Справа № 481/1165/15-ц
Провадж.№ 2/481/462/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

08.12.2015 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Уманської О.В., при секретарях Кузьміній Н.П., Юхименко Т.М.., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі та пені, повернення земельної ділянки ,

Встановив:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_4 з вказаним позовом, в обґрунтування якого, зазначив, що позивачу по справі на праві приватної власності належить земельні ділянка сільськогосподарського призначення площею 9,6 га, яка розташована на території Баратівької сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 03.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі за яким позивач ОСОБА_3 за актом приймання-передачі передав, а відповідач ОСОБА_4 прийняв вищезазначену земельну ділянку в оренду строком на 49 років. Зазначений договір було зареєстровано належним чином Новобузьким центром реєстрації Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», 13.05.2008 року за № 45. Відповідно до умов договору оренди землі відповідач повинен щорічно, до 01 грудня, сплачувати позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 1000,00 грн. Проте, відповідач систематично порушує умови договору оренди землі, не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, чим порушує законні права позивача по справі на отримання матеріальної вигоди, внаслідок чого ОСОБА_3 позбавлений того, на що розраховував при його укладенні. Тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх прав, вимагати стягнення із відповідача ОСОБА_4 заборгованості по орендній платі та пені, нарахування якої передбачене п.14 Договору оренди землі. Окрім того, позивач просить суд розірвати договір оренди землі від 03.03.2008 року укладений між ним та відповідачем, та зобовязати відповідача повернути йому земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі, позовну заяву підтримав та просив її задовольнити.

При судовому розгляді справи, представник позивача ОСОБА_1, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені в ній вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Вказав, що хоча відповідач ОСОБА_4 з моменту укладення договору оренди землі у 2008 році жодного разу не заплатив позивачу орендної плати, проте позивач предявляє вимогу про стягнення орендної плати та пені за несвоєчасне внесення орендної плати в межах строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Інтереси відповідача в судовому засіданні представляв ОСОБА_2. Відповідач заяв про перенесення розгляду справи до суду не направляв.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову позивача, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що дійсно між сторонами по справі було укладено договір оренди земельної ділянки на 49 років. Однак, пояснив, що укладенню такого договору передували перемовини між позивачем та відповідачем, щодо укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, за результатами яких було укладено попередній договір про наміри, але через законодавчу заборону на вчинення таких угод, між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки. Також зазначив, що орендну плату позивач ОСОБА_3 за оскаржуваним договором оренди землі отримав у повному обсязі однією сумою за всі 49 років, що підтверджується власноручно написаною розпискою позивача про отримання ним 49000,00 грн із розрахунку по 1000,000 грн за кожен рік оренди. За таких умов, вважає, що відповідачем в повній мірі виконувалися положення спірного договору щодо виплати орендної плати, а тому вимоги позивача є необґрунтованими, тому просив в їх задоволенні відмовити. Також зазначив, що позивач по справі вже раніше намагався повернути собі земельну ділянку передану в оренду за договором від 03.03.2008 року шляхом визнання самого договору недійсним, однак тоді він претензій щодо заборгованості по орендній платі до відповідача не мав.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії САМ №044310 від 02.07.2014 року, позивачу ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 9,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, кадастровий номер : :01:000:0333 ( а.с.7, 8, 9).

В силу вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно договору оренди земельної ділянки від 03.03.2008 року, зареєстрованого 13.05.2008 року в Державному реєстрі земель, між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було досягнуто угоди щодо оренди вищезазначеної земельної ділянки, строком на 49 років, яку згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки від « без дати», було передана в користування відповідача ОСОБА_4В.( а.с.10-12).

Відповідно до пунктів 9, 11, 14 вказаного договору відповідач зобовязався сплачувати позивачу орендну плату, яка за один рік складає 1000,00 грн., яка вноситься до 01 грудня кожного року. У разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, сплачується пеня у розмірі 0,02% несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 13 спірного договору, розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря; інших випадках передбачених законом.

Як пояснює представник позивача, відповідач належним чином не виконує умови укладеного з ним договору оренди землі, оскільки за використання належної йому земельної ділянки відповідач взагалі не сплатив орендну плату починаючи з моменту користування землею.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 та 25 цього Закону та умовами договору.

Разом з цим, в судове засідання представником відповідача, на підтвердження виплати орендної плати, були надані копія розписки ( попередній договір про наміри) написана позивачем ОСОБА_3 ( а.с.44), копія розписки позивача ОСОБА_3 про отримання ним 49000,00 грн ( а.с.43) . Однак суд не приймає їх, як доказ сплати відповідачем ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_3 орендної плати за оспорюваним договором оренди, з наступних підстав:

Розписка ( договір про наміри) дійсно підтверджує, що між сторонами йшли перемови з приводу можливості укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка належить позивачу по справі, за що позивач навіть нібито отримав кошти в сумі 14400,00 грн. Однак, дана розписка жодним чином не стосується відносин, які склалися між сторонами у звязку із укладенням договору оренди землі, який належним чином зареєстрований і має на сьогоднішній день юридичну силу, зобовязання по якому повинні виконуватись, саме у відповідності до договору оренди землі від 03.03.2008 року.

Розписка про отримання ОСОБА_3 49000,00 грн, також жодним чином не свідчить про те, що позивач отримав ці кошти саме від відповідача ОСОБА_4, і що саме до відповідача він не має претензій. Крім того не зазначено, коли саме і за які послуги ОСОБА_3 отримав 49000,00 грн. Однак суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що позивач по справі ОСОБА_3 брав у відповідача ОСОБА_4 гроші в борг, на підтвердження чого надав суду розписку ( а.с.45). Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами також існували цивільно-правові відносини з приводу позики, яка також жодним чином не має стосунку до оскаржуваного договору оренди землі, а є окремим самостійним зобовязанням.

Той факт, що відповідач по справі не вносив щорічні платежі по орендній платі за договором оренди від 03.03.2008 року не заперечувався і самим представником позивача по справі. Копіями форм № 1ДФ за 2012-2015 роки, які подавались відповідачем до органів фіскальної служби, підтверджується факт, що нарахування податку на дохід ОСОБА_3 за договором оренди землі не проводилось, сплата такого податку не відбувалась ( а.с.14-27).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з загальним правилом, визначеним ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Але, при цьому, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються земельної ділянки та відповідно до ч.1 ст. 2 Земельного кодексу України є земельними відносинами - при вирішенні питання про розірвання договору оренди землі (дострокового припинення земельних відносин) слід враховувати вимоги Земельного кодексу України щодо дострокового припинення права відповідача користуватись орендованою земельною ділянкою.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Заборгованість відповідача перед позивачем по невиплаті орендної плати за 2012, 2013, 2014 роки складає 3000 гривень 00 коп.

Виплата орендарем орендної плати за договором є його основним обов'язком і невиконання якого є істотним порушенням умов договору, так як орендна плата для орендодавця є його стабільним джерелом доходу і при передачі землі в оренду орендодавець розраховує лише на її виплату.

Таким чином, невиконанням свого зобов'язання відповідачем порушені права та інтереси позивача на отримання доходу у вигляді орендної плати, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Договором оренди земельної ділянки від 03.03. 2008 року передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як стягнення пені.

Так, згідно з п.14 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,02 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

З наданого позивачем розрахунку пеня на момент подачі позову складає 193 гривні 60 копійок.

Відповідно до п. "д" ст.141 Земельного кодексу України з врахуванням висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є саме систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених

статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце систематична несплата орендної плати з боку відповідача, що є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

В силу ст.. 34 Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Отже, вимоги чинного законодавства України передбачають обов'язок орендаря повернути орендовану річ, яке можливо лише у випадку припинення, розірвання або визнання недійсним договору оренди.

Крім цього, ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

В силу вимог ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суд дійшов висновку про припинення орендних відносин між сторонами, шляхом розірвання договору оренди, тому відпали підстави для користування земельною ділянкою відповідачем. Відтак, останній займає земельну ділянку без належних на те підстав, а тому має повернути її власнику.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесенні позивачем у зв'язку з розглядом справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 88, 214; 215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі та пені, повернення земельної ділянки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3193 ( три тисячі сто девяносто три) грн 60 коп. в рахунок відшкодування орендної плати та пені за договором оренди від 03.03.2008 року.

Розірвати договір оренди землі площею 9,6 га, укладений 03 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований у Державному реєстрі земель 13.05.2008 року за №45.

Зобовязати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку належну йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ( індексний номер 23722645) площею 9,6 га, кадастровий номер :01:000:0333, розташовану в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 487 ( чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя