АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5004/15 Справа № 0427/6823/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

26 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа: Садове товариство «Автомобіліст» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, зобовязання знести огорожу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у серпні 2012 року звернувся до суду з позовом до Піщанської сільської Ради та ОСОБА_2 та після уточнення позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати рішення сесії Піщанської сільської ради в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_2, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку розташовану на території Піщанської сільської ради садового товариства «Автомобіліст» /а.с. 2-4, 30-34, 39/.

ОСОБА_2 позов не визнала та звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку шляхом демонтажу огорожі /а.с. 51-52/.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 173-179/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позовних вимог, а її вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 186-190/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результати аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні здійснюється шляхом : а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судом встановлено, що 21.03.2008 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_4 продав а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,053 га, кадастровий номер :01:324:0025, яка надана для ведення садівництва та розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, садове товариство «Автомобіліст» ділянка № 25 /а.с. 6,7/.

Земельна ділянка належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Нв 008219 виданого на підставі рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 151 від 30.10.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 8219. Актом від 16.12.1997 року зафіксовано встановлення меж земельної ділянки, що відводиться у приватну власність, що підтверджується справою по передачі земельної ділянки у приватну власність КП Новомосковського БТІ /а.с. 113-115/.

Після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 не отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку та не здійснив його реєстрацію.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звертався до Відділу Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області з метою оформлення права власності на земельну ділянку та 26.02.2009 року було відновлено в натурі межі земельної ділянки на території Піщанської сільської ради користувача ОСОБА_3, межові знаки, якими закріплено земельну ділянку передано йому під охорону, також було складено технічну документацію із землеустрою щодо підготовки документів, які посвідчують право на земельну ділянку /а.с. 12, 13-16/. Протоколом проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файлу від 09.04.2012 року було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_3 перетинається з земельною ділянкою :01:324:0030, площа перетину 0,027562775 га /а.с. 11/.

Рішенням сесії Піщанської сільської Ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 5-13/V від 20.09.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» ОСОБА_2 безкоштовно була передана земельна ділянка розміром 0,08 га для ведення садівництва в Садовому товаристві «Автомобіліст» /а.с. 10/.

14.01.2009 року було складено акт встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачі на зберігання межових знаків переданої у власність ОСОБА_2 /а.с. 35/.

23.02.2009 року Відділом Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серія № ЯЗ № 308249 на земельну ділянку кадастровий номер :01:324:0030 площею 0,08 га, надана для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території Піщанської сільської Ради Новомосковського району Дніпропетровської області, садове товариство «Автомобіліст», ділянка № 27, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-09-126-00373 /а.с. 9/.

Згідно технічного звіту з геодезичних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 та звіту з геодезичних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 проведених Дніпропетровською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» було зясовано, що 1. Фактична площа земельної № 25 (ОСОБА_3В.) співпадає із зазначеною у Державному акті на право власності на землю ДП Нв 008219, а розтушування земельної ділянки - не співпадає; 2. Фактична площа 0,0689 га земельної ділянки № 27 (ОСОБА_2В.) не співпадає із площею земельної ділянки 0,0800 зазначеній у Державному акті на право власності серія ЯЗ № 308249;

3. Земельна ділянка № 25 (ОСОБА_3В.) накладається на земельну ділянку № 27 (ОСОБА_2В.) площа перетину 0,0297 га. Координати поворотних точок земельної ділянки № 27 (ОСОБА_2В.) не співпадають з координатами поворотних точок згідно відомостей Державного земельного кадастру.

Крім того, відповідно до п.12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (який був чинним на час прийняття рішення сільською радою) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Установивши, що спірні земельні ділянки розташовані на території Піщанської сільської ради, але за межами населеного пункту, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що станом на 20.06.2007 року Піщанська сільська Рада не мала повноважень щодо розпорядження зазначеними землями, повноваження щодо розпорядження землями за межами населеного пункту мав відповідний орган виконавчої влади, а саме Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, дійшов обґрунтованого висновку про перевищення сільською радою повноважень щодо розпорядження землями, які розташовані за межами населеного пункту, та недійсність такого рішення сільської ради.

Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст.ст. 116, 118 ЗК України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-205цс15 від 03.06.2015 року, яка є обовязковою для всіх судів України.

При вищенаведених обставинах справи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих нею доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не є власником земельної ділянки № 25 загальною площею 0, 53 га садового товариства «Автомобіліст», так як не отримав Державний акт на неї та не зареєстрував своє право, то з цим погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 125 та ч. 2 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу) право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав та у випадках набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою відчуження земельної ділянки посвідчується не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, який установлений законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 став власником земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 21.03.2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 596, що говорить про його право власності.

Щодо посилань апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до позовних вимог ОСОБА_3 строк позовної давності, який ним був пропущений, та про що вони просили відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, то з цим також не можна погодитися, так як вбачаться з матеріалів справи, ОСОБА_3 про порушення свого права дізнався 09.04.2012 року з протоколу перевірки документації із землеустрою та обмінного файлу, а позовна заява про захист своїх прав ним була подана до Новомосковського міськрайонного суду 20.08.2012 року, в межах строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-267/цс15.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст. 307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П

ОСОБА_5