Справа № 591/4232/15-ц
Провадження № 2/591/2615/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. У вказаній квартирі крім неї, зареєстрований відповідач її син. У 1990 році відповідач забрав усі свої речі, залишив квартиру та став проживати разом з дружиною у АДРЕСА_1. Після чого, відповідач в спірній квартирі проживати перестав, плату не вносить, тому з підстав визначених ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК України просить суд визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки відповідач без поважних причин більше 6 місяців не проживає у спірному житловому приміщенні.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

Відповідач та його представник позов заперечили та зазначили, що відповідач користується спірним житловим приміщенням. В цьому приміщенні зберігаються його речі та він систематично його відвідує.

3-ї особи позов підтримали та пояснили, що відповідач після одруження у квартирі проживати перестав та не мешкає до цього часу.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази подані сторонами, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до правил ст.ст.71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до абзацу 1 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Судом було встановлено, позивач є наймачем та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває у комунальній власності. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, якій є сином позивача, та онуки позивача 3-ї особи у даній справі. Вказані обставини підтверджуються копією договору та довідкою про склад осіб зареєстрованих у квартирі.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - зазначеною квартирою, з підстави, передбаченої ст.71 ЖК України, а саме: відсутності відповідача у квартирі понад шість місяців.

З урахуванням вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, факт відсутності відповідача повинен бути доведеним позивачем.

В обґрунтування свої вимог позивач послався на пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Однак пояснення даних свідків суд не може взяти до уваги, оскільки дані свідки лише пояснили, що тривалий час не бачать відповідача. Однак не змогли пояснити, чи мешкає відповідач у квартирі та чи маються у ній його речі.

Пояснення свідка ОСОБА_7, на які позивач також посилається в обґрунтування свого позову, суд також не може взяти до уваги, оскільки даний свідок є сестрою відповідача та матірю 3-їх осіб. У даного свідка неприязнені стосунки з відповідачем про що зазначив суду, допитаний у якості свідка її чоловік ОСОБА_8 Окрім того, даний свідок є особою, зацікавленою в результатах даної справи.

З пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 вбачається, що після одруження відповідач, фактично мав два місця проживання, він мешкав як разом зі своєю дружною у Курському мікрорайоні, так й у спірній квартирі. У спірній квартирі відповідач тримав свої речі та мав спальне місце. Відповідач систематично відвідував спірне житлове приміщення та користувався ним. Вони з ним зустрічалися до останнього як у спірній квартирі, так й біля неї та у дворі будинку, де знаходиться належний відповідачу гараж. Також відповідач розказував їм, що мати останнім часом стала створювати йому перешкоду у користуванні квартирою.

Також при вирішенні даної справи суд враховує й те, що позивач створює перешкоди відповідачу у користуванні квартирою про що зазначила у судовому засіданні сама позивач. Яка, надаючи пояснення суду, вказала, що у квартиру вона пускати відповідача не збирається та вона частково викинула речі відповідача, які знаходилися у квартирі.

Наведене у своїй сукупності свідчить на те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження відсутності відповідача за місцем реєстрації та неповажності причин відсутності відповідача понад встановлені строки, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

Керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя