Справа № 242/1515/15-ц
Провадження № 2/242/712/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сорока Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.03.2006 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № DO1SAU10160003, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 65620,00 грн., терміном повернення до 13.03.2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,32 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Проте, умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються. Так, станом на 02 квітня 2015 року заборгованість за Кредитним договором становить 135 180 грн. 03 коп., з яких: 41899 грн. 94 коп. заборгованість за кредитом; 20074 грн. 30 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 73205 грн. 79 коп. заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. До суду надійшло уточнення позовних вимог, в яких позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 123835 грн. 38 коп., та судові витрати у розмірі 1351 грн. 80 коп.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просить суд слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, та надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що 13.03.2006 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № DO1SAU10160003, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 65620,00 грн., терміном повернення до 13.03.2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,32 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Позивач виконав свої зобов'язання в частині надання відповідачу кредитних коштів, в свою чергу відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання по кредитному договору в частині погашення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, що стало підставою для звернення до суду про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору. Посилання відповідача на винесене рішення, є безпідставним. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст.. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином. Таким чином, винесене раніше рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання. позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить суд закінчити слухання справи без його участі. В матеріалах справи мається заперечення, в якому вказано, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № DO1SAU10160003 від 13.03.2006 року та судового збору у розмірі 1351,80 грн., він позов не визнає. 30.04.2013 рішенням Селидівського міського суду Донецької області за позовом Пат КБ «ПриватБанк» до нього ОСОБА_1 про стягнення звернення задоволено частково, а саме стягнуто за вищевказаним договором заборгованість у розмірі 15820,15 грн. в рахунок погашення заборгованості, також пені 2209,13 грн. та судовий збір у розмірі 227,10 грн. 12.06.2013 року рішенням апеляційного суду Донецької області, рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30.04.2015 року змінено, а саме в рахунок погашення заборгованості з нього стягнуто 20841,15 грн. 23.10. 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Донецької області від 12.06.2013 року залишено без змін. Рішення апеляційного суду набрало законної сили та 21.10.2013 року він сплатив заборгованість у розмірі 20841 грн.15 коп. у повному обсязі. Таким чином, заборгованості за кредитом у нього не має. Просив суду в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 13.03.2006 р. між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № DO1SAU10160003, на підставі якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий поточний рахунок № 3755 УкрАвто Холдинг на строк до 13.03.2012 р. включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 65 620,00 грн., на купівлю автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,32 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. (а.с. 8-9)

Згідно рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30.04.2013 року, позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення звернення стягнення задоволено частково, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DO1SAU10160003 від 13.03.2006 року, яка станом на 24.12.2012 р. дорівнює 15820 грн. 15 коп., пені за період з 13.01.2012 р. по 13.03.2012 р. в розмірі 2209,23 грн., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль CHEVROLET , модель NIVA 21230L, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий універсал В, № кузова/шасі: X9L1940, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Згідно рішення Апеляційного суду Донецької області від 12.06.2013 року, апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30.04.2013 року змінено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № DO1SAU10160003 від 13.03.2006 року, яка станом на 24.12.2012 р. становить 20841 грн. 15 коп. та складається із заборгованості по щомісячним платежам 14163,08 грн. та заборгованості по процентах за користування кредитом 1657,08 грн. та пені за період з 08.07.2010 по 07.07.2011 року в розмірі 5021,00 грн. звернути стягнення на предмет застави автомобіль CHEVROLET , модель NIVA 21230L, рік випуску 2006 реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Згідно Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.10.2013 року, касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено та рішення апеляційного суду Донецької області від 12.06.2013 року залишене без змін.

Згідно квитанції від 21.10.2013 року, виданої ОСОБА_3 Аваль, ОСОБА_1 сплатив по рішенню суду на ЕДРПОУ отримувача НОМЕР_2 суму 20841,15 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із. суті кредитного договору.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту.

Виходячи з предмету позову, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" пред'явило вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DO1SAU10160003 від 13.03.2006 року у розмірі 123 835,38 грн., яка виникла станом на 06 жовтня 2015 року, та включає: заборгованість за кредитом 29393,92 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 37595,11 грн.; пеня за несвоєчасне викання зобов'язань за договором 56846,35 грн.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано, розмір пені збільшується залежно від продовження порушення.

Згідно ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, пеня як правило застосовується у вигляді санкцій в разі прострочення виконання майнових (а не тільки грошових) зобов'язань, а її розмір визначається законом або договором у відсотковому відношенні до суми невиконаного зобов'язання чи невиконаної частини цього зобов'язання.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відносини між сторонами спору виникли на підставі Кредитного договору № DO1SAU10160003 від 13.03.2006 року, на час звернення з цим позовом до суду строк дії договору закінчився, в межах даного спору позивачем не надано доказів, які мали підтвердити дійсний розмір заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, в той же час заходи цивільно-правової відповідальності, в даному випадку нарахування комісії та пені, які передбачені умовами кредитного договору, можуть бути застосовані до відповідача, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання (прострочення сплати кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами), обчислення за таких обставин пені має здійснюватись у встановленому договором розмірі саме за кожний день прострочення виконання грошового зобов'язання, в такому випадку має діяти презумпція зазначеного методу нарахування пені.

Дотримуючись положень ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, судом роз'яснювались представникам позивача наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій щодо надання допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, як це передбачено ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з чим за клопотанням представників позивача, які брали участь у судових засідання, які мали намір надати необхідні докази у справі, судом неодноразово оголошувались перерви в судових засіданнях, однак за час наданий судом представники позивача не виконали вимоги суду щодо надання доказів по справі в частині надання достовірних даних щодо розміру заборгованості, яка виникла у відповідача, з урахуванням попередньо винесених судових рішень, якими задоволено вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору № DO1SAU10160003 від 13.03.2006 року забезпечення виконання Позичальником зобовязань за даним договором виступає автомобіль CHEVROLET, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п. надані Банку з метою забезпечення зобовязань за даним Договором.

Суд звертає увагу, що рішення Апеляційного суду Донецької області від 12.06.2013 року набрало чинності і за даним рішенням було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль CHEVROLET натомість позивач звертаючись до суду з даним позовом не здійснив заходів щодо реалізації предмету застави та направлення отриманих від цієї реалізації коштів в рахунок погашення заборгованості по кредиту, що в свою чергу позбавляє суд можливості встановити реальну суму заборгованості за кредитом та взагалі її наявність у разі реалізації предмета застави.

За змістом ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості, тоді як звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за договором кредиту в даному випадку може призвести до подвійного стягнення заборгованості на користь кредитора.

Суд наголошує, що відповідно до умов договору, звернення стягнення на предмет застави направлено на задоволення вимог кредитора за основним зобовязанням, і ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Крім того слід зазначити, що відповідачем у справі ОСОБА_1 на виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 12.06.2013 року здійснено оплату 20841 грн. 15 коп. і дані кошти зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести за допомогою належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням положень ст.ст. 57, 59 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, у зв'язку ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 551, 589, 612, 615, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 20, 44 Закону України "Про заставу", ст. 21, 24, 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.М. Владимирська