АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/428/15-ц 22-ц/774/1716/К/15
Справа № 193/428/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/1716/К/15 інстанції Патинка А.Г.
Категорія № 47 ( 4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

секретар - Масклова К.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське» і ОСОБА_2 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське» (третя особа - Реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, Відділ Держемагенства в Софіївському районі Дніпропетровської області) про визнання договору оренди земельної ділянки від 21 липня 2014 року недійсним та скасування його державної реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання фіктивного правочину недійсним,

У С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське» (надалі - СФГ «Олександро-Володимирівське») про визнання договору оренди земельної ділянки від 21 липня 2014 року недійсним та скасування його державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 липня 2008 року він уклав договір оренди земельної ділянки загальною площею 9,150 га., яка розташована на території Софіївського району Дніпропетровської області та належить відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності. 07 липня 2008 року договір зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» за НОМЕР_1. При огляді спірної земельної ділянки 24 березня 2015 року позивач виявив, що вона засіяна посівом ярого ячменю. Отримавши витяг з Державного земельного кадастру, він дізнався що 21 липня 2014 року ОСОБА_5 уклав іще один договір оренди земельної ділянки з СФГ «Олександро-Володимирівське». Вважаючи його укладеним з порушенням вимог, встановлених ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним зареєстрований Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 і Селянським фермерським господарством «Олександро - Володимирівське», та скасувати його державну реєстрацію; зобов'язати ОСОБА_5 та СФГ «Олександро - Володимирівське» не перешкоджати позивачу використовувати земельну ділянку у відповідності з умовами договору оренди земельної ділянки №1 від 01 липня 2008 року та стягнути на його користь судові витрати.

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання фіктивного правочину недійсним, в обґрунтування якого зазначив, що договір №1 оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року, укладений між ним та ОСОБА_2, було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися вказаним правочином. Жодного разу він не отримував орендну плату від ОСОБА_2, який земельну ділянку не обробляв. Правочин фактично укладався у зв'язку із тим, що ОСОБА_5 отримав у борг грошові кошти за розпискою у ОСОБА_7, який є чоловіком дочки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 посилаючись на те, що Договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року є фіктивним, ОСОБА_5 просив суд визнати його недійсним.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_5 об'єднано в одне провадження із позовними вимогами ОСОБА_2

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено повністю. Визнано недійсним зареєстрований Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 і СФГ «Олександро - Володимирівське», та скасовано його державну реєстрацію. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_5 та СФГ «Олександро - Володимирівське» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243,60 гривень. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 243,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_5 в задоволенні вимог про визнання договору оренди від 01 липня 2008 року недійсним. Вважає, що укладений ним та ОСОБА_5 договір оренди є дійсним, , тому що сторони досягли усіх істотних вимог, волевиявлення сторін було вільним, відповідало внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, тому суд безпідставно визнав його недійсним. До того ж, судом безпідставно застосовано в якості підстави визнання спірного договору недійсним статтю 141 ЗК України, яка передбачає припинення права користування земельною ділянкою через систематичну несплату орендної плати, оскільки ОСОБА_5 позбавив його права користування орендованою ділянкою, передавши її в користування іншому орендарю, від якого і отримував орендну плату. Також безпідставними є

посилання суду, як на підставу фіктивності договору оренди землі, на боргові зобов'язання відповідача ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_2 не був стороною у боргових зобов'язаннях відповідача.

СФГ «Олександро-Володимирівське», у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в їх задоволенні. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про недійсність договору оренди, укладеного 21 липня 2014 року між СФГ ««Олександро-Володимирівське» та ОСОБА_5, оскільки він укладений у відповідності до вимог законодавства та пройшов державну реєстрацію. На його думку, судом не враховано, що спірний договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року не був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, тому не може вважатися дійсним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга СФГ ««Олександро-Володимирівське» - відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

На думку, колегії суддів, рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим у повній мірі, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 04 грудня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією, ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка площею 9,150 га (пай №183) (а.с.8).

01 липня 2008 року між ОСОБА_5 та приватним підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір № 1 оренди земельної ділянки площею 9,150 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_2 від 04 грудня 2002 року, строком на 49 років по 01 липня 2057 року (а.с. 8-11).

Згідно Акту про передачу та прийом земельної ділянки від 07 липня 2008 року земельна ділянка була передана власником ОСОБА_5 приватному підприємцю ОСОБА_2 ( а.с.12)

Згідно відомостей, наданих відділом Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області, в Книзі запису реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, проведено реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, якому належить земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 на праві приватної власності згідно державного акту серія НОМЕР_5 від 04.12.2002 року, строк дії договору 49 років (з 01 липня 2008 по 01 липня 2057 року), про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за НОМЕР_1 від 07 липня 2008 року (а.с. 13).

01 липня 2014 року між ОСОБА_5 та СФГ «Олександро-Володимирівське» укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,150 га, кадастровий номер НОМЕР_3, належної ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності серії НОМЕР_2 ( а.с. 8, 46-51).

Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року проведено державну реєстрацію вищевказаного договору оренди у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку (а.с. 15).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5 та СФГ «Олександро-Володимирівське», ОСОБА_2 посилався на те, що укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2014 року порушує його права як орендатора спірної земельної ділянки, оскільки на момент його укладення був чинним договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року, укладений між ним та ОСОБА_5

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що укладений між ОСОБА_5 та СФГ «Олександро-Володимирівське» договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2014 року слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи, вимогам діючого законодавства та підтверджений наявними у справі доказами.

У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_5, посилаючись на фіктивність договору оренди від 01 липня 2008 року, просив визнати його недійсним.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та дійшов висновку про те, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договір оренди від 01 липня 2008 року також слід визнати недійсним.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендодавцем.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 210 ЦК України та ст. 20 Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" набирає чинності.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вимоги діючого законодавства України щодо чинності договору оренди земельної ділянки встановлені як ЦК України, так і Законом України «Про оренду землі». Зокрема, згідно ст.. 15 цього закону, це:

- досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи;

- договір оренди землі має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю;

- сторони договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як убачається із матеріалів справи, 01 липня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір № 1 оренди земельної ділянки площею 9,150 га строком на 49 років.

Судом встановлено, що сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов передачі в оренду ОСОБА_2 належної відповідачу ОСОБА_5 земельної ділянки на умовах, визначених у договорі оренди від 01 липня 2008 року, який сторонами укладено у письмовій формі, з дотриманням вимог, що містяться у параграфі 23 глави 58 ЦК України та в розділі 2 Закону України „Про оренду землі".

Відповідно до п.39 вказаного договору розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку не допускається.

Форма і зміст договору ================відповідають вимогам чинного законодавства України щодо зазначення усіх істотних умов кредитного договору, що вимагаються законодавством при укладенні даного виду договорів.

При укладенні договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було спрямоване на укладання договору оренди.

До договору оренди земельної ділянки додано копію державного акта, при складанні, видачі та реєстрації якого було долучено відповідні план та схему земельної ділянки.

Укладений сторонами договір пройшов відповідну державну реєстрацію - 07 липня 2008 року вказаний договір зареєстровано за НОМЕР_1 у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України".

Суду не надано належних та допустимих доказів, передбачених законодавством для встановлення фіктивності договору оренди від 01 липня 2008 року.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним.

Підстави, на які посилається ОСОБА_5 в зустрічній позовні заяві та СФГ «Олександро-Володимирівське» в апеляційній скарзі для визнання договору оренди від 01 липня 2008 року фіктивним та недійсним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не відповідають матеріалам справи.

Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що сторонами укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Дане роз'яснення надано судам у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Як убачається із матеріалів справи, на виконання умов договору оренди землі від 01 липня 2008 року за Актом про передачу та прийом земельної ділянки 07 липня 2008 року відповідач ОСОБА_5 передав, а позивач ОСОБА_2 прийняв в оренду земельну ділянку площею 9,150 га на 49 років, що виключає фіктивність договору ( а.с.12).

Доводи СФГ «Олександро-Володимирівське» в апеляційній скарзі про те, що договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року не був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, тому не може вважатися дійсним, не можуть бути взятими до уваги, оскільки спірний договір укладено сторонами до набрання чинності «Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого здійснюється реєстрація речових прав, у тому числі на землю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 № 868.

Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, право власності на яку зареєстроване до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, та не зареєстроване у Державному реєстрі прав, проводиться у спеціальному відділу зазначеного Реєстра.

Відсутність такої реєстрації не впливає на наявність у позивача права користування земельною ділянкою на підставі угоди, укладеної до набрання чинності зазначеним вище Реєстром, оскільки таке його право зареєстровано відповідно до існуючого на той час законодавства - «Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», затвердженого наказом Держкомзему № 174 від 02 липня 2003 року.

Вирішуючи спір в частині позову ОСОБА_5, суд першої інстанції послався на положення п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України як на підставу для визнання недійсним спірного договору, зазначивши про систематичну несплату позивачем ОСОБА_2 орендної плати, при цьому залишив поза увагою, що ця обставина може бути лише підставою для припинення права оренди та розірвання укладеного сторонами договору, а не визнання договору недійсним.

Крім того, судом залишено поза увагою, що підставами позову є обставини, зазначені позивачем у позовній заяві. Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_5 просив визнати спірний договір від 01 липня 2008 року недійсним з підстав його фіктивності, тому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши їх з інших підстав ніж ті, які зазначені в зустрічному позові.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним укладеного між ними договору оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року.

Що стосується рішення суду в частині часткового задоволення первісного позову ОСОБА_2 та визнання недійсним укладеного між ОСОБА_5 та СФГ «Олександро-Володимирівське» договору оренди земельної ділянки від 01 липня 2014 року та скасування його державної реєстрації, то колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Встановивши, що цей договір укладено в період чинності договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 01 липня 2008 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 не мав права укладати договір оренди вказаної ділянки з СФГ «Олександро-Володимирівське», а тому обґрунтовано визнав недійсним договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2014 року між ОСОБА_5 та СФГ «Олександро-Володимирівське», на підставі ст. 203 ч. 1, 3, 215 ЦК України та скасував його державну реєстрацію.

Доводи апеляційної скарги СФГ «Олександро-Володимирівське» стосовно правомірності укладеного між ним та ОСОБА_5 договору оренди від 21 липня 2014 року у зв'язку з відсутністю державної реєстрації укладеного раніше договору із ОСОБА_2 не можуть бути взятими до уваги з підстав, викладених вище.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга СФГ «Олександро-Володимирівське» задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції виходив із іншої правової оцінки обставин на предмет їх доведеності, з якою колегія суддів не погоджується, рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_5 в задоволені його зустрічних позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання фіктивного правочину недійсним.

У той же час рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 21 липня 2014 року між СФГ «Олександро-Володимирівське» та ОСОБА_5, необхідно залишити без змін.

Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 5 ст.. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 та на користь держави судового збору у сумі 243,0грн. та 0,60грн. відповідно необхідно скасувати та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору в сумі 121,8грн. за розгляд апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 1, 3, 4, 314 - 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року в частині визнання договору оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки від 01 липня 2008 року недійсним.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 та на користь держави судового збору у сумі 243,0грн. та 0,60грн. відповідно скасувати.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів