АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ЛевенцяБ.Б.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про стягнення не нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати (оплати за роботу у вихідні дні), компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ КБ "Надра") про стягнення не нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати (оплати за роботу у вихідні дні), компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд стягнув з ПАТ КБ "Надра" на користь ОСОБА_3, компенсацію (оплату праці) за роботу в неробочі дні 27 грудня 2008 року (субота), 28 грудня 2008 року (неділя) та 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя) в сумі 1388 грн. 67 коп.

Суд стягнув з ПАТ КБ "Надра" на користь ОСОБА_3, компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з березня 2009 року по травень 2015 року включно від належної позивачеві оплати за роботу в неробочі дні 27 грудня 2008 року (субота), 28 грудня 2008 року (неділя) та 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя) в сумі 1105 грн. 38 коп.

Суд стягнув з ПАТ КБ "Надра" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2009 року по 4 червня 2015 року у розмірі 182 721 грн. 88 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ "Надра" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.147-152).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника ПАТ КБ "Надра", МазуренкоО.П., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, представника позивача, ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення в частині стягнення грошової компенсації за роботу у вихідні дні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з відповідачем по 13 лютого 2009 року.

За розпорядженням роботодавця ОСОБА_3 в період з 27 грудня по 30 грудня 2008 року (у тому числі у вихідні дні - 27 та 28 грудня) та в період з 12 по 28 січня 2009 року (у тому числі у вихідні дні - 17, 18, 24 та 25 січня) знаходилася у відрядженні - проводила семінари в Ужгородському Регіональному управлінні ВАТ КБ "Надра".

Оплата позивачу за роботу у вихідні дні роботодавцем проведена не була.

Ураховуючи розмір середньоденної заробітної плати позивача - 115 грн. 72 коп., оплата у подвійному розмірі за шість днів роботи у вихідні дні становить 1 388 грн. 67 коп.

Оскільки оплата за роботу у вихідні дні не проведена вчасно, указана сума підлягає індексації за період з березня 2009 року по лютий 2015 року.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошової компенсації за роботу у вихідні дні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права у цій частині до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом при вирішенні цієї частини позову проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для стягнення грошової компенсації за роботу у вихідні дні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ПАТ КБ "Надра" не містить, в ході апеляційного розгляду представник відповідача також не навела таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на те, що, незважаючи на наявність розпоряджень роботодавця про направлення працівника у відрядження для виконання робіт, у тому числі у вихідні дні, первинних доказів фактичного перебування у відрядженні та доказів роботи у вихідні дні суду не надано, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині, оскільки з наданих суду письмових доказів убачається, що роботодавець у означені періоди перерахував на картковий рахунок працівника кошти на відрядження. Усні пояснення представника відповідача про те, що указані кошти могли бути перераховані за відрядження минулих періодів, допустимими - письмовими, доказами не підкріплені.

Посилання апеляційної скарги на те, що фактично під час відряджень позивач не могла працювати у вихідні дні, також відхиляються апеляційним судом як такі, що суперечать фактичним обставинам справи та положенням Колективного договору ВАТ "КБ "Надра", чинного на час спірних правовідносин.

Оскільки оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати, посилання апеляційної скарги на те, що указана сума - грошова компенсація за роботу у вихідні дні у розмірі 1 388 грн. 67 коп., не підлягає індексації бо є разовою виплатою, також відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за роботу у вихідні дні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині немає.

Водночас, доводи апеляційної скарги ПАТ КБ "Надра" про те, що під час звільнення позивача ОСОБА_3 жодним чином не заявляла про неправильність здійсненого з нею розрахунку та наявність невиплачених їй роботодавцем на день звільнення сум, можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на наступне.

Задовольняючи указані позовні вимоги районний суд виходив з того, що вони є обґрунтованими, оскільки ні в день звільнення, і у подальшому оплата за виконану ОСОБА_3 роботу у вихідні дні роботодавцем проведена не була. При цьому відповідач не виконав імперативних вимог ст.30 Закону України "Про оплату праці" щодо забезпечення роботодавцем достовірного обліку виконуваної працівником роботи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог простягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не в повній мірі відповідають обставинам даної справи та положенням матеріального закону.

Так відповідно до положень ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

У даному конкретному випадку з наявних у матеріалах справи наданих позивачем письмових доказів убачається наступне.

30 січня 2009 року на картковий рахунок позивача зарахована заробітна плата у розмірі 2 610 грн. 72 коп. (1144.00 + 1466.72; а.с.83).

ОСОБА_3 була звільнена з роботи 13 лютого 2009 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.17).

19 лютого 2009 року на картковий рахунок позивача зарахована заробітна плата у розмірі 3 803 грн. 49 коп.; 30 квітня 2009 року на картковий рахунок позивача зарахована заробітна плата у розмірі 2 253 грн. 89 коп.; 29 травня 2009 року на картковий рахунок позивача зарахована заробітна плата у розмірі 860 грн. 42 коп.; 2 червня 2009 року на картковий рахунок позивача зарахована заробітна плата у розмірі 291 грн. 47 коп. (а.с.83).

Зі змісту позовної заяви убачається, що у червні 2015 року - через шість років після звільнення та проведення розрахунку при звільненні, позивач заявляє вимоги, зокрема, про стягнення не нарахованої та невиплаченої оплати праці за роботу у вихідні дні, яка не була нарахована роботодавцем, і, як наслідок, не була виплачена у період роботи працівника та при його звільненні.

Водночас, у розпорядженні суду немає доказів, що на час проведення остаточного розрахунку при звільненні - у період з лютого по червень 2009 року, ОСОБА_3 були пред'явлені до роботодавця вимоги про проведення відповідної доплати - проведення оплати за роботу у вихідні дні, які залишені ПАТ КБ "Надра" без задоволення чи без реагування.

Отже розрахунок при звільненні проведений з ОСОБА_3 у період з лютого по червень 2009 року, про що позивачу було відомо.

Роботодавець вважав такий розрахунок остаточним, а працівник протягом шести років з дати звільнення та проведення розрахунку не оспорював цей факт та розмір сум, належних йому при звільненні.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що даний конкретний позов про стягнення не нарахованої та невиплаченої оплати праці за роботу у вихідні дні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (позовна заява; а.с.1) за своєю правовою природою не є спором про стягнення сум, належних при звільненні, а є позовом про стягнення заробітної плати за минулі періоди, з яким працівник має право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням наведених обставин суд приходить до висновку що у даному конкретному випадку передбачений трудовим законодавством тримісячний строк звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відраховувати від дати останнього зарахування заробітної плати на картковий рахунок позивача - 2 червня 2009 року.

Згідно з роз'ясненнями п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року №9 (з наступними змінами і доповненнями) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч.2 ст. 309 ЦПК).

За правилом ч. 3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене оскаржуване рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Б.Б. Левенець