У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
за участі: представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_8 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова

від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» (далі - ПАТ «Банк «Демарк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_8 звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку у період дії тимчасової адміністрації була здійснена перевірка правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, у результаті якої встановлено, що 18 серпня 2014 року між ПАТ «Банк «Демарк» та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого банк передав у власність ОСОБА_6 нежитлове приміщення загальною площею 40,8 кв. м по АДРЕСА_1 у м. Чернігові за ціною 319 176 грн.

У результаті проведеної перевірки вказаного правочину встановлено, що банк здійснив відчуження майна за ціною, нижчою від звичайної, що є ознакою нікчемного правочину, оскільки в даному випадку оплата більш ніж на 20 % відрізняється від вартості майна, отриманої банком.

Просило застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, зокрема повернути у власність ПАТ «Банк «Демарк» нежитлове приміщення загальною площею 40,8 кв. м по АДРЕСА_1 у м. Чернігові, а у разі неможливості фактичного повернення - відшкодувати вартість завданих збитків у розмірі 220 824 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2015 року у позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 липня

2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2015 року змінено у частині мотивів відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Демарк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався тим, що порушення при укладенні договору купівлі-продажу норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та інших нормативно-правових актів, що дають підстави вважати правочин нікчемним, відсутні.

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині мотивів відмови у задоволенні позову, апеляційний суд керувався тим, що банком не заявлено позовних вимог до іншого співвласника спірного майна - ОСОБА_9

Із такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами встановлено, що 18 серпня 2014 року між ПАТ «Банк «Демарк» та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований у реєстрі за № 1296, згідно з яким ОСОБА_6 набула право власності на нежитлове приміщення загальною площею 40,8 кв. м по АДРЕСА_1 у м. Чернігові за ціною 319 176 грн. Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 ринкова вартість предмета договору згідно зі звітом про оцінку предмета договору, наданого Експертною фірмою «Еталон» 18 серпня 2014 року, складала 316 730 грн. За даними бухгалтерського обліку станом на 18 серпня 2014 року балансова вартість предмета договору складала 126 423 грн 93 коп. (а. с. 117−119).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК Українидоговір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 % і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

У п. п. 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦКУкраїни суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Пунктом 48 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, передбачено, що для визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у матеріальній формі із застосуванням порівняльного підходу інформація про подібне майно повинна відповідати таким критеріям: умови угод купівлі-продажу або умови пропонування щодо укладення таких угод не відрізняються від умов, які відповідають вимогам, що висуваються для визначення ринкової вартості; продаж подібного майна відбувся з дотриманням типових умов оплати; умови на ринку подібного майна, що визначали формування цін продажу або пропонування, на дату оцінки істотно не змінилися або зміни, які відбулися, можуть бути враховані.

Ринкова вартість предмета договору визначена експертом відповідно до звіту про оцінку Т-4253/5, виготовленого та складеного Експертною фірмою «Еталон» на замовлення ПАТ «Банк Демарк» станом на день укладання договору купівлі-продажу - 18 серпня 2014 року становила 316 730 грн без урахування 20 % ПДВ (а. с. 72−96), а продаж предмета нерухомості вчинено за 319 176 грн, тобто за ціною, вищою від ринкової.

За поясненням представника ПАТ «Банк Демарк», банк не є платником ПДВ. Висновок експерта щодо визначення зазначеної ціни нерухомого майна на час продажу належними доказами не спростовано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ціна продажу спірного приміщення визначена відповідно до вимог закону, що не тягне за собою нікчемність правочину, що передбачено п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З огляду на це відсутні підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно з п. 1.8 договору предмет нерухомості набувається покупцем ОСОБА_6 у спільну сумісну власність з її чоловіком ОСОБА_11

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині мотивів відмови у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про необхідність залучення у якості відповідача чоловіка позивачки ОСОБА_11 як співвласника спірного нерухомого майна, оскільки останній не є стороною договору купівлі-продажу, зазначеним спором не вирішуються питання про його права і обов'язки, тому ухвала суду апеляційної інстанції має бути скасовано, рішення суду першої інстанції - залишено в силі.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 339, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 липня 2015 року скасувати, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова

від 17 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік