Номер провадження: 22-ц/785/6607/15
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Сухініна Сергія Вікторовича на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ „Райффайзен БанкАваль" про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року представник ОСОБА_2 адвокат Сухінін С.В. звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ПАТ „Райффайзен БанкАваль" про захист прав споживачів та визнання пунктів 1.4.1.6., п.4.1.1., 4.1.3., 8.3 частини № 2 кредитного договору № 010/2-0-1/07-701 від 28.12.2007 року недійсними. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що 28 грудня 2007 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010/2-0-1/07-701, відповідно до умов якого останній надано споживчий кредит в розмірі 59 200 доларів США, з датою остаточного його повернення до 28 грудня 2022 року включно зі сплатою 13% річних.

Однак, позивач вважає, що окремі пункти кредитного договору № 010/2-0-1/07-701 від 28.12.2007 року, зокрема умови передбачені п. 1.4.1.6., п.4.1.1., 4.1.3., 8.3 частини № 2 кредитного договору підлягають визнанню недійсними, оскільки вони не відповідають вимогам ЦК України, ЗУ „Про захист прав споживачів", ЗУ „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та порушують права позивача, як позивача фінансових послуг.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Сухінін Сергій Вікторович звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 червня 2015 року скасувати, та ухвалити нове, яким вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

- 28.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в подальшому назву було змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 010/2-0-1/07-701 (далі - Договір). Відповідно до ч. № 1 Договору цей Договір складається з 2 частин, які нероздільно пов'язані між собою. Згідно з умовами п. 2-4 ч. № 1 Договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту - 59200, 00 доларів США для придбання нерухомого майна з датою повернення кредиту 28.12.2022 року, процентна ставка за користування кредитом буде використовуватись у розмірі 13 % річних. Повернення кредиту та сплати процентів відбувається щляхом сплати Позичальником Платежів, що зменшуються згідно з графіком погашення до цього договору. Детальний порядок повернення Кредиту та сплати процентів визначений в частині № 2 цього Договору. Крім того, поручителем за даним Договором є ОСОБА_8, предметом іпотеки є місце стоянки НОМЕР_1, загальною площею 12,1 кв.м. та місце стоянки № 145, загальною площею 12,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 5-6);

- розмір річної бази нарахування процентів згідно п. 3 ч. 1 кредитного договору № 010/2-0- 1/07-701 від 28 грудня 2007 року встановлено в розмірі 13% річних;

- в п. 1.4 Договору сторони встановили плату за користування кредитом, зокрема розмір процентів за користування кредитом;

- згідно п. 1.4.1.6. ч. 2 Договору № 010/2-0-1/07-701 від 28 грудня 2007 року передбачено, що Сторони цим підтверджують, що у разі порушення Позичальником своїх зобов'язань, встановлених в пунктах 2.3.8.-2.3.13. ч. 2 цього Договору фіксована процентна ставка підвищується на 2 % (два відсотки) річних, з розрахунку Річної бази нарахування процентів. Підвищення процентної ставки не звільняє Позичальника від виконання вищенаведених пунктів цього Договору. В цьому пункті мається два застереження, в яких зазначається, що Банк має право не вимагати виконання умов п. 1.4.1.6. цього Договору виключно на власний розсуд, а також Сторони розуміють, що підвищення процентної ставки буде здійснено в силу настання вищевказаних умов та не потребує укладення будь-якої додаткової угоди до цього договору чи/та Графіку повернення Кредиту та сплати процентів у новій редакції, та Сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми Кредиту. На вимогу Позичальника Банк може скласти з Позичальником Графік повернення Кредиту та сплати процентів у новій редакції;

- в п. 4.1 Договору сторони встановили умови відповідальності Позичальника. Відповідно до п. 4.1.3. за невиконання зобов'язань, передбачених п.п. 2.3.8.-2.3.13. ч. 2 цього Договору, Банк має право збільшити процентну ставку на 2 % (два відсотки) річних, з розрахунку Річної бази нарахування процентів;

- отже, з правового аналізу вищевикладених пунктів договору вбачається, що підвищення процентної ставки до 15 % річних в односторонньому порядку Банком ставиться в залежність від належного виконання Позичальником своїх зобов'язань, встановлених в пунктах 2.3.8.-2.3.13. ч. 2, які направлені на забезпечення виконання зобов'язань Позичальником;

- пунктом 4.1.1. ч. 2 кредитного договору № 010/2-0-1/07-701 від 28 грудня 2007 року закріплено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплатити процентів за користування кредитними коштами, у визначенні цим Договором строки, Позичальник зобов'язаний сплати Банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору;

- згідно з п. 8.3. ч. 2 кредитного договору № 010/2-0-1/07-701 від 28 грудня 2007 року передбачено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами (дата Договору), включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід'ємну частину цього Договору) і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому Договору в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ПАТ „Райффайзен БанкАваль" про захист прав споживачів, визнання недійсними пуктів 1.4.1.6., п.4.1.1., 4.1.3., 8.3 частини № 2 кредитного договору № 010/2-0-1/07-701 від 28.12.2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що зміст п. 1.4.1.6., п. 4.1.3., та 4.1.1. ч. 2 вказаного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а саме статтям 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 28 грудня 2022 року (пункти 1.4.1, 1.5, 1.6 та 2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 15 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості. ( п. 4 кредитного договору і додаток № 1 до договору - графік погашення). Визнання недійсності пункту 8.3. Договору, яким передбачено, що кредитний договір діє до повного погашення зобов`язання, не може ставитися у залежність з продовженням строку його дії через невиконання зобов'язань, тобто продовження нарахування процентів за користування кредитом та нарахування пені після 28.12.2022 року.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, засновані на законі та є правильними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачена одна із підстав недійсності правочину, а саме, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У відповідності до ч.ч. 1 і 2, п. 5 ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Частиною 5-7 цієї ж статті передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до положень ч. 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з яким встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно ст. 627 ч. 1 ЦК України, сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог даного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.ст. 536 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі.

Суд першої інстанції вірно визначився з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню та правильно зазначив, що у пункті 1.4. Розділу 1 вказаного кредитного договору сторони встановили плату за користування кредитом та визначали і узгодили умови кредитного ризику та порядок зміни процентної ставки відповідно до вимог ч. 1 ст. 651 ЦК України та абз. 4 ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на момент укладання договору.

Також районний суд справедливо виходив з того, що при узгоджені сторонами зазначених умов сторони були вільні у своєму волевиявленні.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечуються, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

За змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що пеня повинна становити не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Частиною № 2 Договору № 010/23-0-1/07-701 (п. 1.4.1.6) передбачено, що лише у разі порушення позичальником своїх зобов'язань, встановлених в пунктах 2.3.8.-2.3.13. ч. 2 цього Договору, фіксована процентна ставка підвищується на 2 % (два відсотки) річних, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Також частиною № 2 Договору № 010/23-0-1/07-701 (п. 1.4.1.4) передбачено, що сплата пені за порушення зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим Договором строки, обчилюється на час виникнення заборгованості. Розмір облікової ставки НБУ на момент укладення Договору, а саме 28.12.2007 року складав 8 %, а подвійна облікова ставка відповідно становила 16 %.

Вірно встановивши обставини справи, надавши їм правильну оцінку, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що підвищення на 2% річних не перевищує непропорційно велику суму компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов'язань за Договором у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а вказаний у договорі розмір подвійної облікової ставки НБУ не перевищує розміру суми компенсації, яку можна вважати несправедливою (понад 50 відсотків вартості продукції).

При цьому, районний суд вірно послався на ст. 551 ч.3 ЦК України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, районний суд дійшов вірного висновку що поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тому зміст п. 8.3. ч. 2 з урахуванням зазначених вище інших пунктів вказаного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Крім того, районний суд зазначив, що посилання представника позивача на постанови Верховного Суду України (зокрема № 6-80цс12, № 6-153цс14, № 6-53цс15) не можуть бути прийнятими до уваги, так як в цих постановах не йдеться про подібні правовідносини з аналогічними фактичними обставинами, які виникли між сторонами по справі.

Доводи апеляційної скарги зведені виключно до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка районним судом на підставі повністю та вірно встановлених обставин у справі.

Апелянтом серед доводів апеляційної скарги не наведено конкретних обставин, які неправильно були б встановлені судом, що вплинуло на правильність остаточного висновку суду або було б підставою для зміни рішення суду.

Судова колегія звертає увагу апелянта, що при укладенні будь-якого договору, кожна із його сторін розраховує на його добросовісне виконання всіма сторонами і у передбачений строк.

Передбачення сторонами у договорі відповідальності на випадок його невиконання або неповного виконання у вигляді підвищення процентів та сплати неустойки само по собі не свідчить про порушення інтересів боржника.

У справі, що переглядається стороною не доведено, а судом першої інстанції не встановлено, що окремі умови частини № 2 кредитного договору № 010/2-0-1/07-701 від 28.12.2007 року ( п. 1.4.1.6., п. 4.1.3., та 4.1.1., 8.3. суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України та іншим актам законодавства.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сухініна Сергія Вікторовича - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О. В. Оверіна

В.П. Фальчук