Справа № 464/1688/14 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/3643/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 березня 2015 року вищевказаний позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 1 569 617 грн., з яких 1 523 900 грн. основного боргу та 45 717 грн. 3% річних. Вирішено питання судових витрат.

Рішення районного суду оскаржив відповідач, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог позивачу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що жодних коштів від позивача він не отримував, розписку написав перебуваючи в напруженому психологічному стані та до кінця не усвідомлюючи свої дії, оскільки позивач шляхом психологічного тиску та погроз заставив написати таку. Натомість, як зазначає апелянт, йому позивачем були передані будівельні матеріали на зазначену суму, які він передасть в складі будинку, який збудує підприємство. Крім того, апелянт посилається на те, що суд не застосував строк позовної давності, на що він наполягав.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є документом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином. Після його укладення всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того самого роду та такої самої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відтак, задовольняючи вимоги позивача районний суд вірно виходив із тексту розписки, яка власноручно написана відповідачем 23.08.2012 року, відповідно до тексту якої відповідач взяв у позивача в 2007 р. 70 000 доларів США для будівництва будинку, які зобовязався повернути до грудня 2012 року (а.с.10).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Будь-яких доказів про виконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики в справі немає, відповідачем не представлено, як і не представлено доказів на підтвердження доводів апелянта про написання розписки внаслідок психологічного тиску та погроз з боку позивача.

За таких обставин матеріалами справи доказано існування договору позики між позивачем та відповідачем та його невиконання останнім.

Посилання апелянта на пропуск трирічного строку позовної давності є безпідставним, оскільки строк виконання боргу до грудня 2012 року, а з позовом позивач звернувся в лютому 2014 року.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_4