже виселення мешканців з житлового приміщення предмета іпотеки, яке одночасно являється єдиним місце проживання боржника повністю нівелює мету, а також інтереси споживачів, як слабшої ланки кредитних правовідносин, заради яких був прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Аналогічно, не може бути прийнято до уваги мотиви заперечення відповідача про належність предмета іпотеки ОСОБА_5, яка не є особою позичальником і для якої предмет іпотеки не є єдиним місцем проживання.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21.03.2014р. (а.с.218-220 т.3), яке набрало законної сили, під час вирішення цивільної справи про поділ майна подружжя за відповідачем ОСОБА_1 судом визнано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5, внаслідок чого та обставина, що особа іпотекодавця відмінна від особи позичальника значення для справи мати не може, незважаючи на те, що таке право власності, як зазначено в згаданій вище Інформаційній довідці, за ОСОБА_1 не зареєстровано.

В цивільному законодавстві право спільної власності не створює окремого різновиду права власності. Характер такого права кожного із співвласників у спільній власності визначається юридичною особистістю конкретного учасника. У даному випадку кожен із співвласників має право на майно залежно від особливостей свого правового статусу, і якщо для одного з них, який є або ж позичальником, або ж іпотекодацем у кредитних правовідносинах, таке майно є єдиним місцем проживання, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягають застосуванню незалежно від того, має чи ні другий співвласник інше місце проживання.

Що стосується покликань представника банку на порушення гарантій швидкого виконання судового рішення, суд вважає за необхідне звернути увагу, що іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням основного зобовязання повернення кредитних коштів, і існує таке забезпечувальне зобовязання, виключно до моменту, допоки існує основне зобовязання. Рішенням суду від 10.12.2013р. окрім звернення стягнення на предмет іпотеки також стягнуто саму заборгованість за кредитним договором, в частині чого не вирішується питання про надання відстрочки і в цій частині рішення суду підлягає подальшому примусовому виконанню.

За таких обставин, право стягувача на швидке виконання рішення суду не може вважатись невиправдано обмеженим у звязку з постановленням даної ухвали.

З огляду на викладене, керуючись ст. 373 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Відстрочити виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2013р. у вищезгаданій цивільній справі № 2-1234/11 (провадження № 2/463/46/13) в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.05.2007 року: квартири АДРЕСА_2, виселення з квартири АДРЕСА_2 осіб, зареєстрованих в ній до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст.294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.