Провадження № 2/638/7490/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Шишкін О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про стягнення безпідставно набутих коштів, інфляційні втрати та моральну шкоду,

ВСТАНОВИВ

Позивач, ОСОБА_1, зверувся до суду із цивільним позовом до відповідача, яким просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 650 грн. 94 коп., інфляційні втрати в розмірі 517 грн. 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

Позивачем не було чітко визначено вид судочинства, в порядку якого подано позовну заяву, однак за її змістом вбачається, що малось на увазі цивільне судочинство. Позов зареєстровано судом 11.12.2015 року як цивільний позов майнового зарактеру, отримано суддею 16.12.2015 року.

Суддя, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що в прийнятті цивільного позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Кожна особа, відповідно до ч.1 ст.3, п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такі звернення розглядаються в порядку цивільного судочинства крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас, статтею 3 КАС України визначено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин.

Публічно-правові відносини - це відносини між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень і фізичними та юридичними особами.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Як вбачається з норм п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із субєктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною другою статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Виходячи з вищезазначених критеріїв, можна виокремити категорію справ, розгляд яких відповідно до статей 1, 4, 17 КАС України має здійснюватись у порядку адміністративного судочинства, а саме, спори осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у яких такий суб'єкт своїми владними рішеннями чи діями зобов'язує цих осіб вчиняти певні дії, утримуватись від вчинення певних дій, нести відповідальність, ухиляється від виконання покладених на нього функцій.

Оскільки відповідач наділений такими функціями та позовні вимоги випливають саме з такої діяльності відповідача, заявлені позивачем вимоги носять публічно-правовий характер.

Статтею 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заяву не підлягає розглядати в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, зважаючи на вказане, суддя доходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобовязання вчинити певні дії необхідно повернути позивачу, розяснивши його право на звернення до суду із адміністративним позовом.

Керуючись ст. ст. 109, 121, 122 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В прийнятті заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про стягнення безпідставно набутих коштів, інфляційні втрати та моральну шкоду - відмовити.

Відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Позовну заяву - повернути позивачу після набрання ухвалою законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом п'яти днів з моменту отримання її копії.

Суддя: О.В. Шишкін