АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Савчук М.В., Половінкіної Н.Ю.

секретар Окармус О.М., Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа Відділ державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2015 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа ВДВС Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

29.10.2014р. державним виконавцем при примусовому виконання виконавчого листа №718/1335/13-ц, виданого 16 липня 2014 року Кіцманським районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 157018,49грн. складено акт опису й арешту майна.

ОСОБА_1 зазначав, що державний виконавець своїми діями порушив його право власності на ряд речей, що були описані, а саме: 2 газові балони, бойлер, камін електричний, бокали для пива ємкістю 0,3л. у кількості 20 штук, бокали для пива ємкістю 0,5л. у кількості 23 штуки, керамічна мийка (в акті умивальник), унітаз, барна стійка, 2 карнизи, тюль 2 штуки по 2м та 5 штук по 3,5м, холодильник "Пепсі", холодильник "Перша броварня", які були особисто ним придбані та передані у користування ОСОБА_3

22-ц/791/1584/2015р. головуючий у 1-й інстанції Мізюк В.М. Категорія 58 доповідач Перепелюк І.Б.

Позивач просив визнати за ним право власності на вищевказане майно та звільнити його з-під арешту.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12.10.2015р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, відмовити в задоволенні позову. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального, процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначає, що надані ОСОБА_1 докази (товарні чеки, накладні) є підставою для проведення оплати за вказаний у них товар, однак доказів, що товар був оплачений, позивач не надав. Також ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що на спірні холодильники відсутні документи, що підтверджують їх придбання позивачем. Посилаючись на недоведеність позовних вимог просив відмовити в задоволені позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити, з наступних підстав.

Встановлено, що 29.10.2014р. державним виконавцем при примусовому виконання виконавчого листа №718/1335/13-ц, виданого 16 липня 2014 року Кіцманським районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 157018,49грн. складено акт опису й арешту майна та встановлено обмеження на його відчуження.

Зокрема в акті значиться наступне майно : стіл комп»ютерний, електрична вага, 2 газові балони, камін електричний, бойлер, бокали для пива ємкістю 0,3л у кількості 20 штук, бокали для пива ємкістю 0,5л у кількості 23 штуки, умивальник керамічний, унітаз керамічний, барна стійка, 2 карнизи, тюль 2 штуки по 2м та 5 штук по 3,5м, холодильник "Пепсі" двохдверний, холодильник "Перша броварня" однодверний, кабель.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилався на те, що державним виконавцем було описано та накладено арешт на майно, яке є власністю позивача, чим були порушені його права.

З таким висновком колегія не погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що фактично він є власником майна зазначеного в акті опису й арешту майна від 29.10.2014р.

На підтвердження права власності на майно, позивач представив суду копії накладних та товарних чеків оформлених на його ім»я.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме накладної №15 від 05 серпня 2009 року, товарного чеку від 16 березня 2010 року, накладної №12 від 02 грудня 2010 року, накладної №75 від квітня 2014 року, накладної №7 від 25 лютого 2011 року, товарного чеку від 15 травня 2011 року, накладної №30 від 29 квітня 2011 року, накладної №13/6 від 19 червня 2010 року, вони оформлені на позивача, в зазначених документах вказана назва товару, його кількість та ціна.

Однак, представлені позивачем квитанції та товарні чеки не є належними та допустимими доказами на підтвердження його права власності на речі, зазначені в акті опису й арешту майна на які він просить визнати за ним право власності.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи апеляційним судом представнику позивача роз»яснено право подання доказів на підтвердження його позовних вимог.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердила, що вона реалізовувала позивачу бойлер та камін і оформила накладну №12 від 02.12.2010р., а також позивач у неї придбав : барну стойку, унітаз, рукомийники, водозмішувач, при цьому була оформлена накладна №7 від 25.02.2011р.

Проте, проведення оплати за вказані товари не підтверджено відповідними чеками, квитанціями. Крім того жодних документів щодо технічної документації на зазначені товари, зокрема технічних паспортів, гарантійних талонів та інших документів на підтвердження придбання позивачем зазначених товарів суду не представлено.

Доказів на підтвердження того, що товари зазначені в накладних та товарних чеках, оформлених на ім»я позивача та речі зазначені в акті опису й арешту майна від 29.10.2014р. це одні й ті самі речі, суду не представлено, оскільки речі не ідентифіковані.

Державний виконавець Петрюк О.В., яка була заслухана в суді апеляційної інстанції в якості свідка, зазначила, що нею складався акт опису й арешту майна від 29.10.2014р. Опис майна проводився у присутності ОСОБА_3 Про майно, яке їй не належить ОСОБА_3 одразу зазначала і воно до опису не вносилось. Акт опису й арешту майна був підписаний ОСОБА_3 і жодних зауважень від неї не було.

Суд першої інстанції не звернув на це увагу та безпідставно задовольнив позовні вимоги.

Враховуючи всі обставини по справі, колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довів заявлених позовних вимог, а подані ним докази не дають можливість ідентифікувати майно зазначене в накладних та товарних чеках з майном зазначеним в акті опису й арешту майна від 29.10.2014р.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не доведені обставини, які суд вважав встановленими, що відповідно до пп.1, 2 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 307, пп. 1,2 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2015 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа Відділ державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 267,96грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :