Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання недійсними та скасування рішень міської ради, державних актів та визнання договорів купівлі-продажу недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1990 року він є користувачем земельної ділянки, площею 900 кв. м, що знаходиться у м. Боярці Київської області, масив Лисенка. Зазначав, що протягом 2008-2009 років він звертався до міської ради із заявами про надання йому у власність зазначеної земельної ділянки, але його заяви залишились не розглянутими у встановленому законом порядку. Разом з тим, частину вказаної земельної ділянки було передану у власність ОСОБА_5, а іншу частину - ОСОБА_6 Вважав, що рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до яких передано у власність спірні земельні ділянки іншим особам, є такими, що прийняті з порушенням земельного законодавства та порушують його права. При цьому зазначав, що відповідачами неправомірно набуто земельну ділянку у власність, тому вони не мали права відчужувати її на користь інших осіб.

Позивач просив суд, з урахуванням уточнених вимог, скасувати рішення Боярської міської ради Київської області про надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження щодо вибору місця розташування земельної ділянки у м. Боярці Київської області, масив Лисенка від 20 серпня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6; скасувати рішення Боярської міської ради Київської області про затвердження матеріалів попереднього погодження щодо вибору місця розташування земельної ділянки від 26 вересня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6; рішення Боярської міської ради Київської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд від 4 червня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6; державний акт на право власності на земельну ділянку в м. Боярка Київської області, масив Лисенка, виданий ОСОБА_5; державний акт на право власності на земельну ділянку в м. Боярка Київської області, масив Лисенка, виданий ОСОБА_6; визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 20 травня 2015 року та 22 листопада 2013 року та скасувати державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що в силу ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України оскаржуваними рішеннями органу влади та оспореними договорами купівлі-продажу земельних ділянок права та законні інтереси позивача не порушені, так як відповідно до норм ЗК України ним не оформлено право власності, чи право користування спірними земельними ділянками, позивач не довів, що користується ними на будь-якій законній підставі.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д.Луспеник