24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., МартинюкаВ.І., СитнікО.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Павлоградський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зняття особи з реєстраційного обліку,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Павлоградський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зняття особи з реєстраційного обліку.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2008 року вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, тому має право володіння, користування та розпорядження своїм майном. З 28 жовтня 2011 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. 03 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач зареєстрований та проживає у належному їй будинку за вказаною адресою, проте він вже не є членом її родини, між ними склалися неприязні стосунки, вона бажає укласти інший шлюб, а реєстрація та проживання відповідача у належному їй будинку порушує її право власності на спірне майно, тому просила усунути перешкоди у праві користування житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача без надання йому іншого житлового приміщення, зобов'язати Павлоградський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку у будинку АДРЕСА_1.
Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_4 було задоволено. Визнано ОСОБА_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Усунуто перешкоди у праві користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання йому іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
15 травня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд заочного рішення від 19 грудня 2014 року.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року скасовано.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач, як колишній член сімʼї позивача не позбавлений права користування займаним житлом.

Судами встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 вересня 2008 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

З 28 жовтня 2011 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_5, після укладення шлюбу з позивачем, з 15 листопада 2011 року зареєстрований у належному позивачу будинку за адресою:

АДРЕСА_1.

Заочним рішення Павлоградського міськарйонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

16 грудня 2014 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_7 про вселення його у вищевказаний будинок, посилаючись на те, що ОСОБА_7 протиправно позбавляє його права користування житлом, де він є зареєстрований та проживає.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповдіно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що доводи ОСОБА_4 щодо створення ОСОБА_5 перешкод у здійсненні права користування та розпорядження будинком АДРЕСА_1 є необґрунтованими, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Крім того судами встановлено, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 має власне житло.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Павлоградський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зняття особи з реєстраційного обліку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік