РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Гр. ОСОБА_2 звернулась до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що у лютому 2012 року помер її дядько ОСОБА_5та після його смерті позивач своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що ОСОБА_5 впродовж свого життя постійно хворів на психічні захворювання, легко піддавався сторонньому впливу, потребував догляду, проживав він один у власній приватизованій квартирі №13, що знаходиться в будинку 46 по вулиці Лесі Українки у місті Житомирі.Скориставшись відсутністю позивача та хворобливим станом ОСОБА_5, ОСОБА_4 втерся до нього в довіру та спонукав до укладення договору довічного утримання та 11 жовтня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання. Після смерті ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 оформив на себе право власності на вищезазначену квартиру по вулиці Л.Українки в м. та після переоформлення продав її ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2012 року. Позивач звертає увагу, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.08.2013 року договір довічного утримання № 1534 від 11.10.2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, визнано недійсним. Позивач вважає, що в даному випадку відповідачами порушені її права як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_5, що спричинило утруднення в отриманні спадкового майна, а тому з огляду на положення ст. 388 ЦК України просить суд витребувати від ОСОБА_3 на свою користь квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти позову. Пояснила, що її довіритель набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2012 року та є добросовісним набувачем. Зазначила, що у ОСОБА_2 відсутні докази того, що позивач є спадкоємцем, так як у останньої немає ані свідоцтва про право власності на квартиру, ані іншого правовстановлюючого документу.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача надійшли на адресу суду письмові заперечення, в яких він просив відмовити в задоволенні позову. Послався на те, що станом на день укладення договору довічного утримання від 11.10.2011 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позивач не була власником зазначеної квартири, а отже, спірне майно не могло вибути з її власності поза її волею. А наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. За таких обставин норми ч. 1 ст. 388 ЦК України щодо витребування майна з чужого незаконного володіння застосовані бути не можуть.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та представника ОСОБА_3, дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.02.2013 року у справі №2-о/756/11/13 встановлений факт того, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер у лютому 2012 року, є рідним дядьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-15).

Дана обставина не підлягає доказуванню в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, який є дядьком позивача, на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 23, лист КП «Житомирське обласне МБТІ» від 22.08.2012).

11.10.2011 року ОСОБА_5 уклав договір довічного утримання (догляду) з відповідачем ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за яким ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 вищезазначену квартиру по вулиці Лесі Українки в місті Житомирі (а.с. 11).

Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.08.2013 року даний договір довічного утримання (догляду) від 11.10.2011 року був визнаний недійсним. При цьому судом у справі було зазначено, що ОСОБА_5 на момент укладення договору довічного утримання 11.10.2011 р., не міг свідомо приймати рішення та реалізувати їх в своїх діях, так як в цей період страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді вираженого слабоумства судинного ґенезу з періодичним порушенням свідомості та галюцинаторно-бредовим синдромом в анамнезі (а.с. 10).

ОСОБА_5 помер у лютому 2012 року та 20 березня 2012 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Другої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого дядька (а.с. 16, 86).

25.04.2012 року ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 18-19).

Статтею 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_3вибула з володіння ОСОБА_5, спадкоємицею майна якого є позивач, поза його волею.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Як зазначалося вище, ОСОБА_2 позов до відповідачів предявлено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, що регулює право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

Суд не погоджується із твердженням представника ОСОБА_4 ОСОБА_8, що станом на день укладення договору довічного утримання від 11.10.2011 р. та договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2012 р. позивач не була власником зазначеної вище квартири, а отже, спірне майно не могло вибути з її власності поза її волею, а тому норми ч. 1 ст. 388 ЦК України щодо витребування майна з чужого незаконного володіння застосовані бути не можуть зважаючи на таке.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України , є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_5, якому належала спірна квартира на праві власності, помер у лютому та позивач, яка є спадкоємцем за законом після смерті дядька, 20.03.2012 року в установленому законом порядку звернулась із заявою про прийняття спадщини.

Так як, законодавцем передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи, то саме з лютого 2012 року ОСОБА_2 належить спадщина після померлого ОСОБА_5, у складі якої і є спірна квартира.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 р. у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 зазначеного Кодексу). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 15, 16, 388, 1220, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 461 грн. судового збору.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Кузнєцов