ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1402/15-ц
Провадження № 2/210/1145/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Скотар Р.Є.,
при секретарі Таранущенко В.С.,
за участі сторін не зявилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про усунення перешкод в праві користування і розпорядження житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення,-
Позивач ОСОБА_2 звернулася 15.04.2015 року до суду з вищезгаданим позовом. Неодноразово уточнючи позовні вимоги, в останній редакції від 10.07.2015 року, виключивши з числа учасників судового процесу третю особу Криворізьке міське управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №10 вул.Рязанська в м.Кривому Розі та висилити з зазначеного будинку.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок №10 по вул.Рязанська в м.Кривому Розі, в якому зареєстрований та періодично проживає ОСОБА_3 колишній чоловік її дочки. Відповідач у справі не є членом її сімї чи колишнім членом її сімї, комунальні платежі, які нараховуються на кількість зареєстрованих в будинку осіб, не сплачує. Крім того, вона має намір продати будинок, відповідач перебуваючи на зареєстрованим в її будинку, чинить їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст. 38 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_4 ( угода про надання юридичних послуг від 27.04.205 р.) /а.с.19/ в судовому засіданні присутнім не був, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі , просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. В заяві зазначив, що будинок позивачу подарувала дочка, яка придбала його ще до її реєстрації шлюбу з відповідачем, тому ОСОБА_3 не має права користування зазначеним будинком, оскільки не є членом її сімї чи колишнім членом її сімї.
Відповідач ОСОБА_3, про час та місце розгляду справи повідомлений SMS-повідомленням, яке доставлене 13.07.2015 року, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Раніше, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, подавав до суду заяви про відкладення розгляду справи, однак доказів поважності причин неможливості бути присутнім в судовому засіданні, суду не надав. Заперечень на позовну заяву до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У звязку з неявкою учасників судового процесу фіксування звукозаписувальними засобами не відбувалося відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву представника позивача , суд прийшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Крім того, у силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участі ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( ч.3 ст.61 ЦПК України).
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 06.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 , зареєстрованого в реєстрі за № 1750 ( рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 17776841 від 06.12.2014 р.) - належить житловий будинок з господарськими побудовами №10 по вул.Рязанська в м.Кривому Розі, що підтверджується витягом з Дрежавного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30572682 від 06.12.2014 р. /а.с.3/
З договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого за №6802, вбачається, що дочка позивача - ОСОБА_7 ( прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) придбала вищезазначений житловий будинок у ОСОБА_8 13.09.2002 року /а.с.38/, тобто до реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 22.11.2002 року, як встановлено рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11.02.2015 року за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 24.02.2015 року /а.с.39,40/.
Таким чином, вищезазначений будинок не придбавався під час перебування у шлюбі дочки позивачки ОСОБА_9 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_7) та ОСОБА_3, тому відповідач, будучи зареєстрований з 11.09.2003 року , після укладення шлюбу з ОСОБА_7 ( прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_3), як член сімї власника будинку, набув лише права користування зазначеним житловим будинком.
У теперішній час шлюб між ОСОБА_9 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_7) та ОСОБА_3 розірвано, житловий будинок на праві власності належить іншій особі, однак відповідач залишається зареєстрованим у зазначеному будинку, що підтверджується довідкою б/н Голови квартального комітету №15 від 18.03.2015 року /а.с.32/.
Відповідачем не надано заперечень щодо періодичного проживання в будинку, що належить позивачу.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 41 Конституції України , ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.
Відповідно до ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 317-319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Крім того, пунктом 33 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова), судам розяснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Крім того, суд враховує п.34 Постанови, у якому зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, шо втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Тобто, дані правовідносини виникли між власником та колишинім членом сімї попереднього власника житла.
Оскільки житлові права членів сімї власника квартири є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру відповідно припиняє і право членів його сімї на користування цим будинком.
Отже відповідач втратав будь-які права на користування житлом у спірному житловому будинку, тому суд визнає ОСОБА_3 особою, що втратила право користування житловим приміщення.
Разом із тим, єдиним та законим власником спірного будинку є ОСОБА_2 Відповідач не є членом сімї власника будинку, отже він не має права проживати в будинку без згоди власника будинку, своїм проживанням без згоди власника будинку він порушує право ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому підлягає виселенню.
Судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, згідно ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні , є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку з задоволенням позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати сплачені за подання позову, а саме - 243,60 грн.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 81, 82, 88, 209, 212, 215, 223-224, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про усунення перешкод в праві користування і розпорядження житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення - задовольнити .
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком 10 по вул. Рязанська в м.Кривому Розі Дніпропетровської області.
Висилити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку 10 по вул. Рязанська в м.Кривому Розі Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.

Суддя: Р. Є. Скотар