печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8274/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гладун Х.А.

при секретарі - Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.01.2008р. між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_2 (далі Відповідач - 1) було укладено кредитний договір № 55-08-И/33, з наступними змінами та доповненнями, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 632000 доларів США з кінцевим терміном його повернення 17.01.2028 та з оплатою 13 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання Відповідачем-1 зобов'язань за кредитним договором між банком та Позичальником 18.01.2008 р. було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачу-1 на праві власності. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2010 р., що набрало законної сили, стягнуто з відповідачів солідарно суму заборгованості в розмірі 744098,42 дол. США, що еквівалентна 5868034,54 грн., за кредитним договором. Дане рішення не виконано, заборгованість не погашена. Однак, з боку Відподвіача-1 триває порушення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, в зв'язку з чим станом на 20.01.2015 р. наявна заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12458697,45 грн. Користуючись своїм правом вибору способу судового захисту позивач просить в рахунок погашення заборгованості Відподвача-1 за кредитним договором від 18.01.2008 р. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на зазначене майно за позивачем за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість погашається в частині, пропорційній вартості предмета іпотеки. Крім того, оскільки в квартирі, що є предметом іпотеки, значяться зареєстрованими та в ній проживають відповідачі, які вимоги позивача про добровільне звільнення житлового приміщення у встановлений законом строк не виконали, позивач ставить питання про їх примусове звільнення з спірної квартири.

В судовому засіданні представник позивача доводи позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов у визначений ним спосіб. Додатково зазначив, що так як відподвіач-1 зареєстрований арбітражним керуючим, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на нього не поширюється.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, підтримав подані письмові заперечення в повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити. Зазначив, що на дані спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як Відповідач - 1 кредит отримав на споживчі цілі для придбання квартири для власного проживання задовго до того, як він отримав статус арбітражного керуючого. Доводи позивача, про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на дані правовідносини не поширюється - є хибними, оскільки Відподвіач-1 не є суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», який втратив чинність, в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення Відподвіач-1 не перебуває.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що 18.01.2008р. між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач, та далі Відповідачем - 1 було укладено кредитний договір № 55-08-И/33, з наступними змінами та доповненнями, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 632000 доларів США з кінцевим терміном його повернення 17.01.2028 та з оплатою 13 % річних за користування кредитом. Цільове призначення отриманих кредитних коштів - на придбання квартири АДРЕСА_1.

Згідно умов вказаного договору Відподвіач-1 взяв на себе зобов'язання належним чином використати і повернути кредит в повному обсязі згідно з Графіком погашення кредиту та сплачувати за користування кредитом проценти. За умовами вказаних графіків погашення кредиту та сплата процентів за його користування має помісячний характер.

В забезпечення виконання Відповідачем-1 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та Відповідачем-1 18.01.2008 р. було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачу-1 на праві власності.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2010 р., що набрало законної сили, стягнуто з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 744098,42 дол. США, що еквівалентна 5868034,54 грн.

Дане рішення не виконано, заборгованість не погашена.

Однак, з боку Відподвіача-1 триває порушення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, в зв'язку з чим станом на 20.01.2015 р. наявна заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12458697,45 грн.

Про наявну заборгованість за кредитним договором та усунення порушень вказаного договору в розумінні ст.35 Закону України «Про іпотеку» відповідачі повідомлялися належним чином.

Згідно п. 2 Іпотечного договору, предмет Іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором, а також процентів за користування кредитними ресурсами, а також комісійної винагороди за кредитним договором, неустойки за цим Договором або кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, кодексів, законів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором.

Нормами ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочсння повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про заставу", ч. 6 ст. 3 Закону країни "Про іпотеку" кредитор (іпотекодержатель, заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавцем, заставодавцем) забезпеченого заставою (іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про іпотеку" та ст. 20 Закону України "Про заставу", у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), інотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави).

Відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 тієї ж статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права класності на предмет іпотеки.

Також, згідно п. 8 Іпотечного договору звернення стягнення на заставне майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору.

Пунктом 6.4.8 Іпотечного договору визначено право Банку достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов основного зобов'язання, у тому числі, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення суми Основного зобов'язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.

Пунктом 9.3 Іпотечного договору передбачено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, відповідно до п. 9.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Разом з тим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, норми Закону України «Про іпотеку», зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 73,00 кв.м, жилою площею 45,80 кв.м, у якій зареєстрований та проживає відповідач-1 та відповідач-2, що підтверджується довідками Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві та Київській області від 25.03.2015 та довідкою ф. № 3 КПУЖГ «Липкижитлосервіс» від 03.02.2015 р. № 228.

Разом з тим, судом не встановлено належність на праві власності відповідачу-1 іншого нерухомого майна і такі дані матеріали справи не містять.

Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті має тимчасовий характер та був введений з метою врегулювання питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості (п. 3).

Таким чином, іпотекодержатель набуває можливості реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, на який поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише тоді, коли на законодавчому рівні буде врегульовано питання визначення розміру заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок вартості предмета іпотеки, тобто після втрати ним чинності.

Відмова у задоволенні вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не позбавляє права на повторне звернення з такими вимогами після втрати чинності вказаного Закону.

Доводи представника позивача, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на дані правовідносини так як відподвіач-1 зареєстрований арбітражним керуючим, є хибними, виходячи з наступного.

Згідно ст. 6 вищевказаного закону його дія не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" втратив чинність, в зв'язку з набранням чинності Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII.

Згідно п.п. б) п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» арбітражні керуючі є суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону.

Разом з тим, Відповідач-1 отримав статус арбітражного керуючого згідно Свідоцтва № 1342, виданого на підставі протоколу № 208 від 29.05.2009 р., тобто після укладеного 18.01.2008 р. кредитного договору, за яким Відповідачем-1 отримано кредитні кошти на придбання спірної квартири.

Отже, на Відподвіача-1 поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того, згідно вимог вищевказаного закону його дія також поширюється на майнового поручителя, яким є Відповдіач-2, якщо таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання майнового поручителя.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено споживчий кредит в іноземній валюті не може бути задоволена, оскільки на спірні правовідносини, які склалися між сторонами у справі, розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Така відмова має лише тимчасове правове значення і банк може звернутися із вказаним позовом після закінчення дії мораторію.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 39 Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", ст. ст.11, 16, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 575 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 169, 212, 213, 215, 224-226, 292, 294ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун