Справа № 481/1303/15-ц
Провадж.№ 2/481/519/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

(заочне)

26.11.2015 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої по справі судді - Уманської О.В.,

за участю секретаря - Кузьміної Н.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Даріюса Міндоуго про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить виселити останнього з належної їй квартири, що знаходиться по Миколаївська область м.Новий Буг вул..Гребеннікова, буд.№ 14-а, кв. 3 та зняти відповідача з реєстрації із вищезазначеній квартирі.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником вищезазначеної квартири, в якому разом з нею проживає її донька, онук та колишній цивільний чоловік її доньки відповідач ОСОБА_3, який зловживає спиртними напоями, систематично порушує правила співжиття, псує меблі в квартирі, періодично вчиняє фізичне та психологічне насильство в сімї. Відповідач став агресивним, ображає її, погрожує фізичною розправою, вчиняє дебоші, сварки та бійки. У неї є реальні підстави боятися за своє життя та життя своєї доньки та онука. Крім того, вона неодноразово зверталась за захистом до райвідділу міліції. Протягом багатьох років відповідач ОСОБА_3 не бере участі у витратах на утримання квартири, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі у ремонті. Вона не може проживати в таких умовах, тому вона і звернулась до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила його задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заявлені позивачкою вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи відповідач судом повідомлявся належним чином, про що мається в матеріалах справи повідомлення від Новобузької міської ради Миколаївської області, що відповідач відмовився від отримання судової повістки. Однак йому працівниками комунального підприємства повідомлено усно про час та місце розгляду справи, однак будь яких заяв від відповідача про перенесення слухання справи чи повідомлення поважності причин своєї неявки суду відповідач не повідомив, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідка ОСОБА_4, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України, вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно вимог ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Ч.1 ст. 405 ЦК України, передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із вимогами ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Із ст. 156 ЖК України, слідує, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України.

Відповідно до вимог ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно вимог ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично, зокрема, порушують правила соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять не можливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратура ми, органами внутрішніх справ тощо.

Як зазначено в ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 р., реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Відповідно до п.20 ст.4 «Положення про Державну міграційну службу України», затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06 квітня 2011 року, ДМС України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Таким чином, законодавством встановлений порядок реєстрації місця проживання осіб, відповідно до якого на Державну міграційну службу України покладені здійснення зняття з реєстрації місця проживання.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Так, згідно договору від 13.05.1992 року , який належним чином зареєстрований у Новобузькій філії МБТІ Миколаївської області 21.07.1992 року , позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 ( а.с.14-15).

Згідно домової книги для прописки громадян, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в кв. № 3 в житловому будинку № 14-а по вул. Гребеннікова в м. Новому Бузі Миколаївської області з 26 лютого 2008 р. ( а.с.18-19).

Із даних акту обстеження матеріально-побутових умов від 03 серпня 2015 р. слідує, що позивач ОСОБА_1 проживає у власній квартирі № 3 в житловому будинку № 14-а по вул. Гребеннікова в м. Новому Бузі Миколаївської області разом із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ( а.с.16). Починаючи з 2009 року відповідач ОСОБА_3 систематично зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, погрожує підірвати будинок, порушує громадський порядок, веде антисоціальний спосіб життя.

Як видно із листа Новобузької ЦРЛ Миколаївської області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з синдромом залежності від алкоголю III ст.., постійне пияцтво з 30.11.2012 року ( а.с.20).

Із листа Новобузького РВ УМВС України у Миколаївській області від 22 вересня 2015 р. слідує, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом 2015 року притягувався до адміністративної відповідальності: 07 квітня 2015 р. за ч.1 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення 40 годин громадських робіт, 20 березня 2015 р. із накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 170 грн. (а.с. 34).

Відповідно до тимчасової посвідки на постійне проживання № 014238 відповідач ОСОБА_3, громадянин ОСОБА_6, приїхав в Україну з Литви у 2005 році ( а.с.11).

Відповідно до характеристики ( а.с.17) відповідач ОСОБА_3 характеризується з негативного боку, неодноразово вчиняв насильницькі дії психологічного характеру відносно членів родини. Перебуває на обліку в Новобузькому РВ УМВС як сімейний насильник.

Як видно із висновків про припинення розгляду повідомлення від 11.05.2014 року, ( а.с.22); від15.01.2014 року ( аюс.23); від 05.07.2013 року ( а.с.24) ДІМ СДІМ Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області було встановлено факти нецензурної лайки з боку відповідача ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4

Постановою Новобузького райсуду Миколаївської області від 23.07.2013 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 85 грн ( а.с.36).

Постановою Новобузького райсуду Миколаївської області від 27.03.2014 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 51 грн ( а.с.37).

Постановою Новобузького райсуду Миколаївської області від 28.05.2014 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 07 діб ( а.с.36)

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що вона з 1995 року проживала разом із відповідачем по справі однією сімєю, без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків у них народився син ОСОБА_5 До 2005 року вона із відповідачем проживала за межами України, а в 2005 році вони приїхали на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру її мами, позивачки по справі. В 2008 році, із дозволу позивачки в даній квартирі було зареєстровано місце постійного проживання відповідача ОСОБА_3 однак на протязі декількох останніх років її сімейне життя із відповідачем погіршилось, вони припинили вести спільне господарство, проживають в окремих кімната. Однак, відповідач постійно порушує умови співжиття, страждає на алкогольну залежність, внаслідок чого веде себе неадекватно, агресивно. Відповідач постійно псує меблі в квартирі, пошкоджує ремонт, мають випадки справляння своїх природних потреб безпосередньо у вазони квітів чи на меблі, що приводить до їх знищення. Окрім того погрожує фізичною розправою, а тому вона та її мама бояться за своє життя. На неодноразові прохання добровільно залишити квартиру та знайти собі інше місце проживання відповідач не реагує.

Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить позивачу, а не є спільною власністю сторін по справі . Відповідач на протязі 2013-2015 р.р. неодноразово вчиняв психологічне насильство відносно членів сімї, його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст..173, ч.ч.1 та 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративні стягнення, дані факти не спростовані самим відповідачем. Відповідач робить неможливим проживання з ними в одному будинку з позивачкою її донькою та онуком, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виселення ОСОБА_3 із квартира АДРЕСА_2

Оскільки суд задовольняє позов в частині виселення відповідача з житлового будинку, то з урахуванням вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , зазначене рішення є підставою для зняття останнього з реєстрації, а тому позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Даріюса Міндоуго про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 Даріюса Міндоуго, ІНФОРМАЦІЯ_3 із квартири АДРЕСА_3, без надання йому іншого жилого приміщення.

В задоволенні позову про зняття ОСОБА_3 Даріюса Міндоуго, ІНФОРМАЦІЯ_3, з реєстраційного обліку - відмовити.

На рішення суду може бути позивачем подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: