Справа № 308/9061/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДРОБОТІ В.В., КЕМІНЯ М.П.

при секретарі МАРИНЕЦЬ Д.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції та Ужгородське міське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації», про встановлення права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 жовтня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

31.05.2013 ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом до Першої Ужгородської держнотконтори і мотивувала його таким.

Рішенням народного суду м. Ужгорода від 03.06.1974 виділено в натурі ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 такі приміщення: кухня (14,2 кв. м), коридор (10,8 кв. м), кімнати (19,8 кв. м і 15,3 кв. м), туалет (1,9 кв. м), ванна кімната (5,9 кв. м), кладова (4,9 кв. м), що разом складає 95/200 частин будинку.

Мати позивача - ОСОБА_6 08.04.1976 купила у ОСОБА_5 95/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1. 16.01.2009 позивач одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом за ОСОБА_6 щодо 95/200 частин зазначеного житлового будинку з надвірними будовами і спорудами, у свідоцтві зазначено, що будинок в цілому під літ. А-А' має загальну площу 182,7 кв. м. Право власності позивача на 95/200 частин будинку зареєстровано 30.01.2009.

КП «БТІ м. Ужгорода» зробило висновок про можливість поділу об'єкта нерухомого майна в натурі, обстеженням встановлено, що у власності позивача перебувають кухня (14,2 кв. м), коридор (10,8 кв. м), кімнати (20,1 кв. м і 15,6 кв. м), туалет (1,9 кв. м), ванна-кухня (5,9 кв. м), кладова (4,9 кв. м), частині будинку позивача присвоєно адресу: АДРЕСА_1. Тобто, це ті саме приміщення, що свого часу належали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Водночас самого лиш висновку БТІ недостатньо для реєстрації права власності, такою підставою відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» може бути рішення суду.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив встановити, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок розміром 73,4 кв. м, а саме, житлові та нежитлові приміщення: поз. 8 - коридор площею 10,8 кв. м, поз. 9 - кухня площею 14,2 кв. м, поз. 10 - кладова площею 4,9 кв. м, поз. 11 - ванна-кухня площею 5,9 кв. м., поз. 12 - туалет площею 1,9 кв. м, поз. 13 - житлова кімната площею 20,1 кв. м, поз. 14 - житлова кімната площею 15,6 кв. м за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2013 позов задоволено: встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок розміром 73,4 кв. м, а саме, житлові та нежитлові приміщення: поз. 8 - коридор площею 10,8 кв. м, поз. 9 - кухня площею 14,2 кв. м, поз. 10 - кладова площею 4,9 кв. м, поз. 11 - ванна-кухня площею 5,9 кв. м., поз. 12 - туалет площею 1,9 кв. м, поз. 13 - житлова кімната площею 20,1 кв. м, поз. 14 - житлова кімната площею 15,6 кв. м за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 в порядку ст. 292 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі у справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов'язки, рішення суду оскаржила. Посилається на те, що до участі в справі не було залучено співвласника будинку, який в натурі не розподілявся. Так, інша частина будинку АДРЕСА_1 (105/200 частин) належали матері апелянта ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Раніше судом вже розглядався позов ОСОБА_8 про визнання права власності, однак, судове рішення було скасоване саме внаслідок незалучення до справи співвласника будинку ОСОБА_1, зараз виникла подібна ситуація. ОСОБА_8 прийняла свою частину будинку в спадщину (35/200 частин у 1976 р. і 70/200 частин у 1993 р.), але не оформила її, добудова до будинку на той час ще не була розподілена між співвласниками будинку, в т.ч., щодо співвласника ОСОБА_5, тому фактично договір купівлі-продажу був укладений ОСОБА_1 за відсутності згоди інших співвласників будинку. Співвласник будинку (власник його іншої частини) повинен бути відповідачем у цій справі, а незалучення до справи порушує майнові права співвласника будинку. Крім того, позивач не довів необхідності вирішувати саме судовим порядком питання про право власності.

Апелянт просить рішення суду скасувати, в позові - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: апелянта ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_9, які скаргу підтримали, представника третьої особи підприємства техінвентаризації ОСОБА_10, яка вирішення скарги залишає на розсуд суду, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентарної справи № 3216, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що 16.01.2009 ОСОБА_1 державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Ластівкою А.В. за реєстровим № 3-38 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, на 95/200 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1; будинок в цілому під літ. А-А', що складається з п'яти кімнат, житловою площею 95,4 кв. м, загальною площею 182,7 кв. м, три сараї під літ. Е, З, Л, гараж під літ. К, котельня-теплиця під літ М, огорожа 1-2, споруди 1, розташовані на землях Держфонду (а.с. 8). Право власності ОСОБА_1 на 95/200 зазначеного будинку на підставі вищевказаного свідоцтва зареєстровано 30.01.2009 (а.с. 9, а.с. 238 і.с. № 3216).

Пред'являючи до Першої Ужгородської держнотконтори позов про встановлення права власності, ОСОБА_1 виходила з того, що належна їй частина будинку має поштову адресу «АДРЕСА_1», розподіл об'єкта нерухомого майна (будинку АДРЕСА_1) можливий, водночас підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно може слугувати рішення суду.

Відповідача в справі визначає позивач, належним відповідачем за позовом про визнання (встановлення) права власності є особа, яка порушує (не визнає, оспорює) право позивача, повинна відповідати за позовом, в результаті задоволення якого повинна вчинити певні дії, утриматись від таких, припинити дії тощо з метою забезпечення захисту (поновлення) порушеного права позивача.

Згідно з довідкою Управління архітектури та містобудування Ужгородської міськради від 28.10.2004 № 1058 частині будинку, що належала ОСОБА_6, була надана поштова адреса: «АДРЕСА_1» (а.с. 200 і.с. № 3216). Цей факт відображено і в складеному КП «БТІ м. Ужгорода» 29.09.2011 на ім'я власника ОСОБА_1 технічного паспорта на будинок (а.с. 4-7). У матеріалах цивільної та інвентарної справ немає даних про присвоєння належній ОСОБА_1 частині будинку іншої адреси, зокрема «АДРЕСА_1», тож для зазначення такої адреси в позовній заяві, в т.ч., в прохальній частині позову, і, відповідно, в рішенні суду немає документальних підстав.

З технічного паспорта на будинок (а.с. 5), з матеріалів інвентарної справи № 3216 (а.с. 193, 201, 208, 211, 215-219, 232-234, 260-267 та ін.), з інших матеріалів убачається, що 105/200 частин у будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями і спорудами належали ОСОБА_8, між ОСОБА_8 і ОСОБА_6, потім - ОСОБА_1 мали місце судові спори щодо володіння будинком, розподілу земельної ділянки тощо. З наявних матеріалів, в т.ч., з рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2010, що набрало законної сили, випливає, що ОСОБА_8 належала квартира № 1, а ОСОБА_6 належала квартира № 2 у зазначеному будинку, указаним рішенням суду було проведено розподіл належної до будинку земельної ділянки, за яким в існуючих межах залишено в користуванні: ОСОБА_8 ділянку площею 804 кв. м, ОСОБА_6 - ділянку площею 719 кв. м, а ділянку площею 132 кв. м залишено у спільному користуванні співвласників будинку.

Під час апеляційного розгляду справи за скаргою ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, Першою Ужгородською держнотконторою 06.03.2013 заведено спадкову справу за спадкодавцем ОСОБА_8, а даними оглянутого судом паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 05.09.2005, стверджується, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 10.07.1999. Суду ОСОБА_4 пояснила, що прийняла спадщину за ОСОБА_8 і спадкову справу відкрито за її заявою.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 316, 317, 319, 328 ЦК України, право приватної власності на нерухоме майно набувається в порядку, визначеному законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 володіє лише частиною будинку, про встановлення судовим порядком права власності на яку вона поставила питання, а в будинку є інша частина (квартира), яка не належить позивачу і на наявність щодо якої майнових прав, які випливають з положень ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1222, 1223 ЦК України, вказує апелянт ОСОБА_4, слід констатувати, що спір стосується цивільних прав і обов'язків ОСОБА_4, яка не брала участі в справі.

Позов був пред'явлений до Першої Ужгородської держнотконтори, хоча остання не є учасником спірних правовідносин і не може бути відповідачем у справі. Залежно від конкретних обставин, судовим порядком можуть бути оспорені дії (бездіяльність) нотаріуса, що порушують права позивача, нотаріус може бути відповідачем за позовами у спорах про саме його майнові чи інші права та обов'язки. Позивач із таких підстав позов не заявляв, вимоги про визнання неправомірними дій (бездіяльності, рішень) нотаріуса не ставив. Позивач не повідомив суду даних про наявність співвласника (його правонаступників) іншої частини будинку і, здійснюючи свої цивільні та процесуальні права на власний розсуд, питання про заміну відповідача (залучення співвідповідача), про зміну позовних вимог (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч.ч. 1-3, ст. 11 ч.ч. 1, 2, ст. 31 ч. 2, ст. 33 ч. 1 ЦПК України) - не ставив. У свою чергу і суд першої інстанції, маючи підстави для з'ясування питання про наявність іншого співвласника будинку, всупереч положенням ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2, ст. 179 ч. 1, ст. 213 ч.ч. 2, 3 ЦПК України не встановив коло осіб, прав і обов'язків яких стосується справа. У цьому контексті суд не з'ясував і того, в чому полягала необхідність встановлення судовим порядком права власності на нерухомість, тоді як таке право позивача вже було зареєстроване, а доказів його звернення після цього по реєстрацію права встановленим порядком, як і відмови в такій реєстрації - немає.

Відтак, визначення відповідачем Першої Ужгородської держнотконтори необґрунтоване, позов було пред'явлено до неналежного відповідача, внаслідок чого встановлення будь-яких фактичних обставин справи не могло мати своїм наслідком задоволення позову і таке виключалося, тому рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 57-60, 212-215 ЦПК України, доводи апеляції щодо його незаконності заслуговують на увагу, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 цього Кодексу, апеляцію слід задовольнити, рішення суду скасувати, в позові - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 жовтня 2013 р. скасувати, у позові ОСОБА_1 до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про встановлення права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскар¬жене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді