РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Чередник В.Є.

при секретарі Кривенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2015 року позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву, в якій просила договір від 02.03.2012 року, посвідчений 02.03.2012 року восьмою Харківською державною нотаріальною конторою і зареєстрований у реєстрі за №1-193 та зареєстрований у КП «ХМБТІ» за № П-2-4320 21.03.2012року, про довічне утримання (догляд), укладений між нею, ОСОБА_1 (відчужувачем), та ОСОБА_2 (набувачем) розірвати, прийняти рішення про повернення всього майна, переданого у власність відповідача, згідно із вказаним договором, зобов'язати КП «ХМБТІ» внести зміни до реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зазначити власником ОСОБА_1. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила суд вищезазначений договір довічного утримання розірвати, прийняти рішення про повернення у власність позивача квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 та ії представник ОСОБА_3, обґрунтовували тим, що 02.03.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про довічне утримання (догляд) , посвідчений восьмою Харківською державною нотаріальною конторою. 09 лютого 2012 року було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, а 21 березня 2012 року квартира за вищевказаною адресою була зареєстрована у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на ім'я ОСОБА_2 всупереч домовленості між нею та набувачем про реєстрацію права власності на квартиру на ім'я набувача не раніше ніж через півроку після укладання вищезазначеного договору.

Крім того, вартість матеріального забезпечення відповідно до вищезазначеного договору довічного утримання повинна складати 400,00 грн., але ж не зазначено індексації у порядку встановленому законом, згідно ринковим цінам товарів та послуг (ст. 751 ЦК України). Позивач у позові зазначає, що відповідач - ОСОБА_2 відразу після реєстрації вищезазначеної квартири на своє ім'я забув про умови договору та зазначені в ньому обов'язки. Крім того, позивач здійснює оплату за комунальні послуги особисто за власні кошти, хоча умовами договору передбачено, що квартира залишається у ії користуванні безкоштовно.

У письмових заявах до суду позивач зазначала, що причиною звернення до суду стала пропозиція відповідача вивезти ії на тимчасове проживання до Російської Федерації (а.с. 28), а також втрату довіри до відповідача з моменту коли вона довідалась, що відповідач на підставі договору довічного утримання переоформив на своє ім'я право власності на квартиру (а.с. 131).

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, проти позову заперечували, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що у 2011 році позивач склала на ім'я ОСОБА_2 заповіт (а.с. 53), яким заповідала останньому квартиру АДРЕСА_1. В подальшому 02.03.2012 року за ініціативою позивача між ними було укладено договір довічного утримання, при цьому саме позивач визначила для посвідчення договору восьму Харківську державну нотаріальну контору. Правова природа, обсяг прав та обов'язків сторін за договором довічного утримання були добре відомі позивачу, оскільки при укладанні вищезазначеного договору нотаріусом було роз'яснено права, обов'язки сторін та правові наслідки його укладання, крім того позивач раніше вже укладала договір довічного утримання відносно квартири свого племінника, як його опікун. Відповідач при укладанні договору довічного утримання, відповідно до його умов, передав, а позивач прийняла грошові кошти у розмірі 24150,00 (двадцять чотири тисячі сто п'ятдесят) гривен, що за курсом НБУ на день розрахунків складало 3000 (три тисячі) доларів США.

В подальшому відповідач виконував обов'язки за вищезазначеним договором щодо матеріального забезпечення позивача у розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, навіть перевищуючі обсяг своїх обов'язків, надаючи матеріальну допомогу у розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно з урахуванням витрат позивача на оплату комунальних послуг, а останнім часом у розмірі 800 грн. щомісячно. Також, відповідач вказує, що придбав позивачу стільниковий телефон та увесь час сплачує послуги зв'язку для того, шо б у разі першої ж необхідності позивач мала можливість сповістить його про необхідність надання тих чи інших послуг нематеріального характеру щодо догляду, надання допомоги тощо. Крім того, на прохання позивача, відповідач за власний рахунок улаштував та в подальшому доглядав могили близьких родичів позивача, здійснив заміну вхідних дверей, придбав та улаштував у квартирі газову колонку, оскільки до цього у квартирі була відсутня гаряча вода, придбав та улаштував нові, високоякісні сан-технічні прилади та труби. В період дії договору за першою ж вимогу позивача, використовуючи власний автомобіль транспортував останню до поліклінічній лікарні, цвинтаря та т.і.

Відповідач вказує, що під час дії договору відповідачу одного разу стало зле із серцем, остання зателефонувала йому за допомогою, відповідач одразу з'явився, викликав швидку допомогу - реанімобіль «Евіва», оскільки він обладнаний портативним кардіографом. Після оперативного проведення медичного обстеження та видачі рецепту, відповідач придбав необхідні ліки та власним транспортом неодноразово відвозив позивача до місцевій поліклініки. Також відповідач вказує, що окрім щомісячної грошової допомоги придбавав відповідачу продукти харчування, але остання готувала їжу собі сама, мабуть із міркувань безпеки, а до позивача зверталась лише для отримання допомоги у дрібних побутових проблемах і жодного разу не отримала відмови.

Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, показання свідків ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Судом встановлено, та сторонами не заперечено, що 2 березня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, посвідчений 02.03.2012 року восьмою Харківською державною нотаріальною конторою і зареєстрований у реєстрі за №1-193 та зареєстрований у КП «ХМБТІ» за № П-2-4320 21.03.2012року, згідно умов якого ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. (а.с. 5).

Згідно п.4 договору довічного утримання ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла 24150,00 (двадцять чотири тисячі сто п'ятдесят) гривень, а в подальшому, починаючи з березня місяця 2012 року вартість матеріального забезпечення, що буде надавати ОСОБА_2 складатиме 400 (чотириста) гривень щомісяця. До матеріального забезпечення входитиме придбання продуктів харчування, медикаментів та іншого за домовленістю сторін на вищевказану суму або передача грошових коштів ОСОБА_1 одноразово на початку кожного місяця. При цьому за домовленістю сторін, ОСОБА_2, в разі необхідності зобов'язується надавати також і послуги нематеріального характеру, такі як: прибирання квартири не рідше 2-х разів на місяць, прання речей не рідше одного разу на місяць, приготування їжі щотижня та виконувати інші послуги нематеріального характеру за домовленістю сторін.

Згідно п.5 договору довічного утримання вищезазначена квартира залишається у користуванні ОСОБА_1 довічно, безкоштовно.

Факт укладання, підписання даного договору та передачі до підписання договору відповідачем позивачу суми 24150 грн. сторонами не заперечувався.

У якості доказів належного виконання своїх обов'язків за договором довічного утримання (догляду) відповідач надав до суду повідомлення про поштовий переказ грошових коштів, квитанції та розписки позивача про отримання щомісячної грошової допомоги (а.с. 37-43,45-47,55,93).

Під час розгляду справи позивач надала до суду письмову заяву (а.с.61), згідно якої заперечувала справжність свого підпису на розписках про отримання від відповідача грошової допомоги, після чого представником відповідача було подано до суду заяву про призначення почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання про справжність підпису позивачки на відповідних розписках про отримання останньої грошових коштів від відповідача

В подальшому позивач надала до суду письмову заяву (а.с.131) згідно якої визнала справжність власного підпису на вищезазначених розписках, але ж зауважила, що ставила підписи там, де цього вимагав відповідач.

У якості доказів належного виконання своїх обов'язків за договором довічного утримання (догляду) відповідач надав до суду накладну про придбання сан.технічних приладів на суму 800,89грн. (а.с.48), товарний чек про придбання газового колонки на суму 1460,00 грн. (а.с.48),накладну та квитанцію про придбання сан.технічних приладів на суму 1292,80грн. (а.с.49),рахунок-замовлення на виготовлення огорожі на могилу родичів позивача на суму 1632, грн. (а.с.50), квитанцію при придбання могильних табличок на суму 280,00грн. (а.с.44).

Доказом бажання з боку відповідача виконувати умови договору свідчить також факт придбання відповідачем позивачці мобільного телефону, що не заперечувалось стороною позивача.

Суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 щодо виконання або не виконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання, оскільки ці обставини їм відомі лише зі слів позивача, вони особисто не були свідками жодного звернення позивачки до відповідача за наданням будь-якої допомоги або послуги нематеріального характеру та відмови відповідачем у наданні такої допомоги або послуги. Допитані під час слухання справи свідки підтвердили факт, що протягом дії договору у квартирі, де мешкає позивачка були замінені вхідні двері, встановлено газову колонку, придбані нові сан.технічні прилади та труби.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 підтвердила факт придбання позивачу продуктів харчування, надання дрібних побутових послуг, в тому числі пранні особистих, речей у разі виявлення позивачем такого бажання, а також факт того, що позивач не зверталась до відповідача з проханням готувати їжу, оскільки, весь час дії договору готувала їжу собі сама, мабуть із міркувань безпеки. Також свідок підтвердила факт надання позивачу відповідачем допомоги у вигляді виклику та сплати послуг реанімабіля «Евіва» у день, коли у позивач раптово погано себе почувала, а також у наступні дні при транспортуванні до поліклінічній лікарні, придбанні ліків.

Ніяких відомостей про стан здоров'я позивачки, наявності у неї будь-яких захворювань, в т.ч. хронічних сторони до суду не надали.

Під час розгляду справи позивач надавала до суду письмові заяви, в яких зазначала, що причиною звернення до суду стала пропозиція відповідача вивезти ії на тимчасове проживання до Російської Федерації (а.с. 28), а також втрату довіри до відповідача з моменту коли вона довідалась, що відповідач на підставі договору довічного утримання переоформив на своє ім'я право власності на квартиру (а.с. 131).

Як вбачається із розписки, підписаною сторонами (а.с. 28) відповідач не намагався вивезти позивачку до РФ, а лише зробив таку пропозицію, на випадок початку у м.Харкові бойових дій, отже суд не може сприймати таку поведінку відповідача як доказ його недобросовісності щодо виконання обов'язків за договором довічного утримання.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача у разів невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Із вказаної норми закону вбачається, що не може бути підставою для розірвання договору довічного утримання втрата довіри відчужувача до набувача, на що, як на підставу для задоволення позову посилається позивачка. Крім того, відповідно до ст.748, ст.334 ЦК України, момент виникнення права власності у набувача на майно, яке передане за договором довічного утримання пов'язаний із нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією договору, є особливістю даного виду договору, встановленою законом, та не може свідчити про недобросовісність відповідача.

При цьому слід також враховувати вік позивачки, яка має значні особливості свого характеру і відношення до оточуючих її людей, що також не заперечували в судовому засіданні свідки.

Таким чином, посилання представника позивачки на втрату довіри, не є підставою для розірвання договору довічного утримання.

Посилання представника позивача на те, що деякі виплати за договором здійснювались з пропущенням строку встановленим договором не можуть свідчити про істотне порушення відповідачем умов договору, оскільки останній регулярно надавав матеріальну допомогу позивачу у обсязі, що перевищує його розмір, встановлений п.4 договору про довічне утримання.

Позивач не надала суду доказів не виконання відповідачем або відмови у виконанні послуг нематеріального характеру, які він, відповідно до умов договору, повинен надавати позивачу у разі необхідності, тобто у разі звернення позивача, виявлення позивачем такого побажання.

На підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка не надала жодного доказу невиконання чи неналежного виконання договору довічного утримання, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Безпірних доказів, які б спростовували факт того, що ОСОБА_2 виконував умови договору та в теперішній час виконує їх в мірі, якій приймає це ОСОБА_1, позивач суду не надала, не встановлено такого і судом.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 744, 755 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання (догляду) від 02 березня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 02.03.2012 р. - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про повернення у її власність квартири АДРЕСА_1, переданій ОСОБА_2, згідно із договором довічного утримання ( догляду) від 02.03.2012 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги.

Суддя -