Справа № 445/692/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 липня 2015 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі: судді Сивак В .М.

при секретарі Захарчук Н.Я., Стеців Н.Р.

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ спільного нажитого майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та стягнення завданої шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 вона народила сина ОСОБА_6 13.05.2012 року. Через місяць після одруження, за весільні кошти у сумі три тисячі доларів США вони придбали автомобіль марки «Фольксваген Гольф», по довіреності, виданій на імя відповідача ОСОБА_2 Через рік цей автомобіль продали за три тисячі доларів США.

У серпні 2012 року, за час шлюбу з відповідачем, ними, як подружжям, куплено по генеральній довіреності, оформленій на відповідача ОСОБА_2, автомобіль «Форд Мондео» КОМБІ-В, 1994 р.в., д.р.н. 545-05ТС, № кузова VFOAXXGBBAPP51261. Цей автомобіль вона вважає, є спільною сумісною власністю подружжя. Проте відповідач ОСОБА_2, без її відома зареєстрував вказаний автомобіль на свою матір ОСОБА_3

В заявлених вимогах позивач просить:

- визнати майном спільної сумісної власності, придбаний нею та відповідачем у серпні 2012 року за час шлюбу автомобіль «Форд Мондео» КОМБІ-В, 1994 р.в., д.р.н. 545-05ТС, № кузова VFOAXXGBBAPP51261.

-визнати за нею право власності на ? автомобіля

«Форд Мондео» КОМБІ-В, 1994 р.в., д.р.н. ВС1696ЕІ, № кузова VFOAXXGBBAPP51261.

-стягнути в її користь з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вартість ? частки автомобіля «Форд Мондео» КОМБІ-В, 1994 р.в., д.р.н. ВС1696ЕІ, № кузова VFOAXXGBBAPP51261.

-59152,24 грн. майнової шкоди

-4000,00 грн. моральної шкоди

-1000,00грн. витрат на правову допомогу

-641,52грн.судового збору.

В судовому засіданні позивач подала заяву про збільшення позовних вимог в порядку ст.31 ЦПК України де просить збільшити позовні вимоги на суму судових витрат, що становлять 2104,93 гривень, де 1592,33 грн. витрати повязані з залученням свідка, 212,60 грн. витрати повязані з явкою до суду, 300,00 грн. витрати на правову допомогу.

Вважає, що ОСОБА_2 спільними діями з матірю ОСОБА_3 протиправно позбавили її права спільного володіння та розпоряджання вказаним автомобілем.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 погодився з поясненнями позивача ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що в період з 21.05.2011 року по 01.12.2014 року перебував у шлюбі з ОСОБА_1 та проживав у її батьків у с.Золочівка Золочівського району Львівської області, постійної роботи не мав, жив з випадкових заробітків.

Кошти отримані на весіллі, як подарунок, частково витрачено на потреби сімї, на навчання позивачки, яка на час укладення шлюбу, з травня 2010 року до червня 2013 року навчалася у Львові в медучилищі жила в гуртожитку, тому мали місце постійні витрати на дорогу, навчання харчування. На ремонт зроблений у будинку батьків позивача, відповідачем та його братом ОСОБА_7, в двох житлових кімнатах, для чого, на придбання будматеріалів було витрачено більш ніж 1,5 тис. дол.США.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 пояснив, що останні 5 років займається ремонтом машин, іноді їздить з братом на авторинок допомогти купити або продати машини, іноді до нього звертаються знайомі та незнайомі з проханням оглянути машину перед покупкою, чи підготувати її для продажу.

На прохання чоловіка ОСОБА_8 ОСОБА_8 здійснював ремонт та продаж автомобіля «Форд Мондео» КОМБІ-В, 1994 р.в., д.р.н. 545-05ТС, № кузова VFOAXXGBBAPP51261, який на підставі доручення виданого ОСОБА_8 продав від її імені своїй матері ОСОБА_3.

Зазначає, що вказані позивачем автомобілі не були спільною сумісною власністю подружжя. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що її син ОСОБА_2 займається ремонтом машин, іноді їздить з братом на авторинок допомогти купити або продати машини, іноді до нього звертаються знайомі та незнайомі з проханням оглянути машину перед покупкою, чи підготувати її для продажу.

Вважає, що машину придбала на законних підставах в громадянки ОСОБА_8, через сина ОСОБА_2, який мав для цього відповідні повноваження. Машина не перебувала під арештом, ніколи не була власністю мого сина чи його колишньої дружини та не потребувала нотаріальної згоди для продажу будь-кого з них.

З наведених підстав вважає, що в даній справі не може бути належним відповідачем так як жодного спільного майна з позивачкою в неї не було.

Зазначає, що відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_5 позов заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є матірю позивачки і після весілля подружжя Бобко проживали в її будинку в с.Золочівка. З її слів, відповідач ОСОБА_2 не мав постійної роботи, їздив на заробітки та допомагав дядькові ремонтувати автомобілі.

Після весілля на подаровані кошти подружжя купило автомобіль який згодом продали щоб купити інший.

Вказані автомобілі відповідач ставив у них вдома.

Також свідок повідомила, що відповідач ОСОБА_2 разом з братом робив у них вдома косметичний ремонт.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що продала належний їй автомобіль «Форд Мондео» КОМБІ-В, 1994 р.в., д.р.н. 545-05ТС, № кузова VFOAXXGBBAPP51261, для чого надала генеральну довіреність на імя ОСОБА_2. Хто на даний час є власником автомобіля їй не відомо, всіма питаннями щодо продажу займався її чоловік ОСОБА_8, який отримав від ОСОБА_2 за автомобіль приблизно 3500 4000 доларів США.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, зясувавши всі обставини у справі, перевіривши їх доказами, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У відповідності до ст.60, Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом не здобуто доказів того, що автомобіль «Форд Мондео» КОМБІ-В, 1994 р.в., д.р.н. 545-05ТС, № кузова VFOAXXGBBAPP51261 є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також не встановлено підстав для визнання вказаного автомобіля майном спільної сумісної власності подружжя.

До зняття з реєстрації, вказаний автомобіль, належав громадянці ОСОБА_8 яка, з 23 липня 1993 року по даний час, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, тобто був обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8.

Оформлення купівлі продажу автомобіля шляхом видачі генеральної довіреності не відповідає вимогам законодавства.

Згідно зі ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, ч.2 ст. 32 ЦПК України вказує вичерпний перелік обставин, коли допускається участь у справі кількох відповідачів (позивачів)

1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Судом не здобуто доказів неправомірності набуття відповідачем ОСОБА_3 права власності на автомобіль, а також вчинення нею протиправних дій щодо позивача.

У відповідності до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постановою Золочівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 31.03.2015 року закрито кримінальне провадження № 0000099 від 05.02.2015 року, за заявою позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у звинуваченні його у кримінальному правопорушенні за ознаками ч.1, 190 КК України, з формулюванням: «за відсутності в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення», що спростовує заяву позивача про спричинення їй збитків неправомірними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позивач не надала суду інших доказів завдання їй майнової та моральної шкоди неправомірними діями відповідачів, отже підстави для стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 59152,24 гривень майнової шкоди та 4000,00 гривень моральної шкоди відсутні.

У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212, 218 ЦПК України, ст. ст.60, 61, 69 Сімейного кодексу України, ст. ст. 237, 240, 244, 245, 328 ЦК України

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ спільного нажитого майна, -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області на протязі 10 днів з дня його проголошення

Суддя ОСОБА_10