Справа № 308/4042/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

при секретарі: Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Представник відповідача ОСОБА_3 оскаржив в апеляційному порядку рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 травня 2015 року, яким позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі по тексту ПАТ «Фідобанк») задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивачів заборгованість по кредитному договору в сумі 111 522,65 грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначає, що відповідач не мав можливості в суді першої інстанції довести свої доводи щодо необґрунтованості позову. Посилається на те, що кредит забезпечений заставою автомобіля і 23.05.2012 року вказаний автомобіль добровільно передано банку у звязку з чим було погашено всю заборгованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2008 року між ПАТ «Ерсте банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/1228/5/20330 згідно якого останній отримав кредит в сумі 17 080 доларів США під 13 % річних в строк до 20.07.2015 року (а.с.6-12).

Даний кредитний договір забезпечено довго ром поруки від 21.07.2008 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 (а.с.15-18).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору становить 111 522,65 грн. (а.с.23, 24).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з невиконанням боржником зобовязань за кредитним договором банк має право вимагати солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя в судовому порядку. При цьому суд виходив з доведеності належними та допустимим доказами факту надання кредитних коштів.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи.

Колегія суддів відхиляє всі посилання апелянта на відсутність можливості надати свої докази на спростування позовних вимог, оскільки апелянтом так і не надано таких доказів до суду апеляційної інстанції в порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України.

При цьому посилання апелянта на погашення заборгованості за кредитом внаслідок реалізації (передачі банку) заставного автомобіля не може бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції зважаючи на наступне.

З матеріалів справи дійсно вбачається, що вищевказаний кредитний договір забезпечений заставою автомобіля згідно договору від 21.07.2008 року (а.с.162, 163).

23.05.2012 року складено Акт приймання-передачі транспортного засобу згідно якого автомобіль, що є предметом застави передано представникам банку для реалізації з метою погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.164, 165).

Однак з розрахунку заборгованості вбачається, що 25.10.2012 року, внаслідок реалізації вказаного автомобіля, було зараховано на погашення заборгованості: по тілу кредиту 4111,34 доларів США та по відсоткам 950,86 доларів США. При цьому повністю заборгованість по кредитному договору внаслідок реалізації автомобіля не було погашено.

Апелянтом жодними належними та допустимими доказами не спростовано, що дійсна вартість автомобіля на момент реалізації є вищою ніж вищевказані суми, а відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно взяв до уваги розрахунок банку.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 58, 59, 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді