Дата документу 30.07.2015
Справа N 320/2350/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" липня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Кучеренко Н.В.
при секретарі Левандовській О.М.
представника позивача адвоката ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
Позивач звернулась до суду з позовом, а згодом з уточненими вимогами, в якому просить розділити майно, набуте під час спільного сумісного проживання нею та відповідачем, визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, виділивши їй у користування: холодильник «Індезіт», вартістю 5000 грн., швейну машину, вартістю 5000 грн., швейну машину, вартістю 3500 грн., швейну машину, вартістю 7000 грн., шафу купе, вартістю 5000 грн., меблевий кухонний гарнітур (складається з 4 верхніх шаф та 4 нижніх тумб), вартістю 1500 грн., пилосос «Самсунг», вартістю 700 грн., утюг, вартістю 600 грн., а всього на суму 28 300 грн.; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, виділивши у користування відповідачу: швейну машину, вартістю 5000 грн., швейну машину, вартістю 3500 грн., швейну машину, вартістю 4000 грн., 2-х спальне ліжко, вартістю 4000 грн., мякий кут, вартістю 500 грн., 2 табуретки, вартістю 100 грн., кухонний стіл, вартістю 400 грн., телевізор, вартістю 2000 грн., пральну машину «Занусі», вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 800 грн., бойлер, вартістю 1000 грн., а всього на суму 23 300 грн., стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного майна в сумі 3000 (три тисячі) гривень; визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме: ? частину автомобіля марки HONDA, модель CIVIC, державний номер НОМЕР_1, ? частину бортового причепу, державний номер НОМЕР_2, що зареєстровані за відповідачем; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме: ? частину автомобіля марки HONDA, модель CIVIC, державний номер НОМЕР_1, ? частину бортового причепу, державний номер НОМЕР_2, що зареєстровані за відповідачем; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_1 наполягали на задоволенні позовних вимог, просили їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши пояснення позивача та її представника адвоката ОСОБА_1, вислухавши показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 18 липня 1998 року між сторонами відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області було укладено шлюб, актовий запис № 451 /а.с.15/.
Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.16/.
Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 06 жовтня 2014 року /а.с.17/.
Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму обєкта права спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або законом (ч. 1 ст. 70 СК України ч. 2 ст. 372 ЦК України).
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що у період шлюбу на сумісні кошти сторонами спільно було придбано майно: холодильник «Індезіт», вартістю 5000 грн., швейну машину, вартістю 5000 грн., швейну машину, вартістю 3500 грн., швейну машину, вартістю 7000 грн., шафу купе, вартістю 5000 грн., меблевий кухонний гарнітур (складається з 4 верхніх шаф та 4 нижніх тумб), вартістю 1500 грн., пилосос «Самсунг», вартістю 700 грн., утюг, вартістю 600 грн., швейну машину, вартістю 5000 грн., швейну машину, вартістю 3500 грн., швейну машину, вартістю 4000 грн., 2-х спальне ліжко, вартістю 4000 грн., мякий кут, вартістю 500 грн., 2 табуретки, вартістю 100 грн., кухонний стіл, вартістю 400 грн., телевізор, вартістю 2000 грн., пральну машину «Занусі», вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 800 грн., бойлер, вартістю 1000 грн.
Крім того, судом встановлено, що сторонами спільно у період шлюбу за сумісні кошти був придбаний автомобіль марки HONDA, модель CIVIC, державний номер НОМЕР_1 та бортовий причеп, державний номер НОМЕР_2, що зареєстровані за ОСОБА_3 /а.с.15/.
Ніяких договорів про правовий та юридичний статус сумісного майна або його поділ сторони не укладали.
В попередніх судових засіданнях відповідачем були визнані позовні вимоги щодо поділу рухомого майна, в тому числі транспортного засобу та бортового причепу, та у розумінні ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, окрім розподілу швейного обладнання. В обґрунтування своїх заперечень ним було зазначено, що вказане обладнання не є спільним сумісним майном подружжя оскільки було придбано його братом - ОСОБА_7
При зясуванні обставин придбання швейного обладнання, суд виходив з доказів, отриманих під час судового розгляду та оцінених за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалось на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.
З цього приводу в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_4, ОСОБА_5
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що він є рідним братом позивачки. Йому відомо, що швейне обладнання придбавалось подружжям ОСОБА_7 для зайняття бізнесом. Брат відповідача ніякого відношення до вказаного обладнання не має. Вказане обладнання зберігається за місцем мешкання відповідача та навіть після розлучення сторін по справі брат відповідача не приїжджав та не забирав дане обладнання.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він знайомий з родиною ОСОБА_7 та йому відомо, що швейне обладнання з 2011-2012 року вони придбавали для пошиття халатів. На даний час родина сумісно не проживає та на швейному обладнанні ніхто не працює. Також йому відомо, що брат відповідача ОСОБА_7 ніякого відношення до швейного обладнання не має.
Суд критично відноситься щодо доказів (накладних), наданих на підтвердження придбання швейного обладнання ОСОБА_7, оскільки вони були одержані з порушенням порядку, встановленого законом, та подані особою, яка не є учасником даного цивільного процесу.
Таким чином, з показань допитаних в судовому засіданні свідків, а також доказів, наданих на підтвердження обґрунтування позовних вимог, вбачається, що все спірне майно придбано на сумісні кошти подружжя.
Таким чином, судом встановлено, що спірне майно, зазначено у позові, придбано сторонами у період шлюбу за спільні сумісні кошти, а тому позивач, має право на 1/2 частину вказаного майна.
Вирішуючи питання щодо поділу транспортного засобу та причепу суд виходить з того, що хоч в розумінні ч.2 ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, однак в звязку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо вартості вказаного майна, тому суд вважає можливим розділити майно, набуте під час спільного сумісного проживання сторін, а саме: автомобіль марки HONDA, модель CIVIC, державний номер НОМЕР_1 та бортовий причеп, державний номер НОМЕР_2, визнавши за кожним по ? частині вказаного майна.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Таким чином, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя підлягає повному задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до квитанцій № 6-9 від 17 березня 2015 року позивачем ОСОБА_2 були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 653 грн. 40 коп.
Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004, ст.ст. 15, 57, 59, 61, 88, 107, 154, 208, 212-215, 224-228 ЦПК України,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.
Розділити майно, набуте під час спільного сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, виділивши у користування ОСОБА_2: холодильник «Індезіт», вартістю 5000 грн., швейну машину, вартістю 5000 грн., швейну машину, вартістю 3500 грн., швейну машину, вартістю 7000 грн., шафу купе, вартістю 5000 грн., меблевий кухонний гарнітур (складається з 4 верхніх шаф та 4 нижніх тумб), вартістю 1500 грн., пилосос «Самсунг», вартістю 700 грн., утюг, вартістю 600 грн., а всього на суму 28 300 грн.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, виділивши у користування ОСОБА_3: швейну машину, вартістю 5000 грн., швейну машину, вартістю 3500 грн., швейну машину, вартістю 4000 грн., 2-х спальне ліжко, вартістю 4000 грн., мякий кут, вартістю 500 грн., 2 табуретки, вартістю 100 грн., кухонний стіл, вартістю 400 грн., телевізор, вартістю 2000 грн., пральну машину «Занусі», вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 800 грн., бойлер, вартістю 1000 грн., а всього на суму 23 300 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_3), на користь ОСОБА_3, (РНОКПП НОМЕР_4), грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного майна в сумі 3000 (три тисячі) гривень.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме: ? частину автомобіля марки HONDA, модель CIVIC, державний номер НОМЕР_1, ? частину бортового причепу, державний номер НОМЕР_2, що зареєстровані за ОСОБА_3.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме: ? частину автомобіля марки HONDA, модель CIVIC, державний номер НОМЕР_1, ? частину бортового причепу, державний номер НОМЕР_2, що зареєстровані за ОСОБА_3.
Стягнути з ОСОБА_3, (РНОКПП НОМЕР_4), на користь ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_3), витрати по сплаті судового збору в сумі 1 653 (одна тисяча шістсот пятдесят три) гривень 40 копійок.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.В.Кучеренко