АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 672/783/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1723/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Карпусь С.А.

суддів: Федорової Н.О., Матковської Л.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: представників позивачів ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 на рішення Городоцького районного суду від 28 липня 2015 року за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників розгляду, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі ПАТ «НАСК «Оранта»), ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначали, що 06.05.2014 року ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом р/н НОМЕР_6 допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Внаслідок зіткнення транспортних засобів, водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 та його пасажир

______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сакенов Ю.К. Провадження № 22-ц/792/1723/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 30, 34

ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження. 20 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування і таке повинно було бути виплачено страховиком не пізніше 17.09.2014 року. Проте страховик виплатив позивачам страхове відшкодування за шкоду заподіяну майну в сумі 31 472,17 грн. лише 18.03.2015 року, тобто з порушенням передбаченого договором строку, тому зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми. Крім того, діями відповідачів їм завдана моральна шкода, яка в силу положень ст. 23 ЦК України підлягає відшкодуванню. У зв'язку з чим просили стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_4 3% річних в сумі 468,06 грн. та 15 140,81 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення страхової виплати; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 510 грн. франшизи та 6 тис. грн. моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 3 тис. грн.. моральної шкоди та на користь ОСОБА_7 2 тис. грн. моральної шкоди.

Рішенням Городоцького районного суду від 28 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта», м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, , на користь ОСОБА_4 3% річних в сумі 468,06 грн. та 15140,81 грн. суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання. Стягнуто з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 510 грн. франшизи та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої дочки - ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7, вважають рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_7 та на користь ОСОБА_4 незаконним та просять в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5 тис. грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 3 тис. грн. моральної шкоди та на корись ОСОБА_7 2 тис. грн. моральної шкоди. Вони посилаються на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність його висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд помилково керувався положеннями п. 16 постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року та не врахував той факт, що у них ( ОСОБА_4 та ОСОБА_7.) не було підстав для звернення з позовом до страховика про стягнення шкоди, пов'язаної з лікуванням, оскільки їх лікування у Чемеровецькій районній лікарні відбувалось за державний рахунок. Звідси відповідно за змістом ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у них не було підстав звертатися до Страховика про відшкодування моральної шкоди. Не пред'явлення вимог до страховика є лише підставою для відмови у позові у відповідному розмірі, який повинна сплатити страхова компанія. За протиправну поведінку ОСОБА_2 страховик не відшкодовує моральну шкоду. ОСОБА_4 вважає, що оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 42 847,30 грн., ним обґрунтовано заявлено розмір морального відшкодування, що становить 11 % від суми збитку, проте судом стягнуто лише 2,3 % від суми збитку, що не відповідає засадам розумності та справедливості.

В своєму запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив відхилити апеляційну скаргу.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представник публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, про що свідчать поштові повідомлення. В судовому засіданні приймали участь їх представники.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 06 травня 2015 року ОСОБА_2 рухаючись транспортним засобом ВАЗ 2109, р/н А НОМЕР_3 в напрямку с. Почапинці Чемеровецького району на автодорозі сполученням Кам'янець-Подільський-Білогір'я, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21099, р/н НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого автомобіль належний ОСОБА_4 отримав механічні пошкодження. Під час цієї ДТП постраждали водій автомобіля ОСОБА_5 та пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_7, які отримали тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Постановою Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08.07.2014р. винуватцем даної ДТП було визнано ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в HACK «Оранта» 9 квітня 2014 року поліс АС/7843489 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та або майну потерпілого.

Постановою від 26 травня 2014 року закрито щодо нього кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в його діях кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 отримали легкі тілесні ушкодження.

На виконання умов зазначеного Договору та вимог Закону України від 01.07.2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було письмово повідомлено Страховика у термін, передбачений Договором, та надано пошкоджений автомобіль НОМЕР_5 для складання акту огляду та визначення розміру збитку, в також документи, які вимагав страховик відповідно до ст.35 Закону.

Згідно Страхового акту №ОЦВ-14-4399/1 від 22.08.2014р. сума страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль складає 31472,17 грн.. Заява про страхове відшкодування Страховиком отримана 20.06.2014р., страхове відшкодування відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону повинно бути виплачене не пізніше 17.09.2014р., проте страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль в сумі 31472,17 грн. виплачене ОСОБА_4 лише 18.03.2015р., що підтверджується квитанцією на видачу готівки. Таким чином період прострочення здійснення страхового відшкодування становить 181 день (з 17.09.2014р. по 17.03.2015р.).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Пунктом 3 ч.1 ст.20 ЗУ «Про страхування» визначено, що при настанні страхового випадку страховик повинен здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.21 Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведених вимог закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 3% річних в сумі 468 грн. 06 коп. за період з 17.09.2014 року по 17.03.2015 року (31472,17х3% х 181 день :365:100) та за весь час прострочення виконання зобов'язання на підставі індексів інфляції 15140 грн. 81 коп. боргу від інфляційних втрат.

Договором страхування АС/7843489 передбачена франшиза в сумі 510 грн., тому у відповідності з вимогами п. 36.6 ст. 36 Закону від 01.07.2004 року, №1961-IV франшизу в сумі 510 грн. суд обгрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4.

Рішення суду в цій частині апелянтами не оскаржується.

Як вбачається зі змісту страхового полісу та змісту Закону від 01.07.2004 року, №1961-IV страховик не відшкодовує моральну шкоду заподіяну пошкодженням майна і неправомірної поведінки заподіювача шкоди щодо близьких родичів потерпілого.

Внаслідок дій ОСОБА_2 потерпілий ОСОБА_4 переніс моральні страждання через пошкодження належного йому транспортного засобу та протиправної поведінки щодо свого сина, який перебував за кермом цього транспортного засобу в момент ДТП. Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з підстав передбачених ст. 23 ЦК України ОСОБА_2 повинен відшкодувати ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.. Такий розмір судом визначено виходячи з засад розумності та справедливості та з урахуванням обставин неправомірної поведінки самого заподіювача шкоди ОСОБА_2. В апеляційній скарзі не наведено обставин, що давали підстави для збільшення цього розміру.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6, діючої в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що правові підстави длдя відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 на їх користь відсутні.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає закону.

Згідно ст. 6 Закону від 01.07.2004 року №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

В силу п. 22.1. ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Згідно ст. 26 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

9 квітня 2014 року ОСОБА_2 як власник автомобіля ВАЗ 2109 уклав з НАСК «Оранта» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АС/ 7843489З, тобто він застрахував свою цивільно-правову відповідальність за заподіяння шкоди життю і здоров'ю та майну внаслідок страхового випадку.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження внаслідок ДТП у зв'язку з чим перенесли моральні страждання.

Згідно виписних епікризів з історії хвороб ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Чемеровецької ЦРЛ з 6 по 7 травня 2014 року, а ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в цьому ж відділенні з 6 по 8 травня 2014 року.

В силу наведеного Закону на страховика покладено обов'язок відшкодувати потерпілим від ДТП майнову та моральну шкоду.

Проте потерпілі не звертались до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування за заподіяну їм майнову та моральну шкоду.

В матеріалах справи є лише заява ОСОБА_4 до страховика про страхове відшкодування внаслідок пошкодження належного йому автомобіля ВАЗ 210994-20 і страховий акт про суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу (а.с. 4,5).

Оскільки позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не надали суду відомості про розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, тому суд був позбавлений можливості визначити розмір моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з страховика в силу ст. 26-1 Закону.

Таким чином, оскільки потерпілі до страховика за відшкодуванням моральної шкоди не звертались, ОСОБА_2, посилаючись на те що він застрахував свою відповідальність за шкоду внаслідок ДТП, не погодився на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому суд з урахуванням роз'яснень Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.16 Постанови №4 від 01.03.2013 року, обгрунтовано відмовив у цій частині позову.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цим Законом не визначено відсоток ліміту відповідальності за моральну шкоду, що має відшкодувати страхова компанія, тому не можна погодитись з доводами апеляційної скарги, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивачів сума морального відшкодування, що перевищує визначений Законом розмір. Законодавець в даному випадку пов'язав розмір морального відшкодування в залежності від суми страхової виплати за шкоду заподіяну здоров'ю (ст. 23 цього Закону).

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 відхилити. Рішення Городоцького районного суду від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь