Справа № 570/636/15-ц
Номер провадження 2/570/537/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства "Волинь" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

згідно вимог позовної заяви, які були уточнені під час судового слідства, позивач просить стягнути з відповідача 3 643 грн. 64 коп. як середній заробіток за час затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, який при звільненні його з роботи 05 вересня 2014 року повністю розрахувався з ним лише 23 грудня 2014 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю і по аналогічних мотивах.

Представник відповідача позов не визнав, оскільки позивач не був присутній на роботі в день звільнення, що підтверджується відповідним актом, та не звертався до відповідача з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявленного позову на підставі представлених доказів, з»ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28 липня 2010 року по 05 серпня 2014 року, працюючи на посаді юристконсульта на 0.5 ставки. На підставі наказу про звільнення № 37 від 05 серпня 2014 року позивач звільнений з посади за угодою сторін згідно п.1ст.36 КЗпП України. Трудова книжка отримана ним 15 серпня 2014 року, повний розрахунок проведений 23 грудня 2014 року. Згідно довідки про доходи від 23 лютого 2015 року середньоденний заробіток становить 37 грн. 18 коп.Дані факти сторонами не заперечуються, тому не потребують доказуванню.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до даної статті при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Передбачений ч.1 даної статті обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівнику сум у строки, встановлені ст.116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Ст.27 Закону України "Про оплату праці" встановлює, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п."л" ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, цей Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв'язку з невиплатою відповідачем заробітної плати позивачу у день звільнення.

Аналіз наведених вище норм закону свідчить про обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником у день звільнення, а не про обов'язок доказування звільненим працівником факту звернення до адміністрації підприємства з вимогою про проведення такого розрахунку, оскільки незвернення працівника до роботодавця із заявою про виплату належних сум не звільняє останнього від обов'язку сплатити зазначені кошти з урахуванням приписів ст.117 КЗпП України, при цьому відсутність заборгованості із заробітної плати перед працівником суду повинен довести роботодавець.

Суд вважає, що позивачем належними доказами доведено порушення відповідачем вимог трудового законодавства, тому позов підлягає до задоволенню. Суд дійшов висновку про наявність заборгованої заробітної плати у вказаному розмірі, яка була нарахована, але не виплачена позивачу при звільненні. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в позові, такими, що не відповідають дійсності.

У зв»язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню в прибуток держави судові витрати, оскільки згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір", позивачі звільнені від сплати судового збору при подачі позову про стягнення заробітної плати.

На підставі наведеного, ст.ст.115-117 КзПП України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити позов ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства "Волинь" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Волинь» (вул.Присадибна 1а с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області, ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СР номер 984671, виданий 25 грудня 2003 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 3 643 грн. 64 коп.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Волинь» (вул.Присадибна 1а с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області, ) в прибуток держави (Отримувач коштів УДКСУ у Рівненському районі. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38012756. Банк отримувача ГУДКСУ в Рівненській області. Код банку отримувача (МФО) 833017. Рахунок отримувача 0295. Код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена в присутності сторін 09 вересня 2015 року. Повний текст виготовлено 11 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Кушнір Н.В.