Справа № 236/3445/15-ц
28 грудня 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
Головуючого- судді Бікезіної О.В.,
за участю секретаря Макєєвої Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Красний Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька, суд -
27 листопада 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька , обґрунтувавши вимоги тим, що в період з 14.10.2009 року по 24.07.2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Від сумісного життя вони мають малолітню дитину ОСОБА_3, який проживає разом із позивачем.
Починаючи з жовтня 2014 року вона не проживає разом з відповідачем, не веде з ним спільного господарства та не підтримує жодних стосунків. Крім того, відповідач не несе витрат на утримання дитини, не приймає участь у придбанні одягу, продуктів харчування, не виконує обовязків по вихованню дитини.
Позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 "а". На даний час позивач з дитиною є внутрішньо переміщеними особами і проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач періодично змущена виїзджати до м. Донецька за теплим одягом для себе та дитини, для відвідування домівки, тощо. Лишити дитину з кимось у неї не має змоги.
В даний час позивач має намір виїхати до м. Донецька однак оформити нотаріально посвідчену заяву від відповідача, яка надає право на виїзд дитини за кордон без супроводу батька не може, бо місцезнаходження ОСОБА_2 в теперішній час невідоме.
Просила надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3 на багаторазові тимчасові виїзди та в"їзди до м. Донецька Донецької області у її супроводі без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на один рік.
Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання відповідача ОСОБА_2 є м. Донецьк Донецької області, вул. Доренського, б."2"а" (Петровський район м. Донецька).
Згідно із ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.
За таких обставин цивільна справа підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області.
Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, позивач в судове засідання не прибула, але надала до суду клопотання щодо розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, (а.с.19).
Відповідача ОСОБА_2 відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.43), через оголошення в пресі. Оголошення про виклик відповідача опубліковано в газеті «Урядовий Кур'єр» від 24.12.2015 року №241. Однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув.
Представник служби у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області - третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, якого було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибув, але надав до суду клопотання щодо розгляду справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.42).
З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив що спірні правовідносини регулюються положеннями статті 33 Конституції України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в ' їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII, з наступними змінами і доповненнями, Правилами оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, положеннями Цивільного Кодексу України і Сімейного Кодексу України.
Судом встановлено, що укладений 14.10.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано Диканським районним судом Полтавської області 13.07.2015 року (а.с.12).
Від сумісного життя сторони мають малолітню сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії І-НО № 503247, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку від 23.01.2013 року (а.с.10), який в даний час проживає разом із позивачем.
Позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 "а" (а.с.8).
У зв"язку з проведенням антитерористичної операції позивач з сином виїхала з м. Донецька в смт. Диканька, вул. Чернишевського, 1/7 Полтавської області. Позивача з дитиною взято на облік як особу, переміщена з тимчасово окупованої території (а.с11).
Як зазначено позивачем, з жовтня 2014 року вона не проживає разом з відповідачем, не веде з ним спільного господарства та не підтримує жодних стосунків. Крім того, відповідач не несе витрат на утримання дитини, не приймає участь у придбанні одягу, продуктів харчування, не виконує обовязків по вихованню дитини.
Місцезнаходження відповідача позивачу не відоме.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоровя, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоровя, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.
Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.
Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.
При цьому ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.
Частиною 7 ст. 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обтяжують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей від 14 до 18 років). За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Пунктом 4 вищевказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, у т.ч. рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Виїзд та в"їзд з (на) територію проведення антитерористичної операції врегульовано Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.
Пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку передбачено, що в"їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57.
Відповідно до п. 5.1.2 Тимчасового порядку, виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред"явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Таким чином, виїзд дитини з непідконтрольній території та подальший в"їзд до такої території можливий також за умови надання згоди другим з батьків.
Вказані приписи нормативно-правових актів унеможливлюють переміщення дитини у супроводі позивача на територію проведення антитерористичної операції та подальше повернення на територію, підконтрольну Україні без згоди батька дитини ОСОБА_3
При таких обставинах, враховуючи те, що виїзд дитини у супроводі позивача з території проведення антитерористичної операції та в"їзд до такої території, відповідають інтересам дитини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа служба у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька, задовольнити.
Надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на тимчасові в"їзди на територію проведення антитерористичної операції та виїзди з указаної території на територію України у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, без згоди та супровіду батька ОСОБА_2 строком до 27 листопада 2016 року.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: