Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2479/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

23.12.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Письменного О.А.

за участю секретаря: Зінов"євої Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, його розірвання та скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26 листопада 2008 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого державним нотаріусом Світловодської міської державної контори ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за 2-2377 - недійсним та розірвати його, а також скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на дану квартиру.

В обґрунтування вимог зазначила, що отримала у спадщину за заповітом після ОСОБА_7, яка померла 13 березня 2013 року двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Будучи пенсіонером з незначним розміром пенсії, з метою покриття досить великих витрат понесених на поховання спадкодавця, ОСОБА_2 вирішила за невелику ціну продати дану квартиру своєму онуку ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4, оскільки у останніх не було власного житла.

На час продажу квартири відповідачі не мали коштів для її придбання, тому позивач погодилася на пропозицію отримати оплату за продаж спірної квартири після укладення договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою складеною ОСОБА_3 25 листопада 2008 року, згідно якої оплата за вищевказану квартиру буде здійснена ними до 01 січня 2010 року.

26 листопада 2008 року ОСОБА_2, як продавець вищевказаної квартири, будучи впевненою у взятому відповідачами зобовязанні здійснити оплату за вказану квартиру до 01 січня 2010 року, уклала з покупцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3. Продаж даної квартири сторонами здійснено за 8739 грн.

Після укладення спірного договору, відповідачі зареєструвалися по даним паспортного обліку та стали проживати у вказаній квартирі, але до зазначеного в розписці строку не розрахувалися.

Так як ОСОБА_3 є рідним онуком позивача, остання вважала обох відповідачів близькими їй людьми та вірила в їх обіцянки, розуміючи проблеми молодої сімї.

Однак, при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири відповідачі ввели в оману позивача, оскільки пройшло досить багато часу, відповідачі розірвали шлюб і ухиляються від оплати за правочином.

Згідно п. 3.3 договору, обовязком покупців є сплата за квартиру ціни, встановленої цим договором, який не виконано відповідачами, чим порушено вимоги статті 655 Цивільного кодексу України.

Таким чином, даний договір купівлі-продажу є недійсним і таким, що підлягає розірванню.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не надано правової оцінки розписці ОСОБА_3, згідно якої останній зобовязується сплатити вартість квартири визначену договором купівлі-продажу до 01 січня 2010 року та безпідставно взято до уваги покази свідка ОСОБА_8, які не мають ніякого відношення до укладення спірного договору купівлі-продажу квартири.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, щодо відсутності правових підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки його умовами передбачено, що сторони провели повний розрахунок за квартиру, неналежне виконання договірних зобовязань не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Підстави для розірвання даного правочину також відсутні.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 жовтня 2008 року, виданого державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 набула після смерті ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 6-7).

26 листопада 2008 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 (покупці), укладено договір купівлі продажу, який посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі

за №2-2377. Згідно умов якого продавець передала у власність покупців квартиру АДРЕСА_4, а покупці в рівних долях по ? частині приймають це майно і сплачують за нього обговорену грошову суму (а.с.17-18).

Згідно п.п.2.1, 2.2 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 8739 грн. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. При укладенні правочину сторонам розяснено зміст ст.ст. 229, 230, 657, 659, 1660, 695 ЦК України (п. 4.10).

25 листопада 2008 року ОСОБА_3 складено письмову розписку у якій йдеться про те, що він діючи від себе та від імені своєї дружини ОСОБА_4, обіцяє заплатити ОСОБА_2 8739 грн. за покупку квартири в строк до 01 жовтня 2010 року (а.с.56 А ).

За ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З розяснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 виходить, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

В пункті 20 вказаної постанови розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З обставин спору та підстав позовної заяви виходить, що сторона просить визнати недійсним правочин з підстав не здійснення оплати вартості по договору і цих же підстав сторона просить розірвати договір. Вимога про недійсність правочину і його розірвання є взаємовиключними.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала отримати при укладенні договору.

Згідно правової позиції (постанова Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13) - оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримувати очікуване при укладенні договору, а також установити чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона укладаючи договір і тим, що в дійсності вона змогла б отримати.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд вірно встановив обставини справи, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив відповідно до ст.212 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та правові норми, що їх регулюють та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав передбачених ст.230 ЦК України.

Укладаючи спірний договір сторонами дотримані всі вимоги, які необхідні для чинності правочину, договір купівлі-продажу не суперечить ЦК України , укладений в письмовій формі, нотаріально посвідчений, згідно його умов волевиявлення ОСОБА_2 було вільним і відповідало її внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Продаж квартири відповідно до пункту 2.1 оспорюваного договору, вчинено за 8739 грн. Підписи сторін на даному договорі підтверджують факт узгодження умов договору.

Крім того, в матеріалах справи відсутні й належні докази на підтвердження того, що відбулось істотне порушення умов даного договору з вини відповідачів по справі і внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору і відповідно зазначені обставини могли бути підставою для розірвання договору купівлі продажу спірної квартири.

Вимога ОСОБА_2 щодо скасування державної реєстрації також не підлягає задоволенню, так як є похідною та залежать від задоволення вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про стягнення витрат понесених відповідачем ОСОБА_4 на правову допомогу. Згідно матеріалів справи правову допомогу на підставі ч.1 ст. 56 ОСОБА_4 надавав ФОП ОСОБА_10 (а.с.92-93).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2012 року № 127 про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджені граничні розміри компенсації витрат, повязаних із розглядом цивільних та адміністративних справ і зазначено, що граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

ОСОБА_4 документально підтверджено понесені нею витрати на правову допомогу та надано квитанцію про оплату правової допомоги ОСОБА_10, у розмірі 1000 грн. (а.с.89).

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: