АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2348/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Баса О.Г., Матковської Л.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: прокурора - Лапка О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Хмельницька районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

13 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищевказаною заявою. В її обґрунтування зазначила, що 17 жовтня 2002 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. У шлюбі в них народилось двоє дітей - дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

3 грудня 2012 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області шлюб з відповідачем було розірвано.

ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Окрім аліментів, які сплачує невчасно і не в повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Останній не відвідує дітей ні вдома, ні в навчальних закладах, не цікавиться їхнім життям. Будь-яких перешкод у спілкування з ними чи у їх вихованні вона не створює.

А тому, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Рішення вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Логінова С.М. Провадження № 22-ц/792/2348/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 52

На її думку, суд не в повному обсязі з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. У зв'язку з цим, дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання дітей лише у період з 1 червня 2014 року по 1 червня 2015 року. Зокрема, відповідно до довідки-розрахунку про розмір заборгованості станом на 1 серпня 2015 року, виданої районним відділом ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції, вона не отримує аліменти на дітей з 1 червня 2013 року по 1 серпня 2015 року.

Що стосується висновку органу опіки та піклування Хмельницької райдержадміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 № 40/22-2790/15 від 14 вересня 2015 року, то на думку апелянта, він є недостатнім для відмови у задоволенні позову. Даний доказ викликає сумніви, оскільки як пояснив представник органу опіки та піклування у судовому засіданні, при його винесенні їм не було відомо, що у ОСОБА_2 є інша сім'я та дитина, а також і той факт, що останній не може повідомити скільки разів за останні два роки він зустрічався з дітьми.

Не надано належної оцінки і поясненням самого відповідача, який повідомив, що не має стабільного доходу, а лише підзаробляє час від часу і буде виконувати батьківські обов'язки, коли буде мати матеріальну можливість.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Прокурор та відповідач ОСОБА_2 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомленні у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьком малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2011 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 28 січня 2011 року і до повноліття дітей. На виконання даного рішення Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 14 березня 2011 року було видано виконавчий лист № 2-1785/2011 р.

За останній рік, за період з 1 червня 2014 року по 1 червня 2015 року, ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей не сплачував.

Станом на 1 серпня 2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 29933 грн. 54 коп. За період з 28 січня 2011 року по 1 серпня 2015 року ним сплачено аліментів на суму 24195 грн. 66 коп.

Відповідач не цікавиться навчанням та вихованням дітей, не відвідує школу та дитячий садочок, на батьківські збори та дитячі ранки не з'являється.

Вказані обставини підтверджуються даними: копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 (а.с. 7); копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 (а.с. 8); копії виконавчого листа № № 2-1785/2011 р. від 14 березня 2011 року (а.с. 10); довідки про неотримання аліментів № 10674 від 22 червня 2015 року, виданої районним відділом ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції (а.с. 11); довідки-розрахунку про розмір заборгованості станом на 1 серпня 2015 року № 13885 від 18 серпня 2015 року, виданої районним відділом ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції (а.с. 22); довідки Хмельницького навчально-виховного об'єднання № 28 від 20 квітня 2015 року (а.с. 14); психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_8, наданої Хмельницьким дошкільним навчальним закладом № 29 «Ранкова зірка» (а.с. 15).

14 вересня 2015 року органом опіки та піклування Хмельницької районної державної адміністрації було надано висновок за № 40/22-2790/15 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_8 (а.с. 30). Згідно даного висновку ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1. За час проживання на території Олешинської сільської ради характеризується з позитивної сторони, в громадських місцях поводить себе гідно, скарг з приводу його поведінки до сільської ради не надходило. Зі слів ОСОБА_2 він в телефонному режимі цікавиться навчанням, вихованням та здоров'ям дітей у їх матері ОСОБА_3 На засіданні комісії з питань захисту прав дитини останній повідомив, що на даний момент є безробітним, тому не має змоги сплачувати аліменти. Він категорично виступає проти позбавлення його батьківських прав, любить своїх дітей, періодично відвідує їх, приходить на дні народження та свята. Частково сплатив заборгованість по аліментах у сумі 2000 грн.

У ч. 4 ст. 155 СК України зазначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у абз. 2 п. 16 своєї постанови № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави стверджувати, що позбавлення батьківських прав можливе за наявності передбачених законом підстав, однак такий захід суд може застосувати у виняткових випадках, з урахуванням ряду обставин, зокрема за умови доведеності винної поведінки батька в ухилянні від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками.

А тому, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано достатніх доказів, які свідчать про винну поведінку батька в ухилянні від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей та у свідомому нехтуванні своїми обов'язками.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував довідки-розрахунку про розмір заборгованості станом на 1 серпня 2015 року і дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не сплачує аліменти лише за період з 1 червня 2014 року по 1 червня 2015 року, не відповідають матеріалам справи.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом було надано оцінку як довідці про неотримання аліментів за період з 1 червня 2014 року по 1 червня 2015 року № 10674 від 22 червня 2015 року, яку ОСОБА_3 додала до позовної заяви, так і довідці-розрахунку про розмір заборгованості станом на 1 серпня 2015 року № 13885 від 18 серпня 2015 року, яка відображає увесь період сплати аліментів та розмір заборгованості по них.

Доводи апелянта про те, що висновок органу опіки та піклування Хмельницької райдержадміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 № 40/22-2790/15 від 14 вересня 2015 року, який суд взяв до уваги, як доказ, викликає сумнів та є необ'єктивним, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1, 3, ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позбавленні батьківських прав ОСОБА_2, дійшов такого висновку не лише на підставі висновку органу опіки та піклування Хмельницької райдержадміністрації № 40/22-2790/15 від 14 вересня 2015 року, а й на підставі оцінки інших, наявних в матеріалах справи, належних та допустимих доказів у їх сукупності, відобразивши результати їх оцінки у своєму рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки відповідач хоча не докладав необхідних зусиль щодо виконання батьківських обов'язків, проте частково сплачував аліменти, на даний час бажає налагодити стосунки з дітьми, приймати участь у їх вихованні та за можливості у матеріальному забезпеченні.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова