Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя у складі:

головуючого судді Ковтуненка В.О.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, уточненим в ході розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 16 січня 2012 року він працював на посаді слюсаря механозбірних робіт 3 розряду. Наказом №156-к від 19 лютого 2015 року він був звільнений з роботи. На момент звільнення відповідачем йому була не виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 10000,00 гривень, яку він просить стягнути на свою користь. Одночасно просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі, а саме за період з 20 лютого 2015 року по 14 липня 2015 року.

Позивач у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з'явилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, проте надав заперечення проти позову, в яких вказану позовну заяву не визнав. Представив суду копію графіку роботи ОСОБА_1 та табелю обліку робочого часу за 2015 рік, а також доповнення до його особового листка. На виконання ухвали суду від 15 вересня 2015 року, довідку про заробітну плату позивача не надав. Просив відмовити у задоволення вказаного позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 16 січня 2012 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, займав посаду слюсаря механоскладальних робіт 3 розряду у збирально-зварювальному цеху №401. 19 лютого 2015 року Наказом №156-к від 19 лютого 2015 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі ст. 40 п.4 КЗпП України за прогул без поважних причин. Дана інформація міститься у доповненні до особового листка позивача, представленого відповідачем.

За період роботи позивача йому нараховувалася заробітна плата, однак у день звільнення 19 лютого 2015 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з позивачем не провів. На думку позивача, вказана сума заборгованості складає 10000,00 гривень.

У довідці №238/ро-5896 від 28 вересня 2015 року зазначено, що заборгованість підприємства перед колишнім працівником відсутня, оскільки була сплачена 14 липня 2015 року, зокрема, заробітна плата у розмірі 849,57 гривень та компенсація за затримку виплати заробітної плати у сумі 112,99 гривень. Це також підтверджується у відомостях №200,201 від 14 липня 2015року.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, на підтвердження суми заборгованості саме у розмірі 10000,00 гривень позивачем суду не було надано жодних доказів.

У звязку із зазначеним, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні даної частини позовних вимог.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі, а саме за період з 20 лютого 2015 року по 14 липня 2015 року.

На підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до табелю обліку робочого часу ОСОБА_1, затвердженого печаткою ПАТ «Азовзагальмаш», позивач у день звільнення, тобто 19 лютого 2015 року не працював (причина неявки на роботу - прогул).

Суду не надано будь-яких доказів того, що позивач звертався до підприємства із заявою про проведення з ним розрахунку до звершення до суду 02.09.2015 року. 14 липня 2015 року відповідач погасив заборгованість в повному обсязі. Тому, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 115-117 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відмовити.

На рішення суду сторони можуть подати апеляційну скаргу в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Сторони, які брали участь у справі, але не були присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Ковтуненко