АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1091/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Зембра Є.Й.
Провадження № 22-ц/789/1083/15 Доповідач - Парандюк Т.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Бахметова В. Х., Ткач О. І.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 та його

представника ОСОБА_2; позивачки ОСОБА_3

та її представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду від 10 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача виступає орган опіки та піклування Кременецької районної державної адміністрації про дозвіл без згоди та супроводу батька виїхати неповнолітній дитині за межі України на тимчасове проживання, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про дозвіл без згоди та супроводу батька виїхати їх неповнолітній дочці ОСОБА_5 за межі України на тимчасове проживання в республіку Італію.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що за час перебування у шлюбі в них з відповідачем народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2010 році вона виїхала на заробітки за кордон в Республіку Італію, де проживає в м. Рим у трьохкімнатній квартирі зі всіма зручностями разом з теперішнім чоловіком, шлюб з яким уклала 19.03.2015 року. Протягом усього часу перебування за кордоном, утримує свою неповнолітню дочку ОСОБА_6, неодноразово під час літніх канікул забирала дочку в Італію з метою її оздоровлення. Крім того, має намір і змогу надати своїй дочці ОСОБА_6 європейську освіту для того, щоб вона в майбутньому зайняла гідне місце в суспільстві, була достойною людиною.

Рішенням Кременецького районного суду від 10 липня 2015 року дозволено без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 виїхати за межі України на тимчасове проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на період легального проживання матері ОСОБА_3 в Республіку Італія місто Рим вулиця Марчелло Солери, 10 блок А квартира 27.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права та визначенням місця проживання їх дочки за кордоном будуть порушенні інтереси самої дитини та його як батька, який буде позбавлений можливості спілкування з нею.

У судовому засіданні апелянт та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим та таким, що не порушить права та інтереси дитини.

Представник органу опіки та піклування Кременецької РДА в судове засідання не зявився і не заперечує про слухання справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка фактично зазначила державу прямування Італію, де отримала довготривалий дозвіл на проживання, а також те, що офіційно зареєстрована в квартирі свого теперішнього чоловіка з яким уклала шлюб, має постійне місце роботи, а тому має можливість належним чином забезпечувати свою дочку усім необхідним для її розвитку.

Однак з таким висновком суду колегія не погоджується.

Нормами ст.ст.1, 3 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання Державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України, відповідно до цього Закону та інших Законів України.

Судом встановлено, що у шлюбі, який був розірваний 14.12.2005 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ИД №005208 від 21.02.2006 року, 01.09.2004 року у сторін народилася дочка ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №159135 від 29.09.2004 року.

03.02.2015 року комісією з питань захисту прав дитини Кременецької районної державної адміністрації визначено місце проживання ОСОБА_6 із матірю ОСОБА_3 за адресою вул.Липова,12/2, м. Кременець, Тернопільської області.

Дана квартира згідно реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам виданого Кременецьким районним бюро технічної інвентаризації 07.12.2001 року та технічного паспорту від 07.12.2001 року, житлова квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №389568 від 20.12.2012 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0531 га, яка розташована по вул. Липова, 12/2 в м.Кременці.

З довідки про склад сімї №2754 від 11.12.2014 року, виданої КП Кременецька оселя вбачається, що по вул. Липова,12/2 в м. Кременці зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - її дочка.

З довідки Кременецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Кременецької районної ради Тернопільської області №279 від 11.12.2014 року та характеристики вбачається, що ОСОБА_6 дійсно навчається в Кременецькій ОСОБА_7 ступенів №1 з 2010 року по даний час.

З копії посвідки на проживання, виданої на імя ОСОБА_3 від 24.12.2013 року виданої ОСОБА_8 вбачається, що вона дійсна до 21.02.2016 року.

З посвідчення особи серії АТ №3587165, виданого 11.10.2012 року відділом реєстрації населення м. Рим вбачається, що ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 ді Лезіна, 35/4, і посвідчення її особи дійсне до 17.06.2023 року, а зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4, Блок А, кв.27 .

З контракту, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, від 01.07.2013 року та квитанції №-95 від 05.04.2014 року вбачається, що ОСОБА_3 прийнята на роботу у якості доглядальниці на необмежений термін, тижневе навантаження якої становить 30 годин з погодинною оплатою праці та страхуванням.

З витягу з реєстру актів шлюбу від 27.04.2015 року вбачається, що позивачка по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_10 Орландо, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5 одружилися 19.03.2015 року в м. Рим.

Згідно заяви ОСОБА_10 Орландо від 24.04.2015 року, останній надає згоду на проживання неповнолітньої ОСОБА_6, доньки його дружини ОСОБА_3, на безстроковий період за їхньою адресою: вул. Марчелло Солери, 10 блок А, кв. 24, місто ОСОБА_8.

Положення ч.ч. 1,2 ст. 155 СК України, відповідно до яких, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Згідно ч.2 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

. Частини 4,5 ст. 19 СК України під час вирішення судом спорів про місце проживання дитини, обовязковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновком № 01-1117/02-3.13 від 03.07.2015 р. комісії з питань захисту прав дитини Кременецької РДА відмовлено у наданні дозволу на виїзд за кордон на тимчасове проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 на період легального проживання її матері ОСОБА_3 в республіці Італія, оскільки при проведені розмови із самою ОСОБА_6 членам комісії пояснила, що хотіла би проживати із матірю, однак назавжди їхати в Італію не бажає,так як в Україні залишаються її дід з бабою, батько та друзі.

В апеляційній інстанції апелянт ОСОБА_1 пояснив, що фактично бувша дружина хоче вивезти їх спільну дочку на постійне місце проживання в Італію і він буде позбавлений можливості спілкування та права приймати участь у її вихованні. Крім того, позивачкою не вказані причини вивезення дочки на довготривалий термін, а також у нього викликають сумніви документи щодо працевлаштування ОСОБА_3 за кордоном, її шлюб з ОСОБА_10 на умовах роздільного майна, відсутність інформації щодо її умов проживання, стан здоровя та відношення її теперішнього чоловіка до їх дочки. Щорічно він давав дозвіл на відвідини дочкою матері в Італії.

Як вбачається з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_3 дійсно фактично ставить питання про визначення місця проживання їх дочки разом з нею в Італії на період її легалізації в цій країні..

Враховуючи те, що суд посилався на норми закону, що регулюють виїзд дитини за кордон із зазначенням держави та відповідного часового проміжку перебування в цій країні, а не визначення місця проживання дитини на період легалізації матері, тому колегія суддів вважає, що ухваленим рішенням суду першої інстанції порушуються права та інтереси як дитини, так і батька, оскільки сама дитини не виявляє бажання на такий тривалий період перебування за кордоном, а також позивачкою не представлено достатніх доказів щодо умов як проживання так і навчання їх дочки в Італії. Вирішуючи питання щодо тимчасового проживання ОСОБА_6 на період легального проживання її матері в Італії, суд порушив норми матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавив батька можливості брати участь у вихованні доньки та можливості спілкування з нею.

Крім того, законом не передбачено вирішення питання про виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання в судовому порядку. Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий) із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.

Згідно ст. 309 ч.1 п. 3 ЦПК України - підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким чином, суд знехтував правами батька і дитини, зашкодивши їхніми правам та інтересами передбаченим законодавством України та Міжнародним правом., а тому рішення першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313- 316, 319, 3234, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду від 10 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача виступає орган опіки та піклування Кременецької районної державної адміністрації про дозвіл без згоди та супроводу батька виїхати неповнолітній дитині за межі України на тимчасове проживання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_11