Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/4946/ 2015 року
Є.У.№335/1782/15-ц Головуючий у 1 інстанції:Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором банківського вкладу, який знаходиться на вкладному рахунку у відповідача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.2014 року уклав з відповідачем договір-заяву банківського вкладу №300131/156341/1-14 „Класік", згідно якого розмістив в банку відповідача строковий вклад в розмірі 150 000 грн., на строк з 26.12.2014 року до 26.01.2015 року, зі сплатою процентів. 27.01.2015 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення банківського вкладу. Однак відповідач повернув лише відсотки за вкладом. Протягом розгляду справи позивачем були уточнені і збільшені позовні вимоги, з урахуванням яких позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за вкладом, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 175 050 грн., 3% річних у розмірі 727,4грн., а також відсотки за користування вкладом за період з 28.01.2015 року по 27.03.2015 року у розмірі 4 092,2 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 000грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнено з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 175050 грн., 3% річних від прострочення суми у розмірі 727,40 грн., відсотки за користування вкладом у розмірі 4092,20 грн.. а всього 179 869 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Скаржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, що приєднане до справи, до апеляційного суду не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. ОСОБА_4 надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку реляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звертався до банку із заявою про повернення банківського вкладу, яка відповідачем залишена без належного реагування, тому наявні всі підстави для стягнення грошових коштів. а також відповідач повинен виплатити проценти по банківському вкладу до дня фактичного повернення вкладнику, 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, доказам, наданим сторонами та правильно оціненим судом, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами ;на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Тобто, посилання АТ « Банк « Фінанси та Кредит» на постанову Національного банку України №758 від 03 грудня 2014 року "Про введення додаткових механімів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» , підпункту 9 пункту 4 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і побідні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Отже, суди прийшли до правильного висновку, про те, що відмова банку у поверненні ОСОБА_4 банківського вкладу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув проценти, встановлені договором, так і визначених ст. 625 ЦК України 3% річних та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення не заслуговують на увагу.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

За умовами пунктів 1 укладених між сторонами договору банківського вкладу строк дії вкладу складав з 26 грудня 2014 року по 26 січня 2015 року .Судом встановлено, що по закінченню строку дії договору 27 січня 2015 року, позивач звернувся до банку із заявою про повернення банківського вкладу, чим засвідчив свій намір припинити дію договору.

У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 26 січня 2015 року. Проте ПАТ Банк «Фінанси і кредт» кошти не повернув на час ухвалення судвого рішення,, чим порушив свої грошові зобов'язання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику,( позивач просив по 27.03.2015 року), а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини п'ятої статті 1061, частини другої статті 625 ЦК України

Така позиція висловлена в ухвалі Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України від 28 січня 2015 (справа № 6-247 цс14).

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: