У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів», третя особа: виконуючий обов'язки начальника Державного підприємства «Чоразморшлях» ОСОБА_6 про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та відшкодуванню моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та касаційною скаргою Державного підприємства «Чорноморське - Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» на рішення апеляційного суду Одеської області від 6 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила визнати незаконним її звільнення з посади начальника договірно-правової служби Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» за ст. 40 п. 2 КЗпП України, у зв'язку з невідповідністю займаній посаді; скасувати наказ №68/к від 5 травня 2014 року по особистому складу ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» про її звільнення 5 травня 2014 року; визнати недійсним внесений запис до трудової книжки про звільнення з займаної посади за невідповідністю працівника займаній посаді на підставі ст.40 ч.2 КЗпП України; змінити формулювання та дату звільнення, вказавши формулювання звільнення - за власним бажанням, у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України»; стягнути з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку; моральну шкоду у розмірі 25000 грн. .

Позов мотивовано тим, що наказом №68/к від 5 травня 2014 року позивача звільнено із займаної посади з порушеннями чинного законодавства. Висновки про її невідповідність займаній посаді зроблені відповідачем на підставі акту службового розслідування від 5 травня 2014 року безпідставні, а тому наказ №68/к про звільнення має бути скасований, запис до трудової книжки, внесений відповідачем - визнаний недійсним. Внаслідок незаконних дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 25000 грн, а за час вимушеного прогулу має бути стягнуто 70647,48 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_5 з посади начальника договірно-правової служби ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» за ст. 40 п. 2 КЗпП України, у зв'язку з невідповідністю займаній посаді. Скасовано наказ №68/к від 5 травня 2014 року по особистому складу ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» про звільнення позивача 5 травня 2014 року. Визнано недійсним внесений запис до трудової книжки про звільнення з займаної посади за невідповідністю працівника займаній посаді на підставі ст.40 ч.2 КЗпП України. Змінено формулювання та дату звільнення, шляхом зазначення: «Звільнити ОСОБА_5, т.НОМЕР_1 - начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» 13 лютого 2015 року за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України». Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70647,48 грн; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 21509,01 грн; моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 7169,67 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 6 квітня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ДП «Чоразморшлях» задоволено частково. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» на користь позивача належні до виплати їй суми, вихідна допомога - 21 509,01 грн; компенсація за несвоєчасну сплату заробітної плати - 143,21 грн та 79,15 грн; оплата вимушеного прогулу за 6-8 травня 2014 року у сумі 1049,22 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення наказу №74/к від 8 травня 2014 року про зміну підстав і формулювання звільнення позивача, трудові відносини між ДП «Чоразморшлях» та ОСОБА_5 5 травня 2014 року вже були розірвані, відповідного запису у трудову книжку останньої та до особової картки внесено не було. Наказ від 8 травня 2014 року не скасовує наказ від 5 травня 2014 року та не визнає недійсним запис у трудовій книжці про звільнення на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення позивача є незаконним.

Згідно витягу зі звіту за травень 2014 року до Пенсійного фонду України та Міндоходів України, ДП «Чоразморшлях» звітувало до Пенсійного фонду України та державної податкової інспекції про звільнення ОСОБА_5 з підприємства з 8 травня 2014 року за ч.3 ст.38 КЗпП України, що спричинило внесення недостовірних даних у звітність.

Відомості стосовно повідомлення позивача про нараховані суми до виплати в матеріалах справи відсутні. Згідно копії розрахункового листка ОСОБА_5, наданого представником ДП «Чоразморшлях» за травень 2014 року вбачається, що у травні 2014 року крім сум, які були нараховані та сплачені їй при звільненні 5 травня 2014 року на підставі п.2 ст.40 КзпП України, була нарахована вихідна допомога у сумі - 21509,01 грн, компенсація за несвоєчасну сплату заробітної плати - 143,21 грн та 79,15 грн, а також оплата вимушеного прогулу за 6-8 травня 2014 року у сумі - 1049,22 грн. Загальна нарахована сума за травень 2014 року ОСОБА_5 складає - 24739,38 грн., сума до сплати - 20687,39 грн. З нарахованої суми були утримані податки та перерахована сума позивачу 13 червня 2014 року платіжним дорученням № 433. Разом з тим, на її картковий банківський рахунок вказана сума 13 червня 2014 року від ДП «Чоразморшлях» не надходила.

За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що ДП «Чоразморшлях» повністю не здійснив виплату всіх сум при звільненні позивача, що є підставою для стягнення на користь останньої середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_5 була звільнена не по п. 2 ст. 40 КЗпП України, а за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, як вона просила у своїй заяві, поданої до підприємства. За таких обставин, у місцевого суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зміни формулювання підстав та дати звільнення. Позивач просила суд не поновити її на роботі, а змінити формулювання та дату звільнення з 5 травня 2014 року на 8 травня 2014 року. Тому виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути лише за цей період. Підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70647,48 грн та вихідної допомоги відсутні.

У травні 2014 року крім сум, які були нараховані та сплачені ОСОБА_5 при її звільненні 5 травня 2014 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, була нарахована вихідна допомога у сумі 21509,01 грн, компенсація за несвоєчасну сплату заробітної плати - 143,21 та 79,15 грн, оплата вимушеного прогулу за 6-8 травня 2014 року у сумі 1049,22 грн. Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що відповідач коштів на рахунок позивача не перераховував, платіжним дорученням, на яке посилається відповідач на рахунок позивача була перерахована сума фізичною особою.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ДП «Чоразморшлях» не виконало свої зобов'язання та не перерахувало позивачу належні до виплати кошти, тому на користь останньої підлягають стягненню нараховані суми, а саме: вихідна допомога - 21 509,01 грн, компенсація за несвоєчасну сплату заробітної плати - 143,21 грн та 79,15 грн та оплата вимушеного прогулу за 6-8 травня 2014 року у сумі - 1 049,22 грн.

Апеляційний суд послався на те, що фактично незаконного звільнення позивача не відбулось, а тому позивачу не могла бути завдана моральна шкода.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом №11/к від 7 лютого 2014 року ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_5 - виконуючу обов'язки начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» з 30 січня 2014 року призначено начальником договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях», з посадовим окладом згідно з штатним розкладом, на підставі погодження Міністерства інфраструктури України від 30 січня 2014 року, за згодою ОСОБА_5

На підставі доповідної записки заступника начальника ДП «Чоразморшлях» з правових питань ОСОБА_7 була призначена службова перевірка щодо виявлених фактів відносно ОСОБА_5

Згідно акту службового розслідування від 5 травня 2014 року, складеного заступником начальника ДП «Чоразморшлях» встановлено, що з 30 січня 2014 року після призначення ОСОБА_5 начальником договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» її донька ОСОБА_8 займаючи посаду юристконсульта 2-ї категорії перебувала у її безпосередньому підпорядкуванні, чим порушено вимоги Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Також актом встановлено, що ОСОБА_8 з 10 квітня 2014 року по 5 травня 2014 року не знаходилась на робочому місці без поважних причин.

Згідно пояснень від 5 травня 2014 року на розпорядження від 5 травня 2014 року, наданих ОСОБА_5 повідомлено, що з 10 квітня 2014 року у зв'язку з непрацездатністю відкрито лікарняний лист про що остання повідомила через засоби зв'язку в приймальню підприємства, а саме ОСОБА_9 З 10 квітня 2014 року по 1 травня 2014 року вона знаходилась на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності, наданими до відділу кадрів підприємства.

5 травня 2014 року позивач приступила до праці та була відсторонена від роботи.

5 травня 2014 року в.о. начальника ДП «Чоразморшлях» на підставі висновків службового розслідування запропоновано звільнити ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за ініціативою адміністрації підприємства на підставі п.2 ст.40 та п.4 ст.40 КЗпП України відповідно.

З метою досудового врегулювання спору позивачу було запропоновано звільнитися на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Вказані заяви необхідно подати до 17.00 год. 5 травня 2014 року.

5 травня 2014 року ОСОБА_5 у зв'язку з не допуском до робочого місця, а також у зв'язку з порушенням законодавства України про оплату праці надала заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України.

Згідно Наказу з особового складу №68/к від 5 травня 2014 року ОСОБА_5 начальник договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» звільнена із займаної посади з 5 травня 2014 року у зв'язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, згідно п.2 ст.40 КЗпП України, про що був внесений запис до трудової книжки ОСОБА_5

5 травня 2014 року в.о. начальника ДП «Чоразморшлях», заступником начальника з правових питань, ведучим юрисконсультом договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» був складений акт про те, що 5 травня 2014 року о 17:20 год начальник договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_5 відмовилась отримувати трудову книжку, копію наказу про звільнення на підставі п.2 ст.40 КЗпП України та ставити будь-які підписи, у тому числі і за отримання остаточного розрахунку.

6 травня 2014 року після прибуття ОСОБА_5 на робоче місце, вона знову була недопущена до робочого місця та повідомлена про своє звільнення із займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, після чого їй було вручено трудову книжку та копія наказу №68/ к від 5 травня 2014 року.

7 травня 2014 року ДП «Чоразморшлях» винесено наказ №74/к «Про зміну наказу №68/к від 5 травня 2014 року в частині формулювання причин та дати звільнення», відповідно до якого наказано вважати ОСОБА_5 - начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» звільненою 8 травня 2014 року за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Відділу кадрів направити на домашню адресу ОСОБА_5 лист з повідомленням про прийняте рішення. Бухгалтерії провести перерахунок грошової компенсації, нарахувати вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України, та нарахувати заробітну плату, за час вимушеного прогулу з 6 травня 2014 року по 8 травня 2014 року. При зверненні ОСОБА_5 відділу кадрів ознайомити її з наказом, та внести зміни до трудової книжки, бухгалтерії виплатити належні платежі не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок, відповідно до ст.116 КЗпП України.

Згідно розрахункового листка ОСОБА_5, у травні 2014 року крім сум, які були нараховані та сплачені ОСОБА_5 при її звільненні 5 травня 2014 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, була нарахована вихідна допомога у сумі 21509,01 грн, компенсація за несвоєчасну сплату заробітної плати - 143,21 та 79,15 грн, оплата вимушеного прогулу за 6-8 травня 2014 року у сумі 1049,22 грн.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Разом з тим, дійшовши висновку, що ДП «Чоразморшлях» не виконало свої зобов'язання та не перерахувало позивачу належні до виплати кошти суд апеляційної інстанції обставин щодо остаточного розрахунку не перевірив та не встановив, не мотивував свої висновки щодо стягнення на користь звільненого працівника виключно нарахованих але не перерахованих сум.

Крім того, апеляційним судом не надано оцінки правомірності дій відповідача щодо винесення наказу від 7 травня 2014 року №74/к «Про зміну наказу №68/к від 5 травня 2014 року в частині формулювання причин та дати звільнення», з урахуванням того, що даний наказ був винесений після фактичного звільнення працівника з видачею трудової книжки та внесення у неї відповідних записів.

Судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки висновкам місцевого суду, що на момент винесення наказу №74/к від 8 травня 2014 року про зміну підстав і формулювання звільнення позивача, трудові відносини між ДП «Чоразморшлях» та ОСОБА_5 5 травня 2014 року вже були розірвані, наказ від 8 травня 2014 року не скасовує наказ від 5 травня 2014 року та не визнає недійсним запису у трудовій книжці про звільнення на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Судом не перевірено доводів позивача щодо порушення її трудових прав та не встановлено в чому саме воно полягає.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та касаційну скаргу Державного підприємства «Чорноморське - Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 6 квітня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська