Справа № 344/3345/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1617/2015
Категорія 53
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
Головуючого: Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря: Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта - ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2 та його представника. - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення з публічної служби, - за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом, мотивуючи тим, що протиправними діями та рішенням відповідача йому спричинена шкода, що полягала в позбавленні права на працевлаштування та отримання відповідного грошового забезпечення після звільнення з військової служби. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013 року його поновлено на посаді начальника служби захисту інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 . 24.02.2014 року наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України на виконання рішення суду позивач був поновлений на військовій службі, а з 27.03.2014 року допущений до посади. Згідно довідки відповідача грошове забезпечення за місяць в середньому складає 5500 грн. Просив стягнути з Івано-Франківського обласного комісаріату 1115500 грн. грошового забезпечення за 22 місяці вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.06.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2012 року по 26.03.2014 року внаслідок незаконного звільнення з публічної служби в сумі 86962,97 грн. з урахуванням обов`язкових платежів, що підлягають утриманню згідно чинного законодавства. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи що воно ухвалене з порушенням норм матеріального права представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розмір грошового забезпечення позивача обрахований невірно, а саме в його розрахунок не повинно включатись додаткові винагороди та заохочення, право на одержання яких має військовослужбовець тільки в порядку заохочення. Зокрема п.1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністра Оброни України від 11.06.2008 року, визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. Так, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовим званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства. Тому вважає, що суд зробив неправильний висновок, що позивач має право на додаткові та заохочувальні виплати, які він не отримував під час вимушеного прогулу починаючи з травня 2013 року по березень 2014 року, а саме додаткову щомісячну грошову винагороду, оскільки така виплачується за наказом командира військової частини лише за зразкове виконання військовослужбовцем своїх посадових обов`язків. Таким чином, суд неправомірно стягнув з відповідача щомісячну грошову винагороду в розмірі 12451,17 грн., оскільки ОСОБА_2 не проходив в даний період військову службу та не заохочувався наказом військового комісара.

Також апелянт зазначає, що суд не врахував доводи, що з позивача слід стягнути суми обов`язкових зборів (податків) - збору до Єдиного соціального внеску та військового збору в розмірі 3565 грн.

В зв`язку з наведеним просив рішення міського суду в наведеній частині скасувати та ухвалити нове про зменшення суми стягнутого на користь позивача грошового забезпечення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки-розрахунку, грошове забезпечення майора ОСОБА_2 за весь час вимушеного прогулу за період з 22.05.2012 року по 26.03.2014 року з урахуванням обов`язкових платежів. що підлягають утриманню згідно чинного законодавства становить 86962,97 грн.

Таке рішення суду відповідає встановленим обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 набув права на стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, пов`язаного з незаконним звільненням, з 22.05.2012 року по 26.03.2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення).

Апеляційний суд не бере до уваги заперечення відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, про відсутність підстав для виплати додаткового грошового забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст. 9 вищевказаного закону до складу грошового забезпечення входять зокрема щомісячні додаткові види грошового забезпечення , в тому числі і премія.

Так, з довідки-розрахунку про розмір грошового забезпечення майора ОСОБА_2 виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що щомісячна додаткова грошова винагорода з травня 2013 року по березень 2014 року становила 12451,17 грн.

В довідці враховані всі види грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення 22.05.2012 року по день поновлення 26.03.2014 року в розмірі 86962,97 грн., а тому підстав відмовляти в виплаті щомісячної додаткової грошової винагороди, на яку позивач мав право, в суду не було.

Крім цього представник апелянта підтвердив що додаткова грошова винагорода носить систематичний, а не одноразовий характер, однак питання щодо її виплати вирішує обласний військовий комісар.

Що стосується посилання апелянта про необґрунтованість нарахування позивачу 3565,48 грн., оскільки вказана сума утримуються державою як єдиний соціальний внесок та військовий збір, колегія зазначає наступне.

Так відповідно до ч.8 ст.65 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

В резолютивній частині рішення суду вказано, що сума грошового забезпечення стягується з відповідача з урахування обов`язкових платежів, що підлягають утриманню згідно чинного законодавства України.

Таким чином, відрахування обов`язкових платежів повинно здійснюватись відповідачем в ході виконання рішення суду.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський
Р.Й. Матківський
І.О. Максюта