Справа № 333/8188/15-ц
Провадження № 2/333/3612/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запорожжя у складі:

головуючого судді Герасименко С.Г.,

при секретарі Уляницькій Д.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення донькою повноліття, посилаючись на те, що відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу відмовляється.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала і просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, а також зазначила, що відповідач має дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, в якому вона просить стягнути на її користь.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме у розмірі 727 грн. 50 копійок, посилаючись на те, що сума, яку просить стягнути з нього позивач, є завеликою та необґрунтованою. Також пояснив, що він займається адвокатською діяльністю та на даний момент його дохід є низьким і нестабільним. Крім того відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про одруження, серії 1-ЖС №025514, виданого 16.09.2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, встановлено, що 16.09.2006 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за №707.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖС №104254, виданого 21.10.2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Згідно з довідкою №1990 від 16.11.2015 року, виданої Єдиною абонентською службою разом з позивачем в квартирі №165, що розташована в буд. №15, по вул. Нагнибіди у м. Запоріжжя зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2

Відповідно до акту складеному начальником ЦОА ГКП «Основаніє» від 29.07.2015 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі, але не проживає там з 2014 року.

Отже, судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1 та проживає разом з нею. Добровільно відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги у розмірі, в якому просить позивач, на утримання дитини не надає, хоча є працездатним та займається індивідуальною адвокатською діяльністю.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обовязку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався.

Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12).

Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач є працездатною особою, займається індивідуальною адвокатською діяльністю, згідно його пояснень має нерегулярний мінливий дохід, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру нерегулярного доходу відповідача. Відповідно до заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2014 року відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 вересня 2015 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 1455,00 гривень.

У звязку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матірю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач позов визнав частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 727,50 гривень щомісячно до досягнення останньою повноліття.

Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, зважаючи на те, що відповідач позов визнав частково, суд вважає за можливе задовольнити позов частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухваленорішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст. 209, 214-215, 367 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 727 гривень 50 копійок щомісячно, починаючи з 17.11.2015 року і до повноліття дитини.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, судовий збір в дохід держави в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області, через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя С.Г. Герасименко