Справа № 357/6396/15-ц Головуючий у І інстанції Буцмак Ю. Є.
Провадження № 22-ц/780/6930/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.12.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ПАТ «Креді ОСОБА_2» звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 14 липня 2008 року між банком і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір (із послідуючими змінами та доповненнями від 25 травня 2009 року), згідно якого банк надав відповідачу кредит для будівництва житлового будинку в розмірі 50000 доларів США терміном до 24 листопада 2021 року із розрахунку 15 % річних, а позичальник зобовязався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Поручителями позичальника за кредитним договором є відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які за договорами поруки від 14 липня 2008 року (з додатковими угодами від 25 травня 2009 року) зобовязалися відповідати перед банком за виконання позичальником зобовязань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_3 мав повертати кредит та проценти щомісячними платежами в загальному розмірі 686,56 доларів США, однак не виконує цих обовязків має прострочену заборгованість, яка станом на 16 лютого 2015 року становить 1195,50 доларів США за тілом кредиту і 500,49 доларів США за процентами. Вимоги банку про повне дострокове повернення кредиту у зв'язку із невиконанням зобов'язань за договором, направлені відповідачам 30 грудня 2014 року та 19 лютого 2015 року, залишені ними без задоволення.

Посилаючись на ч.2 ст.1050 ЦК України та умови кредитного договору, який передбачає право банку у випадку прострочення платежів вимагати дострокового повернення кредиту, після уточнення вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 37184,41 доларів США. та судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із позичальника ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» борг за кредитним договором в розмірі 37184,41 долар США та судовий збір в розмірі 3654 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, ПАТ «Креді ОСОБА_2» подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов банку задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до помилкового висновку про припинення поруки у зв'язку із пропуском банком шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителів. Крім того, стягуючи заборгованість лише із позичальника, суд застосував курс долара до гривні станом на 2 жовтня 2015 року, тобто на час ухвалення рішення, а не на час розрахунку - 16 лютого 2015 року.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Креді ОСОБА_2» подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та ухвалити нове.

Представник відповідачів в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 липня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді ОСОБА_2» (т.1 а.с.43) і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір із змінами і доповненнями від 25 травня 2009 року, згідно якого ОСОБА_3 отримав креди для будівництва будинку в розмірі 50000 доларів США строком до 24 листопада 2021 року із розрахунку 15 % річних (т.1 а.с.4-12).

Повернення кредиту згідно п.1.1 кредитного договору передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом в розмірі 686,56 доларів США відповідно до графіку платежів, вказаних в додатку № 1 до договору (т.1 а.с.11-12). Згідно п.3.2.5-3.2.6 кредитного договору у випадку прострочення платежів банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі.

Поручителями позичальника ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором є співвідповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на підставі окремо укладених договорів поруки від 14 липня 2008 року (з наступними додатковими угодами від 25 травня 2009 року).

Також, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_3 не виконує обовязків по поверненню кредиту, покладених на нього кредитним договором, в результаті чого станом на на 16 лютого 2015 року свін має прострочену заборгованість за кредитом, яка включає 1195,50 доларів США за тілом кредиту і 500,49 доларів США за процентами, що стверджується розрахунком заборгованості (т.1 а.с.3). Письмові вимоги банку про необхідність погашення заборгованості та наслідки її невиконання у вигляді дострокового стягнення кредиту, направлені відповідачам 30 грудня 2014 року та 19 лютого 2015 року, залишені останніми без задоволення (т. а.с.17-22).

Вирішуючи спір, суд прийшов до висновків, що позичальник ОСОБА_3 не виконує обумовлених кредитним договором обовязків по внесенню щомісячних платежів на погашення кредиту і має прострочену заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав позивача як кредитора і необхідність їх захисту шляхом дострокового повернення боргу за кредитним договором.

Такі висновки є правильними.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду про те, що права банку підлягають захисту шляхом стягнення боргу лише із позичальника.

Відмовляючи у солідарному стягненні боргу із позичальника і поручителів як солідарних боржників, суд виходив із того, що зобов'язання поручителів за договорами поруки припинилося, поскільки банк не пред'явив до них вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, застосування права на повернення кредиту достроково. При цьому суд виходив з того, що в наданому банком розрахунку заборгованості період розрахунку вказаний із 26 вересня 2014 року, а позов до суду пред'явлений лише 16 квітня 2015 року.

Такі висновки суду є хибними, поскільки суд невірно визначив строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором, а період розрахунку пені, вказаний у розрахунку боргу, взагалі не є строком виконання основного зобров'язання і не пов'язаний із ним, як помилково вважав суд.

Відмовляючи у задоволенні позову у відношенні поручителів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у зв'язку із пропуском банком строку звернення з позовом до поручителів, суд не звернув уваги на те, що строк виконання основного зобовязання і остаточного повернення кредитних коштів встановлений кредитним договором до 24 листопада 2021 року.

Однак у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України і п.п.3.2.5-3.2.6 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши 30 грудня 2014 року та 19 лютого 2015 року вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів у встановлений договором строк, тобто на протязі 30 днів.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов договору змінив строк виконання основного зобовязання і був зобовязаний предявити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, що і зробив, предявивши позов до суду 6 травня 2015 року, що стверджується датою реєстрації позовної заяви банку.

Така ж правова позиція про те, що у разі зміни кредитором на підставі ч.1 ст.1051 ЦК України строку виконання основного зобовязання шляхом дострокового повернення коштів, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати, викладена в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-190цс14 та від 6 липня 2015 року № 6-616цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

За таких обставин судом першої інстанції у справі, яка переглядається, неправильно застосовано зазначені правові норми, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «Креді ОСОБА_2» підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, укладеного 14 липня 2008 року між банком і ОСОБА_3 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2009 року), банк надав позичальнику кредит для будівництва будинку в розмірі 50000 доларів США строком до 24 листопада 2021 року із розрахунку 15 % річних, який позичальник зобовязався повернути та сплатити відсотки за його користування.

Поскільки в результаті невиконання позичальником ОСОБА_3 своїх обовязків по поверненню кредиту, покладених на нього кредитним договором від 14 липня 2008 року шляхом внесення щомісячних платежів, у нього виникла прострочена заборгованість і банк скористався правом на дострокове повернення кредитних коштів, то суд відповідно до вимог закону (ч.2 ст.1050 ЦК) та умов кредитного договору (п.3.2.5-3.2.6) достроково стягує солідарно із ОСОБА_3 як позичальника і ОСОБА_4, ОСОБА_5 як поручителів на користь банку борг за кредитним договором, який станом на 16 лютого 2015 року становить 37117,26 доларів США та 1793,82 грн. пені.

При цьому колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст.554 ЦК України солідарну відповідальність перед кредитором несуть лише особи, які спільно дали поруку, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами поруки. Отже, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

У даній справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів стягує борг солідарно із ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а також солідарно із ОСОБА_3 і ОСОБА_5 (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справах: № 6-255цс15 від 24 червня 2015 року, № 6-745цс15 від 1 липня 2015 року, №6-1348цс15 від 30 вересня 2015 року).

Суд стягує борг за тілом кредиту і проценти в доларах США, з огляду на те, що кредит надавався відповідачу в іноземній валюті, а банк мав ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями (правова позиція Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15).

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» задоволити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Стягнути солідарно із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає вул.Дружби 36 с.Шкарівка Білоцерківського району Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає вул.Дружби 36 с.Шкарівка Білоцерківського району Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2»борг за кредитним договором в розмірі 37117,26 доларів США, з яких тіло кредиту 36269,19 доларів США, проценти 848,07 доларів США, та пеню в розмірі 1793,82 грн.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає вул.Дружби 36 с.Шкарівка Білоцерківського району Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає вул.Дружби 36 с.Шкарівка Білоцерківського району Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2»борг за кредитним договором в розмірі 37117,26 доларів США, з яких тіло кредиту 36269,19 доларів США, проценти 848,07 доларів США, та пеню в розмірі 1793,82 грн.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 судовий збірв розмірі 2557 гривень 80 коп. з кожного на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: