Справа № 367/5953/15-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/6691/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 24.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Бучанської міської ради Київської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з 01 листопада 2003 по 16 жовтня 2012 роки він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. В період спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. За спільною домовленістю син залишився проживати з матір»ю. 18 червня 2013 року та 18 листопада 2014 року виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області у своєму рішенні №175/3 визначав години спілкування батька - ОСОБА_3 з малолітнім сином - ОСОБА_5 та зобовязав батьків малолітнього не перешкоджати один одному щодо участі у вихованні та утриманні малолітнього сина.

ОСОБА_2 не виконує вищевказані рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області, незаконно відібрала сина та своїми неправомірними діями усуває його від участі у вихованні дитини. На даний час він повністю обмежений у спілкуванні з сином.

Просив визначити способи участі батька, ОСОБА_3, у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до рішення № 391/3 Виконавчого комітету Бучанської міської ради від 18 листопада 2014 року.

Зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати спілкуванню ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні із його неповнолітнім сином ОСОБА_4, 29.08.2008р.н.

Визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом надання ОСОБА_3 право на побачення із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає разом із його матір»ю за адресою АДРЕСА_1 щовівторка та щочетверга з 17.00 і до 20.30 годин,1 та 3 вихідні дні місяця за місцем проживання батька, починаючи з 9.00 год суботи до 20.00 годин неділі, в канікулярний період 1 тиждень на зимових канікулах та 1 місяць на літніх канікулах , за умови попередньої домовленості між батьками.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та неповне зясування обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що не створює жодних перешкод позивачу у спілкуванні з сином ОСОБА_4 Позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог щодо того, що вона чинить перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні свого сина та ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Судом встановлено, що з 01 листопада 2003р. по 16 жовтня 2012 р. сторони по справі перебували у шлюбі. В період спільного проживання у них народився син - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю відповідачем по справі. 18 червня 2013 року Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області своїм рішенням №175/3 визначив позивачу години побачень з малолітнім сином - ОСОБА_5, а саме: щовівторка та щочетверга з 16-00 до 20-30 години, 1 та 3 вихідні дні місяця за місцем проживання батька (за умови попередньої домовленості з матірю дитини), а також зобовязав батьків малолітнього не перешкоджати один одному щодо участі у вихованні та утриманні малолітнього сина.

18 листопада 2014 року виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області вніс зміни до п. 1 рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради №175/3 від 18.06.14 р., а саме: визначив години спілкування батька, ОСОБА_3, з його малолітнім сином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, щовівторка та щочетверга, змістивши початок побачень з 16:00 на 17:00 і до 20:30, 1 та 3 вихідні дні місяця за місцем проживання батька, додавши розяснення: починаючи з 09:00 год. суботи до 20:00 неділі, та враховуючи шкільний вік дитини, надати додаткові можливості в канікулярний період - 1 тиждень на зимових канікулах та 1 місяць на літніх канікулах, за умови попередньої домовленості між батьками дитини (а.с. 15).

Відповідач вищевказані рішення не виконувала і не надавала йому можливості побачити сина та поспілкуватись з ним.

24 вересня 2013 року позивач звернувся до начальника Служби у справах дітей ОСОБА_6, де зазначив про порушення його законного права брати участь у житті та вихованні сина та попросив допомогти виправити дану ситуацію.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що в порушення ст. ст. 157 СК України та ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні позивача з неповнолітнім сином ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»: батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Частиною 1 ст.157 Сімейного кодексу України передбачено,що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а згідно ч.3 ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Абз. 2 ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України передбачає, що рішення про способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно п. 2 ст. 158 Сімейного Кодексу України рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 159 Сімейного Кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначається тільки в судовому порядку.

Доводи апелянта, що вона не створює перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з сином не заслуговують на увагу та спростовуються матеріаліми справи

Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї проводились обстеження, на підставі чого були складені акти від 24 вересня 2013 та 28 жовтня 2014 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 чинить перешкоди щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батька з сином ( а.с. 12,13).

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, а саме не повідомлення відповідача про розгляд справи колегією суддів не беруться до уваги, оскільки, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: