АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/524/15-ц 22-ц/774/1819/К/15
Справа № 211/524/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1819/К/15 Бардін О.С.
Категорія № 46 (4) Доповідач Братіщева Л.А.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 та його представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 14.11.2014 року. Вона з дітьми мешкає у квартирі АДРЕСА_1 , яка була надана їй на підставі рішення виконкому райради від 20.10.2004 року № 520 на неї та членів родини. Квартира не приватизована, перебуває у комунальній власності. З січня 2014 року вона перестала зустрічатись з відповідачем, їх взаємовідносини погіршились та він забрав свої речі, документи та до квартири більше не приходив. З чого часу місцезнаходження відповідача їй не відомо, комунальні послуги він не сплачує, у зв`язку з чим накопичились борги. Даний факт підтверджується актом з місця мешкання. Ніяких перешкод в користуванні квартирою вона відповідачу не чинила, замки не міняла. Просила суд визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням та скасувати його реєстрацію у даній квартирі.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

В задоволенні інших вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що жодної повістки про виклик до суду він не отримував. Також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він не проживає в спірній квартирі більше 6 місяців, оскільки з 31.03.2015 року влаштувався на роботу до ТОВ «Весташляхбуд» та з 24.04.2015 року його було призвано по мобілізації до військової частини. Ще одним доказом його перебування за адресою у спірній квартирі є довідка дитячого навчального закладу № 77, яка підтверджує, що він у період з 14.09.2010 року по 31.05.2015 року, спілкувався з вихователем групи, де навчається донька, приводив та забирав дитину з дитячого садка. Зазначає, що на даний момент він фактично не має даху над головою, йому навіть нікуди повернутися з зони АТО, оскільки позивач забрала ключі та вже 20.05.2015 року приватизувала квартиру.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, а саме: неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконкому райради від 20.10.2004 року № 520 за поданням ВАТ КГМК «Криворіжсталь», виконкомом Дзержинської ради народних депутатів м. Кривого Рогу 26.11.2004 року виданий ордер № 431 на ім`я ОСОБА_1 з сім`єю з чотирьох осіб: чоловіка ОСОБА_6 , дочки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_8 на право зайняття житлового приміщення, яке складається з трьох кімнат за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5).

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 березня 2004 року, який був розірваний рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2014 року (а.с. 9, 10).

Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 45» від 28.08.2014 року та довідки № 38 «Нова-КОМ», за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , діти та відповідач ОСОБА_6 ( а.с. 11, 12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач з січня 2014 року без поважних причин більше шести місяців не проживає у спірній квартирі, у ній немає його особистих речей, комунальні платежі відповідач не сплачує, чим перешкоджає їй у користуванні квартирою.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, обґрунтованості та наявності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції посилався на акт про фактичне не проживання особи в житловому приміщенні (а.с. 13), в якому зазначено, що у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 з періоду 21.01.2014 року по даний час не проживає ОСОБА_6 .

Однак, на думку колегії суддів даний акт не може бути прийнятий в якості доказу по справі, оскільки він не датований та з нього невідомо, коли саме та по який час з 21.01.2014 року ОСОБА_6 був відсутній у спірному житловому приміщенні.

Крім кого, вказаний акт спростовується доданою до апеляційної скарги довідкою Комунального комбінованого дошкільного навчального закладу № 77 м. Кривого Рогу № 119 від 23.07.2015 року, з якого вбачається, що дочка ОСОБА_6 ОСОБА_9 , була вихованкою навчального закладу з 14 вересня 2010 року по 31 травня 2015 року та батько ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , приймав участь у вихованні дитини, спілкувався з вихователями групи, приводив та забирав дитину з дитячого садка (а.с. 57), а також наданим апеляційному суду актом від 08.09.2015 року мешканців будинку АДРЕСА_3 , відповідно до якого, ОСОБА_6 фактично мешкав за вказаною адресою у квартирі АДРЕСА_4 протягом 2014 року та на початку 2015 року до призову на військову службу (а.с. 91). Зазначений акт підтверджується допитаними апеляційним судом свідком ОСОБА_10 , який пояснив, що бачив відповідача в будинку у спірний період та свідком ОСОБА_11 , який пояснив, що мешкає по сусідству з відповідачем та бачив його у спірний період, оскільки квартира ОСОБА_6 розташована вище поверхом та вони неодноразово заливали його квартиру.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем не надано достатніх та переконливих доказів того, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад шість місяців з кінця серпня 2014 року, а пояснення ОСОБА_6 на запитання представника позивача в апеляційному суді про те, що він з лютого по вересень 2014 року перебував за межами України, а саме виїжджав до Росії, не свідчать проте, що він покинув постійне місце мешкання спірну квартиру без поважних причин.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити в повному обсязі.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

В.І. Чорнобук