РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №521/689/15-ц

Пр. № 2/521/1992/15

22 вересня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.

за участю секретаря Борисової Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, в якому, після уточнення, просила скасувати наказ № 454-П від 22.12.2014 року в частині звільнення ОСОБА_1, поновити її на роботі , стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, суму середнього заробітку за затримку трудової книжки, стягнути моральну шкоду та зобовязати відповідача розрахувати та здійснити виплати на користь позивача згідно лікарняних листів. Позов обґрунтований такими обставинами. 02 березня 2005 року позивач була прийнята на роботу до Одеської філії АБ «Укргазбанк» бухгалтером контролером. В результаті останньої реорганізації 03.07.2013 року позивача було переведено на посаду головного економіста відділу продажів МСБ управління роздрібних продаж відділення № 197/15 АБ «Укргазбанк». 22 грудня 2014 року позивача було звільнено з посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, в звязку із відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці. ОСОБА_1 вважає наказ про звільнення таким, що суперечить чинному законодавству, так як, на думку позивача, в АБ «Укргазбанк» не було зміни в організації виробництва і праці, а позивача попереджено про наступні зміни істотних умов праці лише в звязку із зменшенням кількості клієнтів МСБ. Також позивач зазначає, що вона не відмовлялась від праці на підприємстві, а лише не була згодна з розміром оплати праці. Крім того, позивач вважає наказ про її звільнення дискримінаційним, так як він не стосується всіх працівників, а лише тільки позивача. Також, позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 23 грудня 2014 року по день ухвалення судом рішення, виходячи із суми 160,52 грн. за один день вимушеного прогулу, відповідно до довідки про роботу ОСОБА_1 за листопад та грудень 2014 року, та суму середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки з дня звільнення по дату видачі трудової книжки в розмірі 1605 грн. 20 коп. Як зазначає позивач, незаконними діями відповідача їй завдані моральні страждання, що виразилися у втраті нормальних життєвих звязків, втраті засобів для існування, а саме заробітної плати, оскільки позиває має статус одинокої матері, та не має інших засобів для свого та своєї дитини існування. Моральну шкоду позивач оцінює в 20000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що ствердження ОСОБА_1 про дискримінаційний характер наказу про звільнення суперечить вимогам чинного законодавства. Як зазначено в запереченнях, у звязку із значним зниженням обсягів кредитування, зменшенням обсягів робіт та операційного навантаження працівників, з метою оптимізації структури доходів і витрат, раціоналізації робочих місць та з метою приведення у відповідність трудового потенціалу потребам банку, згідно з наказом № 556 від 06.10.2014 року по системі АБ «УКРГАЗБАНК» було прийнято рішення про скорочення штату працівників. Означеним наказом було скорочено співробітників різних підрозділів банку, а також змінено істотні умови праці ОСОБА_1 зі встановленням робочого дня тривалістю 4 години з 09:00 до 13:00. 22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 була ознайомлена з попередженням про наступні зміни істотних умов праці. 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 надано лист про зміни істотних умов праці, що будуть введені з 22 грудня 2014 року, та про те, що в разі, якщо ОСОБА_1 змінила свою ставлення до зміни умов труда та має намір працювати за новими умовами, про це необхідно було повідомити роботодавця письмово. На вказаному листі ОСОБА_1 власноруч написала, що не згодна на роботу зі зміненими умовами труда. Всі ці обставини надали відповідачу підстав звільнити ОСОБА_1 22 грудня 2014 року відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. Зважаючи на те, що в день звільнення ОСОБА_1 не зявилась до департаменту управління персоналом та не надала заяву про отримання трудової книжки, 22 грудня 2014 року їй було надіслано листа про необхідність звернутись до банку за отриманням трудової книжки. Однак, як вбачається із відміток, зроблених працівником спецзвязку на конверті, ОСОБА_1 відмовилась від отримання пакету. Таким чином, представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 своїми послідовними діями умисно перешкоджала банку у виконанні обовязку по врученню трудової книжки при звільненні, штучно створюючи прострочення в отриманні трудової книжки.

Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити неможливо.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2005 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду бухгалтера контролера операційного відділу ОФ ВАТ АБ «Укргазбанк». Наказом 210-П від 03 липня 2013 року ОСОБА_1 було переведено на посаду головного економіста відділу продажів МСБ управління роздрібних продажів відділення № 197/15 АБ «УКРГАЗБАНК».

06 жовтня 2014 року головою правління ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», у звязку із змінами в організації виробництва і праці, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників, було видано наказ № 556 про скорочення штату працівників. Вказаним наказом з 08 грудня 2014 року було скорочено посаду головного економіста Рівненської обласної дирекції Управління корпоративних банкінгу Відділу аналізу кредитних заявок, посаду начальника відділу Відділення № 100/17 (А) Управління роздрібних продажів Відділу продажів МСБ та посаду заступника директора Одеської обласної дирекції.

Пунктом третім наказу про скорочення штату працівників з 08 грудня 2014 року змінено істотні умови праці ОСОБА_1, а саме, встановлено неповний робочий день тривалістю 4 години з 9-00 по 13-00 з понеділка по пятницю з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.

22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було попереджено про наступні зміни істотних умов праці, відповідно до наказу про скорочення штату працівників, про що свідчить власноручно написані ОСОБА_1 зауваження на тексті попередження, із яких вбачається, що вона не згодна зі змінами істотних умов праці, оскільки вона є одинокою матірю, що унеможливлює її звільнення, в звязку із гарантіями, передбаченими ст. 184 КЗпП.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

22 грудня 2014 року наказом Виконуючого обовязки Голови Правління ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» ОСОБА_1 було звільнено з посади головного економіста відділу продажів МСБ управління роздрібних продажів відділення № 197/15 АБ «УКРГАЗБАНК» у звязку із відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, з виплатою грошової компенсації за невикористані 22 календарних дні щорічної відпустки, а також 10 календарних днів за 2013 рік та 10 календарних днів за 2014 рік додаткових відпусток, як одинокій матері, яка виховує дитину віком до 18 років згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяця. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Пунктом 6) ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

В матеріалах справи міститься відмова ОСОБА_1 від продовження роботи в нових умовах з посиланням на її статус одинокої матері, який підтверджується довідкою про отримання допомоги одинокій матері ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надаючи оцінку доводам позивача ОСОБА_1 стосовно поширення вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України на її звільнення, суд вважає, що оскільки звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, припинення трудового договору без врахування гарантій, передбачених ст. 184 КЗпП України, у даному випадку можливе.

Доводи позивача щодо дискримінаційного характеру дій відповідача при її звільненні не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, як і доводи щодо штучного скорочення штату працівників.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позовних вимогах про стягнення з відповідача суму середнього заробітку за затримку трудової книжки та зобовязання розрахувати та здійснити виплати на користь позивача згідно лікарняних листів, суд зауважує на наступному.

Частина перша статті 47 КЗпП України зобовязує власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається із матеріалів справи, 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 була ознайомлена із листом відповідача, яке містило вимогу надіслання заяви на висилку трудової книжки в строк до 18 грудня. Так як в день звільнення, 22 грудня 2014 року ОСОБА_1 не працювала в звязку із тимчасовою непрацездатністю, в той же день, відповідачем, на адресу ОСОБА_1 було надіслано листа з проханням зявитися до департаменту управління персоналом, або повідомити листом адресу, на яку має бути направлена трудова книжка. Разом із цим, як вбачається із конверту, відповідно до запису, зробленому співробітником Спецзвязку, ОСОБА_1 відмовилась від отримання пакету. Таким чином, вина відповідача в неотриманні ОСОБА_1 трудової книжки відсутня.

Вимоги позивача щодо зобовязання АБ «УКРГАЗБАНК» розрахувати та здійснити виплати згідно лікарняних не можливо задовольнити, так як із наказу про звільнення ОСОБА_1 вбачається, що при звільненні останньої було здійснено всі виплати, передбачені КЗпП України.

Враховуючи те, що з боку відповідача законні права ОСОБА_1 не були порушені, суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення й моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 88, 208, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 32, 36, 44, 47, 184, 235, 237-1 КЗпП України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Ю.В. Тополева