22.09.2015 ЄУН № 337/2979/15-ц
Провадження № 2/337/1307/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

при секретарі Гальцевій К.В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

В С Т А Н О В И В:

04.06.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просили визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частках, по 1/2 кожному, на модуль для заправки автомобілів зрідженим газом моделі «Шельф…LGP» ТУ У 29.1-6:2009, випуску серпня 2012 року, заводський номер № 321, розташований за адресою м. Запоріжжя вул..Чубанова-3в; витребувати зазначений модуль із чужого незаконного володіння гр.-м ОСОБА_3 та передати його ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як його власникам; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суму доходу, який він одержав за весь час незаконного володіння модулем для заправки автомобілів зрідженим газом, а саме із 08.02.2013 року по 30.05.2015 року; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму вартості зрідженого газу, який залишався у модулі для заправки автомобілів зрідженим газом, станом на 20.10.2012 року в кількості 200 літрів і був реалізований в лютому 2013 року, а саме 20624,31 грн; та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 19.06.2015 року відкрито провадження по справі.

14.09.2015 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просять визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на модуль для заправки автомобілів зрідженим газом моделі «Шельф…LGP» ТУ У 29.1-6:2009, випуску серпня 2012 року, заводський номер № 321, розташований за адресою м. Запоріжжя вул..Чубанова-3в; витребувати зазначений модуль із чужого незаконного володіння гр.-м ОСОБА_3М шляхом зобовязання останнього передати його ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у спільну сумісну власність; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в солідарному порядку суму доходу, який він одержав за весь час незаконного володіння модулем для заправки автомобілів зрідженим газом, а саме із 08.02.2013 року по 30.05.2015 року; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму вартості зрідженого газу, який залишався у модулі для заправки автомобілів зрідженим газом, станом на 20.10.2012 року в кількості 200 літрів і був реалізований в лютому 2013 року, а саме 20624,31 грн; та стягнути з відповідача судові витрати.

21.09.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просить визнати недійсним правочин (усний договір), вчинений у серпні 2012 року ( без визначеної дати) ОСОБА_1, як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, щодо купівлі-продажу 1/2 модуля для заправки автомобілів зрідженим газом моделі «Шельф…LGP» ТУ У 29.1-6:2009, випуску серпня 2012 року, заводський номер № 321, розташований за адресою м. Запоріжжя вул.Чубанова-3в.

Під час судового провадження ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням ( а.с.122-124), в якому просив закрити провадження у справі за № 337/2979/15-ц в частині позовних вимог позивача ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, посилаючись на ті обставини, що він та ОСОБА_1 є фізичними особами-підприємцями, тобто субєктами господарських відносин, а тому його майнові вимоги повинні розглядатися у господарському суді, позовні вимоги ОСОБА_2 просив залишити без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України, про що постановити ухвалу.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини відсутності суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_4 заявлене клопотання підтримав, вважає його законним та обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Представник позивачів ОСОБА_5 проти заявленого клопотання заперечує, просить у задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на ті обставини, що спірне майно належить позивачам на праві власності як фізичним особам, а не як субєктам господарювання, оскільки позивачі підприємницькою діяльністю не займаються, крім того, враховуючи, що ОСОБА_2 взагалі є фізичною особою, як субєкт підприємницької діяльності не зареєстрований, а позовні вимоги повязані між собою, окремий їх розгляд неможливий, тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач ОСОБА_2 підтримав думку свого представника.

Позивач ОСОБА_1, до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини відсутності суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає заявлене клопотання необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом .

Відповідно до п.п. 3, 14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємоповязані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Спір фізичної особи, яка має статус субєкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не повязаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Враховуючи ті обставини що ОСОБА_2 не є субєктом господарювання, його домовленість з позивачем ОСОБА_1 щодо придбання та використання спірного майна є домовленість з його боку як фізичної особи, спір про власність газового модулю не пов'язаний із спільною господарською діяльність ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідач на час виникнення спірних правовідносин не був зареєстрований як приватний підприємець, позовні вимоги позивачі щодо визнання права спільної сумісної власності, витребування спірного майна та передання у спільну сумісну власність та інші є взаємоповязані, окремих їх розгляд неможливий.

Крім того, залишення позовних вимог без розгляду на підставі п.8 ч.1ст.207 ЦПК України можливе у випадках, коли провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст..ст. 119 та 120 ЦПК України, та не було сплачено судових збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк . Враховуючи, що відповідна ухвала судом не виносилася, позивачам не надавався строк для усунення недоліків, залишення позовних вимог ОСОБА_2 без розгляду, на думку суду, є неможливим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.15, 121, 205-207 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 та залишення позовних вимог, заявлених ОСОБА_2 без розгляду - відмовити.

Суддя: Л.Г. Салтан