Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1641/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.08.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Гайсюка О.В.

суддів - Голованя А.М.

Письменного О.А.

при секретарі - Дімановій Н.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого сарая та металево-шиферної огорожі.

Позивач зазначив, що він є власником 4/25 домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 681 кв. м.

ОСОБА_3 без отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку здійснив самовільне будівництво сараю (літ. «К») та капітальної металево-шиферної огорожі, яка перешкоджає йому (позивачу) та його дружині ОСОБА_5 користуватися гаражем (літ. «З»), який рішенням виконкому Кіровоградської міської ради № 660 від 12.10.1988 р. наданий у користування.

Посилаючись на це, позивач просив зобов'язати відповідача знести сарай та огорожу на земельній ділянці площею 676 кв. м. в АДРЕСА_1.

У листопаді 2014 року позивач подав заяву про зміну предмету позову.

До участі у справі залучено третіх осіб ? Кіровоградську міську раду та Інспекцію державного архітектурно-бідівельного контролю. Позивач в заяві просив зобов'язати відповідача знести самовільно збудовану літню кухню «Н» та капітальну металево-шиферну огорожу на земельній ділянці площею 676 кв. м. в АДРЕСА_1 (а.с.41-42).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2014 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав.

Представники позивача з доводами скарги не погодилися.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.06.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Кіровоградської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4? 4/25, ОСОБА_3?4/25, ОСОБА_6?2/5, ОСОБА_8?7/50, ОСОБА_7 ?7/50.

Загальна площа земельної ділянки на якій розташоване зазначене домоволодіння малоповерхового приватного сектору становить 678, 50 кв.м., в тому числі під будівлями ? 385,8 кв.м. (зокрема під літ «Н»), під загальним двором ? 292,7 кв. м. Зазначена земельна ділянка в натурі не поділена між співвласниками домоволодіння, всі співвласники є користувачами земельної ділянки, яка не приватизована. У домоволодінні є тільки один загальний в? їзд та вхід через фасадну межу, якими користуються всі користувачі земельної ділянки, всі співвласники без перешкод можуть користуватися своїми частками у домоволодінні. Цим рішенням суду позов ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 678, 50 кв. м. залишено без задоволення.

Зазначене рішення набрало законної сили 16.10.2014 року (а.с.57-64, 65-67) і обставини встановлені цим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи (ст.61 ЦПК).

Згідно протоколу та постанови ДАБІ від 12.07.2010 року ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за самовільно побудовану літню кухню «Н» (а.с.39-40).

Згідно постанови від 12.11.2013 р. ОСОБА_3 звільнений від адміністративної відповідальності за самочинне проведення будівництва огорожі (а.с.53).

З пояснень представників позивача в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що металево-шиферної огорожі, яку позивач просив знести на теперішній час фактично не існує.

Задовольняючи вимоги позивача щодо знесення літньої кухні та огорожі, суд першої інстанції помилково вважав доведеним порушення відповідачем прав позивача, хоча і не вказав в чому саме полягає порушення прав позивача (ст.3 ЦПК).

При цьому суд помилково послався на ст.212 Земельного Кодексу, яка регулює повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, адже судом не встановлено факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки розташованої по вул. Дворцовій, 8.

Ця земельна ділянка на законних підставах перебуває у спільному користуванні, як позивача, так і відповідача, що не заперечують сторони і встановлено рішенням суду (а.с.57-67).

У правовій позиції Верховного Суду України викладеній в Постанові від 17.12.2014 року (справа №6-137 цс14) зазначено, що з урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3,15,16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Зважаючи на те, що знесення самочинної забудови є крайнім заходом, колегія суддів запропонувала представникам позивача заявити клопотання про призначення будівельної судової експертизи з метою встановлення того, чи порушені самочинним будівництвом будівельні, санітарні, пожежні та інші правила, які саме перешкоди для позивача чиняться зазначеним самочинним будівництвом, чи можливо усунути ці перешкоди без знесення самочинно збудованих будівель (іншим шляхом ? перебудова, перенесення та таке інше).

Як пояснили представники позивача, причиною того, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 стало те, що ОСОБА_3 в 2013 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про знесення самочинної добудови до квартири, до цього часу претензій щодо самочинного будівництва не було.

Представники позивача відмовилися від проведення експертизи, оскільки вважали її проведення недоцільним, як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції.

Наведене свідчить про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення судом ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову через недоведеність підстав позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: