Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/13/2015

Справа № 330/1008/14-ц

"17" вересня 2015 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ковальчук О.А.

при секретарі Базаджи Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Якимівка Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 412762 гривень 03 копійки та моральної шкоди у сумі 60000 гривень,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказав, що 18.08.2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики за р. №1209, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Відповідно до умов договору позики, відповідач взяла у позивача грошові кошти в сумі 223804 гривень 00 копійок, що відповідно до курсу НБУ на момент посвідчення вказаного договору становило 28000 доларів США. Договором було закріплено, що відповідач зобовязується повернути борг до 16.12.2012 року. На забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним договором позики, 16.08.2012 року за р. №1213 було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки. Відповідно до якого в іпотеку передано житловий будинок за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Петровського, 30 та земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0146) за цією ж адресою. У звязку з тим, що відповідач порушила умови договору позики та не повернула кошти в строк, позивач звернулася до Реєстраційної служби Якимівського районного управління юстиції Запорізької області із заявою про державну реєстрацію права власності на цей житловий будинок та земельну ділянку, що є предметом іпотеки за договором іпотеки за р. №1213 від 16.08.2012 року. Відповідно до витягів з державного прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 3229722, та 3233231 за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок, за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Петровського, 30 та земельну ділянку за тією ж адресою,площею 0,1157 га., кадастровий номер :01:002:0146. В наслідок цього вимоги позивача по договору позики були задоволені.10.04.2014 року рішенням апеляційного суду Запорізької області по справі №22-ц/778/1511/14 рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11.02.2014 року по цій справі було скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 було задоволено повністю вказаний договір іпотеки від 16.08.2012 року визнано недійсним. Це рішення набрало законної сили з моменту проголошення. У звязку з тим, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, на даний час заборгованість відповідача за вказаним договором позики в сумі 223804,00 гривень є не погашеною і позивач позбавлена можливості звернути стягнення на це майно. 24.04.2014 року позивач подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане рішення апеляційного суду Запорізької області від 10.04.2014 року. За інформацією наданою в довідковій службі суду касаційної інстанції, на даний час ця касаційна скарга отримана судом 06.05.2014 року, відкрито провадження № 6-19635СК14, касаційна скарга вивчається для постановлення ухвали про призначення справи до розгляду. Станом на 15.05.2014 року відповідач заборгувала позивачу основну суму боргу 223804 гривні, 35 річних від простроченої суми 9491 гривня 74 копійки та з урахуванням інфляційного збільшення суми боргу 15442 гривні 48 копійок.

У звязку з тим, що в період з 15.05.2014 року по 04.07.2014 року відповідач не здійснював погашення боргу у сумі 248738 гривень 22 копійки, тому загальний період прострочення невиконання збільшився. Таким чином, станом на 04.07.2014 року відповідач повинен оплатити позивачу заборгованість по договору позики від 16.08.2012 року у сумі 223804 гривні 00 копійок, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 10411 гривень 48 копійок, суму інфляційного збільшення суми боргу за весь час прострочення у розмірі 24618 гривень 44 копійки, що разом складає 258833 гривень 92 копійки.

03.07.2014 року позивач збільшила позовні вимоги (а.с.51,52,53) і просить стягнути відповідача заборгованість по договору позики від 16.08.2012 року у сумі 223804 гривні, три процента річних від простроченої суми у розмірі 10411 гривень 48 копійок, суму інфляційного збільшення суми боргу за весь час прострочки у розмірі 24618 гривень 44 копійки, а також моральну шкоду в сумі 60000 гривень, мотивуючи тим, що неналежним виконанням договору позики відповідач спричинила їй моральні страждання, безліч судових засідань в 2013 році викликали у позивача нервові потрясіння, був порушений звичайний спосіб життя, виникли побутові проблеми.

19.08.2015 року позивач повторно збільшила позовні вимоги (а.109,110) у звязку з тим, що в період з 15.05.2014 року по 19.08.2015 року відповідач не здійснював погашення суми заборгованості за договором позики, тому загальний період прострочення невиконання зобовязання збільшився. Таки чином, станом на 19.08.2015 року відповідач повинен оплатити позивачу заборгованість за договором позики від 16.08.2012 року у сумі 223804 гривні 00 копійок, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 17971 гривень 77 копійок, суму інфляційного збільшення суми боргу за весь час прострочення у розмірі 170986 гривень 26 копійки, що разом складає 412762 гривень 03 копійки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, та просить їх задовольнити в повному обсязі, пояснив, що 01.07.2015 року рішенням Верховного суду України була скасована ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.09.2014 року та рішення апеляційної інстанції Запорізької області від 10.04.2014 року залишено в силі, яким було задоволено вимоги ОСОБА_4 і був визнаний недійсним договір іпотеки житлового будинку. Визнання недійсним договору іпотеки житлового будинку не тягне недійсності договору позики.Пред*явлення стягнення завборгованності за договором позики є способом захисту, передбаченого ЦК України. При задоволенні повних вимог стягнути з відповідача судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з*явилася. Письмові заперечення стосовно позовних вимог не надала.

Представник відповідача ОСОБА_6 та відповідач не зявилися в судове засідання повторно, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Перша неявка відповідача відбулася 08.09.2015 року. Про день та час розгляду справи вона була повідомлена 19.08.2015 року (а.с.114). 08.09.2015 року в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з*явилася, з*явився їх представник ОСОБА_6, який заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.У зв*язку з чим до 12 години 08.09.2015 року була об*явлена перерва для надання часу для ознайомлення з матеріалами цивільної справи. Після закінчення перерви представник позивача в судове засідання не з*явився, про причину неявки суд не повідомив. 16.09.2015 року до суду надійшла письмова заява відповідача ОСОБА_7 з проханням відкласти розгляд справи, призначений на 17.09.2015 року на 9 годину, у зв*язку х хворобою її представника, що свідчить про її обізнаність про день, час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що 18.08.2012 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики за р. №1209, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Відповідно до умов договору позики відповідач взяла у позивача грошові кошти в сумі 223804 гривень 00 копійок, що відповідно до курсу НБУ на момент посвідчення вказаного договору становило 28000 доларів США. Договором було закріплено, що відповідач зобовязується повернути борг до 16.12.2012 року. На забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним договором позики, 16.08.2012 року за р. №1213 було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки. Відповідно до якого в іпотеку передано житловий будинок за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Петровського, 30 та земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0146) за цією ж адресою. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.04.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_1, треті особи: орган опіки та піклування при Якимівській селищній раді та орган опіки та піклування при Кирилівській селищній раді Якимівського району Запорізької області про визнання недійсним договору іпотеки від 16.08.2012 року був визнаний недійсним договір іпотеки житлового будинку № 30 і земельної ділянки, розташованих по вулиці Петровського в селищі міського типу Кирилівка Якимівського району Запорізької обасті, укладений 16 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольскього міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 16 серпня 2012 року за реєстровим № 1213. Постановою Верховного Суду України від 01.07.2015 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 10.04.2014 року залишено в силі.Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, на даний час заборгованість відповідача за вказаним договором позики в сумі 223804,00 гривень є не погашеною і позивач позбавлена можливості звернути стягнення на це майно. Пред*явлення стягнення заборгованості за договором позики є способом захисту, передбаченого ЦК України. Встановлені обставини підтверджуються договором позики, укладений 16.08.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5). Рішенням Мелітопольського міськрайсуду Запорізької області від 16.06.2015 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недісним угоди- договору позики від 16.8.2012 року. Рішення вступило в закону силу 18.08.2015 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України даний договір позики укладений у письмовій формі. Згідно правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбаче-ні договором.Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно укладеного договору позики за р. №1209, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_1. грошові кошти в сумі 223804 гривні, що відповідно до курсу НБУ на моменти посвідчення договору позики становить 28000,00 доларів США. Договором було закріплено, що відповідач зобовязується повернути борг до 16.12.2012 року. Грошова сума передана позичальнику.У разі неповернення боргу у сумі і строки, передбачені договором, позичальник зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до частини 3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент пердання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідач не надала належних доказів виконання нею договору позики за р. №1209, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 , укладеног між нею та ОСОБА_1

Також суд погоджується з розрахунком позовних вимог, викладені позивачем у заяві про збільшення позовних вимог від 19.08.2015 року (а.С.109,110), згідно якого основна сума боргу становить 223804 гривні 00 копійок, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 17971 гривень 77 копійок за період з 16.12.2012 року по 19.08.2015 року, суму інфляційного збільшення суми боргу за весь час прострочення, починаючи з 16.12.2012 року по 19.08.2015 року, у розмірі 170986 гривень 26 копійки, що разом складає 412762 гривень 03 копійки. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 60000 гривень,суд вважає, що в їх задоволенні повинно бути відмовлено, оскільки між сторонами виникли правовідносини, які виникли з договірних зобов*язань. Відшкодування моральної шкоди передбачено не договірними зобов*язаннями (Глава 82 ЦК України).

Крім того, суд вважає, що судовий збір, сплачений позивачем на загальну суму 3654 гривні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог частини 1 ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213. 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 625, 1049, 1050 ЦК, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 412762 гривень 03 копійки та моральної шкоди у сумі 60000 гривень задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору позики від 16.08.2012 року у сумі 223804,00 гривень, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 17971 гривень 77 копійок, суму інфляційного збільшення суми боргу за весь час прострочення у розмірі 170986 гривень 26 копійки, що у сумі складає 412762 гривень 03 копійки.

У задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у сумі 60000 гривень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3654 гривні.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: