Справа № 523/8165/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Дідик М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що прийняв спадщину, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на ? частини будинку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і після уточнення вимог просив визнати його таким, що прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, визнати свідоцтво про право на спадщину видане державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Левенець Т.. 06.09.1995 року за реєстровим номером №3-1992, частково недійсним та визнання права власності на ? частини будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, матір позивача, та ОСОБА_3, дід позивача, померли. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді жилого будинку з надвірними господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Позивач посилаючись на норми ч.2 ст.529 ЦК УРСР 1963 року вважає себе спадкоємцем за правом представлення як онук померлого ОСОБА_3 та згідно ст.549 фактично прийняв спадщину, оскільки безпосередньо на день смерті спадкодавця проживав разом з ним, та був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, однак в силу свого малолітнього віку не міг особисто звернутися за свідоцтвом про право на спадщину за законом, а також контролювати справ щодо оформлення права на спадщину. Лише у листопаді 2014 року позивач дізнався, що його дядько ОСОБА_2 приховав наявність ще одного спадкоємця та отримав свідоцтво про право на спадщину. Дізнавшись про порушене право позивач відразу звернувся до компетентних органів для отримання довідок на підтвердження родинних стосунків для подальшого звернення до суду, оскільки він з відповідачем є спадкоємцем в рівних частках.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6 підтримали позов та просили його задовольнити. Вказували на те, що про порушення права позивач дізнався лише в 2014 році, на час відкриття спадщини був малолітнім, та проживав разом з матір'ю в будинку АДРЕСА_1.

Відповідач та його представник ОСОБА_7 заперечували проти заявлених вимог вказуючи на те, що на час смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позивач проживав в АДРЕСА_1 до них приходив лише у гості. Крім того, вказували, що позивач не є спадкоємцем, оскільки його матір та дід померли в один день, тому ОСОБА_5 не є спадкоємцем після ОСОБА_3, а відповідно її син не може успадковувати майно після свого діда. По кожній особі повинна була відкриватися спадкова справа.

Заслухавши позивача, його представника, відповідача його представника та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як було судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 померли дід, ОСОБА_3, та матір позивача, ОСОБА_5 (а.с.10,12-15).

Згідно зі свідоцтвом про народження позивачу на час відкриття спадщини після їх смерті було 7 років (а.с.10).

Враховуючи вказані обставини до виниклих правовідносин застосовуються нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Нормами ст.525 ЦК УРСР визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно з нормами ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як визначено ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_3, яка складалася з жилого будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.1995 року ОСОБА_3, який є сином спадкодавця, отримав у спадщину жилий будинок з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_8 (а.с.11).

13.06.1996 року рішенням виконавчого комітету Ленінської райради народних депутатів №133/10 було встановлено опіку над неповнолітнім ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном призначено дядька ОСОБА_2 (а.с.9).

Як видно з довідки №306 від 18.08.2015 року ОСОБА_1 навчався з 01.09.1989 року по 18.07.1998 року в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №125,закінчив 9 класів, школа розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно до змісту повного актового запису про смерть ОСОБА_5, матері позивача, він був вчинений за заявою її брата, відповідача по справі ОСОБА_2, адреса її проживання вказана АДРЕСА_1.

Позивач, будучи допитаним в якості свідка, пояснив, що з 1988 року чи з 1989 року переїхав разом з матірю жити до дідуся та бабусі на АДРЕСА_1, звідки і ходив до школи №125. Після розлучення батьки не проживали разом. До батька він міг лише приїздити у гості. В 1995 році батька вбили, а він продовжував проживати разом з бабусею та дядьком. В 2009 році він пішов на зйомку квартиру, оскільки в будинку йому не давали можливості проживати. Свідка ОСОБА_9 він знає, товаришував з його донькою ОСОБА_10.

Допитані в ході розгляду свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вказували на те, що позивач проживав в будинку АДРЕСА_1, вони товаришували з позивачем, йому тоді було 6-7 років, кожного дня гралися з ним на вулиці, ходили разом в школу, в тому числі і на час смерті а свідок ОСОБА_10 також відзначив, що в день трагедії він разом зі своєю бабусею приходив до бабусі позивача втішати останню, та бачив як по двору бігав роздягнений до білизни ОСОБА_1.

Показання свідка ОСОБА_9, який стверджував, що позивач не проживав в будинку АДРЕСА_1, а проживав за адресою батька, а до дядька приходив у гості, суд розглядає критично, оскільки вони спростовуються зібраними по справі як письмовими доказами та і поясненнями вказаних вище свідків. Крім того, суд звертає увагу на те, що при оформленні свідоцтва про смерть сам відповідач підтверджував адресу проживання матері позивача на АДРЕСА_1.

Згідно з матеріалами спадкової справи 440/1990 14.12.1990 року з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 звернувся його син ОСОБА_2 (ас.50). 02.06.1995 року від ОСОБА_12, дружини померлого, до нотаріальної контори подано заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с.51).

Разом з тим, зважаючи на те, що ОСОБА_12., проживаючи в спадковому будинку та користуючись ним, вже вчинила необхідні дії для прийняття спадщини, і протягом шести місяців після її відкриття не відмовлялася проти її прийняття.

Із аналізу вказаних норм видно, що відкриття спадщини як юридичний факт є наслідком виникнення у певних осіб права на спадкування. Коло спадкоємців за заповітом визначає заповіт, коло спадкоємців за законом - закон. Оскільки право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, це означає, що лише спадкоємці є суб'єктами спадкового правовідношення.

Коли протягом однієї календарної доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Це означає, що особи, які померли в один день, а в даному випадку взагалі і в однаковий час доби, при дорожньо-транспортній пригоді, вважаються такими, що померли одночасно, і тому не закликаються до спадкування після смерті один одного.

Як роз'яснював Пленум Верховного Суду України в п.5 постанови «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» № 4 від 24.06.1983 року особи, які померли в один і той же день (незалежно від часу смерті), не спадкують один після другого.

Отже, в ході розгляду справи зібраними по справі доказами встановлено, що позивач на час відкриття спадщини після ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживав в будинку АДРЕСА_1.

Суд звертає увагу на те, що позивач будучи малолітньою дитиною на час смерті як матері так і дідуся не міг здійснювати взагалі ніяких дій, тобто в силу свого віку, по прийняттю спадщини, і за нього не вчинив ніяких дій його батько як законний представник, який на той час був живим. В даному випадку позивач мав би право претендувати окремо лише на спадщину після смерті матері.

Оскільки дід та його матір померли в один день, до позивача не могло перейти і право на прийняття спадщини після діда.

Приймаючи до уваги предмет заявлених вимог, а також вимоги ст.11 ЦПК України, враховуючи норми, які діяли на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що в межах заявлених вимог підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину не має, і відповідно не може бути визнано за ним право власності на ? частину будинку в порядку спадкування, оскільки позивач не набув права на спадщину після смерті діда.

Згідно з нормою ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 28 травня 2015 року було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, тому арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59,60, 64, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що прийняв спадщину, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на 1/2 частини будинку в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Скасувати арешт з житлового будинку АДРЕСА_1 накладений ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 28 травня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя: