Єдиний унікальний номер 219/2465/14-ц Номер провадження 22-ц/775/162/2015
Єдиний унікальний номер: 219/2465/14-ц
Номер провадження: 22ц/775/162/2015
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Решетняк І.В.
Доповідач Новосьолова Г.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новосядлої В.М.,

при секретарі Верховській Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2015 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Всеукраїнгський акціонерний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 23,20 гривень Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду, про надані представником відповідача квитанції, що підтверджують виконання кредитних зобовязань свідчать про припинення вказаного зобовязанню в більшості грошової суми, заявленої позивачем на стягнення є таким, що не відповідають дійсності. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором від 28 квітня 2014 року заборгованість складає 17 159,64 грн. та від 28 квітня 2015 року заборгованість складає 17 159,64 грн., тобто зобовязання відповідачів не виконані.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до ч. 5 ст.76 ЦПК України.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено:

05 травня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги наступним.

09 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський ОСОБА_4 банком, у подальшому найменування банку змінено на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №312Б/08-9, за умовами якого, ОСОБА_1 отримав грошові кошти у сумі 15 000 гривень в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, строком по 08 червня 2011 року зі сплатою 24 % річних за користування кредитними коштами.

09 червня 2008 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, до умов якого, ОСОБА_2 солідарно відповідає перед Банком за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобовязань, не вносить платежі у строк, встановлений кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Оскільки боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, тому позивач звернувся до суду про стягнення суми заборгованості, яка станом на 28 квітня 2014 року складає: 17 159,64 гривень з них: заборгованість за кредитом 9443,45 гривень, відсотки за користування кредитом 6 109,74 гривень, плата за пропуск платежів 1 606,45 гривень (а.с.1-3).

09 червня 2008 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №312Б/08-9, за умовами якого, ОСОБА_1 отримав грошові кошти у сумі 15 000 гривень строком по 08 червня 2011 року зі сплатою 24 % річних за користування кредитними коштами (а.с.9-15).

09 червня 2008 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 був укладений договір поруки, до умов якого, ОСОБА_2 солідарно відповідає перед Банком за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором (а.с.17-18).

Згідно графіку погашення заборгованості по кредиту і відсотків до кредитного договору №312Б/08-9 від 09 червня 2008 року ОСОБА_1 зобовязаний був щомісячно сплачувати по 739 гривень (а.с.16).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20 листопада 2014 року №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у банку» згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на період тимчасової адміністрації в ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с.55-56)./

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги правильно виходив з того, що надані представником відповідача квитанції в підтвердження виконання кредитного зобовязання свідчать про припинення вказаного зобовязання в більшості грошової суми, заявленої позивачем для стягнення. Відповідач частково не виконав зобовязання за кредитним договором, та сума заборгованості складає 23,20 гривень, яка підлягає стягненню, а тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 17 136,44 гривень, з яких: прострочений борг в сумі 9443,45 гривень, прострочені відсотки в сумі 6109,74 гривень, комісія за обслуговування кредиту у сумі 1583,25 гривень.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку заборгованості наданому позивачем, відповідачі своєчасно та не в повному обсязі сплачували грошові кошти за кредитним договором за період з 10 червня 2008 року по 11 травня 2010 року, а після 16 липня 2010 року у розрахунку взагалі відсутні дані про сплату грошових коштів, а тому заборгованість за кредитним договором станом на 28 квітня 2014 року складала 17 159,64 гривень (а.с.6-7).

Але, у суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_3 були надані свої розрахунки щодо погашення заборгованості за кредитним договором на підставі квитанції ОСОБА_2 про сплату грошових коштів в рахунок погашення заборгованості у відділеннях банку м.Донецька, м.Києва в період з вересня 2008 року по грудень 2013 року загальну суму 21 383,89 гривень.

Оскільки, відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції діяв згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, де зазначено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представником відповідача для огляду були надані оригінали квитанцій за якими відповідачем ОСОБА_2 проводилось погашення заборгованості за кредитним договором. Було зясовано, що грошові кошти ним сплачувалися у відділеннях банку позивача у м. Донецьку та м. Києва, квитанції мають мокру печатку та підпис працівника банку про отримання грошей.

Апеляційний суд діючи відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України з метою зясування суми заборгованості за кредитним договором пропонував представнику позивача надати розрахунок заборгованості з урахуванням наданих представником відповідача платіжних квитанції банку.

Апеляційний суд був позбавлений можливості встановити суму заборгованості внаслідок того, що у розрахунку заборгованості за кредитним договором позивача після 16 липня 2010 року взагалі відсутні дані про надходження грошових коштів від відповідача, про те представником відповідача надані квитанції банку про сплату грошових коштів з цієї дати по 02 грудня 2013 року.

Але, представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням квитанцій відповідача апеляційному суду не був наданий, самим представником позивача походження зазначених квитанції були поставлені під сумнів, але ним до суду не надані інші докази, які б спростовували доводи відповідачів щодо часткового погашення заборгованості за кредитним договором по цим квитанціям.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону вбачається, що наведені в скарзі доводи не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Таким чином, надані представником позивача розрахунки заборгованості за кредитним договором суттєво відрізняються від розрахунків наданих представником відповідача ОСОБА_5 щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції правильно прийняв як належні і відповідні докази квитанції про погашення заборгованості, оскільки вони є оригіналами, мають мокру печатку та підпис працівника банку.

Представником банком вказані докази про сплату кредиту не були спростовані як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції незважаючи на оголошення перерви судом, для надання банком відповідних розрахунків.

Вказані обставини свідчать про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором заборгованість станом на 28 квітня 2015 року складає 17 159,64 грн., тобто зобовязання відповідачів не виконані є безпідставним.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 28 квітня 2014 року складала у сумі 17 159,64 гривень.

В процесі розгляду справи у суді першої інстанції позивачем позовні вимоги не змінювалися. Позовні вимоги щодо заборгованості станом на 28 квітня 2015 року до відповідачів не предявлялися.

А тому, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, апеляційний суд розглядаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції не може виходити за межі вимог, заявлених позивачем, а саме зясовувати заборгованість за кредитним договором станом на 28 квітня 2015 року, на час подання апеляційної скарги, оскільки це не було предметом розгляду судом першої інстанції.

Наведені в скарзі позивача доводи необґрунтовані й правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: