Справа № 524/8673/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.15 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Савiчева В.О.

при секретарі Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, зобовязання повернути малолітніх дітей матері та про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, зобовязання повернути малолітніх дітей матері та про збільшення розміру аліментів, посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві та просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю - ОСОБА_1, за адресою: квартира АДРЕСА_1, відібрати у ОСОБА_2 малолітніх дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживають із ним за адресою: АДРЕСА_2, та повернути їх матері, ОСОБА_1, стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітніх дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, збільшивши їх розмір до ? з усіх видів доходу ОСОБА_2, починаючи з дня подання цієї заяви і до повноліття дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги свого довірителя підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, надіслав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, а також надіслав заперечення на позовну заяву в якому просив суд в задоволені позову відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримала та просила суд їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 04 жовтня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, реєстрація якого відбулася у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис за № 812.

Від даного шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

З 2006 року постійним місцем проживання родини є квартира АДРЕСА_3.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.04.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.06.2015 року, вирішено розірвати шлюб, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Хорчева) ОСОБА_8 04 жовтня 2002 року у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 812. Залишено відповідачці прізвище ОСОБА_1. Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з їх матірю ОСОБА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей, починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року у справі №524/71/02/14-ц під час проведення розгляду справи в суді апеляційної інстанції безпосередньо судом встановлено обставини, що через погіршення стосунків між подружжям сім'я фактично розпалась у листопаді 2013 року, коли ОСОБА_2 поїхав у м. Жмеринку, а потім до м. Запоріжжя, де проживає в даний час. Діти залишились з матір'ю. Вони навчались у ліцеї № 30, відвідували спортивну секцію.

10 червня 2014 року ОСОБА_2 за домовленістю з дружиною відвіз дітей, як і у попередні роки, на літній відпочинок до бабусі у м. Жмеринку. Наприкінці серпня ОСОБА_2 повідомив дружині, що діти відмовляються повертатися до неї, хочуть жити разом із ним, і забрав дітей у м. Запоріжжя.

ОСОБА_1 у серпні 2014 року звернулась за консультацією і за допомогою у поверненні дітей у службу у справах дітей виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука, а також просила адміністрацію школи не віддавати батьку без її відому документи дітей.

В даний час малолітні діти сторін проживають у новій родині батька з ним, ОСОБА_9, та її донькою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою АДРЕСА_4. Квартира трикімнатна, для дітей створені належні умови. ОСОБА_2 повідомив, що квартиру орендує.

Діти навчаються у 5-В класі Запорізької гімназії № 2 імені ОСОБА_10; характеризуються позитивно, але у психолого-педагогічних характеристиках зазначено про підвищену тривожність дітей, пов'язану із ситуацією у родині.

При розгляді справи у суді першої інстанції, представник третьої особи - виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука як органу опіки та піклування ОСОБА_7 вважала, що місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід визначити з матір'ю. Обґрунтувала таку позицію тим, що батько дітей на власний розсуд, не врахувавши думку матері дітей, забрав їх до себе, змінив звичне для них оточення, поселив у новій родині з «новою мамою», очевидно впливає на них, формуючи негативне ставлення до матері. З іншого боку, зазначала представник, не встановлено ніяких причин вважати, що проживання з матір'ю негативно відіб'ється на вихованні, здоров'ї та розвитку дітей.

Виконуючи приписи статті 171 СК України, суд першої інстанції вислухав думки обох дітей щодо проживання їх з одним із батьків. ОСОБА_11 та ОСОБА_3 висловили бажання жити з батьком. Розповідали, що їм цікаво та весело жити в новій родині, «мама Іра» смачно готує та добре ставиться до них, з «сестричкою» вони дружать, навчаються в одному класі у хорошій школі. Свою маму діти називали «Вікторія Вікторівна», «родная мать», висловлювали упевненість у тому, що їй насправді потрібні не вони, а гроші від батька. ОСОБА_4 висловлювався на кшталт «мені не вистачало любові», «я перестав любити маму». Претензії дітей до матері зводилися до того, що вона «годувала їх несмачною кашею», пізно приходила з роботи - мала б прийти о 18 годині 40 хвилин, а прийшла о 19 годині; одного разу вона прийшла о пів на десяту - «ми їй зателефонували і вона приїхала».

Районна адміністрація Запорізької міської Ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування надала висновок щодо можливості визначення місця проживання малолітніх дітей з їх батьком ОСОБА_2

Таким чином, станом на 10.06.2015 року Апеляційним судом Полтавської області безпосередньо було встановлено, що діти не проживають з матірю, як це визначено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, а навпаки всупереч волі матері, рішенню суду, проживають у батька в м. Запоріжжя.

У ч.3 ст.61 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.06.2015 року встановлено, що діти, ОСОБА_12 та ОСОБА_4, не проживають із матірю, а проживають у батька в найманому житлі в м. Запоріжжі.

Крім того ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявами щодо повернення їй дітей відповідно до рішення суду. Так висновком за матеріалами ЄО № 2245 від 24.02.2015 р., Ж-54 від 06.03.2015 року встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешкають із батьком та його співмешканкою, ОСОБА_9, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Г.Сталінграду, 42/53, і навчаються у гімназії № 2. Проведеною перевіркою не встановлені ознаки складу будь-якого злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Висновком за матеріалами ЄО № 8640 від 29.07.2015 р., Ж-171 від 14.08.2015 року встановлено, що: «… ОСОБА_4 не ухиляється від виконання судового рішення, а лише бажає користуватися своїм правом проводити час із дітьми. 25.08.2015 року ОСОБА_2 пообіцяв приїхати до м. Запоріжжя де зможе передати дітей матері…».

Згідно з відповіді з Територіального відділу освіти, молоді та спорту Жовтневого району за вих. № 07.01-19/869 від 29.07.2015 року відомо, що батько дітей, ОСОБА_2, надав копії документів, завірених директором ліцею № 30 м. Кременчука та на підставі цих документів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зараховані (наказ № 102 від 28.08.2014 року) до Запорізької гімназії № 2 ім. Лесі Українки Запорізької міської ради Запорізької області в 5-В клас.

Наведений факт на думку суду вказує на не бажання батька повертати дітей матері, а навпаки на його бажання залишити дітей із собою, всупереч рішенню суду, яке набрало законної сили, та без згоди їх матері, ОСОБА_1

Відповіддю з Територіального відділу освіти, молоді та спорту Жовтневого району за вих. № 07.01-19/190 від 20.02.2015 року підтверджено факт зарахування дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, до Запорізької гімназії № 2 ім. Лесі Українки, та зазначено, що заяву про їх зарахування подав батько і що діти проживають в Жовтневому районі міста Запоріжжя.

Згідно відповіді з районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району від 13.08.2015 року за вих. № Ж-0305 ОСОБА_2 ознайомлений із заявою ОСОБА_1 щодо повернення їй дітей, проте заявив, що діти самі не бажають повертатися до матері та погрожують втекти з дому. Також повідомив, що оскаржує судові рішення, тому дітей не повертає. ОСОБА_2 ознайомлено з нормами законодавства України про обовязковість виконання судових рішень.

Наведені факти підтверджують, що діти, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживають з батьком в м. Запоріжжя, та мати взагалі немає можливості навіть спілкуватися з ними.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі ч.ч.1, 3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Форми і методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (ст.52), Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ст.ст.8, 12, 16, 19, 31), Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року.

Відповідно до принципів 4,7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині мають належати права на здорове зростання та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частиною 1 ст. 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Таким чином, відібравши дітей у матері, де вони постійно мешкали та залишивши їх проживати за своїм місцем проживання, відповідач ОСОБА_2, вчинив це всупереч вимог діючого законодавства, тому підстав для залишення дітей із батьком немає.

Не існує жодних виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку, що залишення дітей за попереднім місцем проживання (з матірю за адресою: квартира АДРЕСА_5 ), створюватиме реальну небезпеку для їх життя та здоров'я, а також про можливість розлучення дітей із батьком, порушивши таким чином п.6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року.

3-кімнатна квартира в якій мешкає позивач ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6, є її приватною власністю, і це право ніким не обмежено, треті особи ніяких прав на нього не мають. В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 мешкає в найманому житлі, що встановлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Г.Сталінграду, 42/53, що створює небезпеку проживання малолітніх дітей в разі відсутності коштів сплачувати за договором найму житла.

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання рішення суду у частині відібрання у ОСОБА_2, малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, що в теперішній час проживають за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_8., та повернення їх матері, ОСОБА_1.

Згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.04.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.06.2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей, починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України «Зміна розміру аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Тобто аліменти можуть бути збільшені, якщо покращився матеріальний стан платника аліментів,погіршився стан здоровя дитини, відпала необхідність утримувати платником інших членів сімї.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ні при подачі позовної заяви, ні в судовому засіданні, ні позивач, ні її представник не надали жодних доказів, які слугували б підставами для задоволення позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів.

Для отримання юридичних консультацій та складання адвокатських запитів для підтвердження юридичних фактів, що мають значення у справі, складання позовної заяви, позивач вимушена була звернутися до професійного адвоката для отримання правової допомоги у вивченні проблеми, аналізу та складанні адвокатом запитів та позовної заяви, за що ОСОБА_1 сплачені грошові кошти в сумі 1 948 грн. (одна тисяча девятсот сорок вісім гривень) 80 копійок. Даний факт підтверджується квитанцією №14 від 16.09.2015 року, виданою адвокатом ОСОБА_13 адвокатів Полтавської області ОСОБА_6 та розрахунком суми гонорару за договором про надання правової допомоги у цивільній справі № 672 ц/с від 28.08.2015 року від 16.09.2015 року.

Стаття 84 ЦПК України передбачає, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати згідно ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 126 ЦПК в одній позовній заяві можуть бути обєднані кілька вимог, які є однорідними та пов'яза?ними між собою.

Судовий збір позивачем сплачено відповідно до п.2.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 5 «Пільги щодо сплати судового збору» Закону України «Про судовий збір», згідно із п.3 вказаної статті від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Керуючись статтею 52 Конституції України, ст.ст. 19, 141, 151, 153, 157, 160, 161, 162, 191, 192 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, ст.ст. 11, 14, 57 59, 60, 61, 88, 208, 209, 212 215, 218, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_14 ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, зобовязання повернути малолітніх дітей матері та про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матірю - ОСОБА_1, за адресою: квартира АДРЕСА_5.

Відібрати у ОСОБА_2 малолітніх дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживають із ним за адресою: АДРЕСА_7 та повернути їх матері, ОСОБА_1.

Рішення суду у частині відібрання у ОСОБА_2 малолітніх дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживають із ним за адресою: АДРЕСА_8, та повернення їх матері, ОСОБА_1, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, понесені нею судові витрати на правову допомогу, згідно ст. 84 ЦПК України в сумі 1 948 гри. (одна тисяча девятсот сорок вісім гривень) 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487,20 грн..

В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: