Справа № 524/3388/15-ц
15.10.2015 року, Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого - судді Рибалка Ю.В.,
при секретарі судового засідання - Никифоренко А.А.,
за участі: позивача - ОСОБА_1, представника третьої особи - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,
До суду звернулась ОСОБА_1 із позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбних відносинах із ОСОБА_3
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Батько ОСОБА_3 з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про сина, у вихованні дитини жодної участі не приймає. Малолітній ОСОБА_3 фактично позбавлений піклування батька та перебуває на повному утриманні та вихованні матері. Вона забезпечує його харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує його.
Позивач просила позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник третьої особи Відділу опіки та піклування Автозаводського району м. Кременчука ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вислухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного.
Судом встановлено, що сторони проживали разом та перебували у шлюбних відносинах з 2004 року по 2012 рік.
Сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26.05.2011 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №264.
Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з 2007 року, з того часу відповідач припинив проживати з позивачем та сином, цікавитись життям дитини та допомагати у вихованні.
27 квітня 2012 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_5.
З 2007 року батько з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про нього, у вихованні дитини жодної участі не приймає. Малолітній ОСОБА_4 фактично позбавлений піклування батька та перебуває на повному утриманні та вихованні матері. Вона забезпечує його харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує його.
Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Hади Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
Разом з тим, відповідач, як батько самоусунувся від виховання сина та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров'ям та вихованням, що суперечить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».
З eрахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків дає підстави для задоволення позову.
Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. 14, 57 -59, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 233 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого по АДРЕСА_1, батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Автозаводським районним судом м. Кременчука за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Автозаводського районного суду м. Кременчука протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд, якщо заяву не було подано.
Суддя Ю.В. Рибалка