АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7222/15 Справа № 201/933/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Каратаєвій Л.О.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги при звільнені, компенсації за невикористану відпустку та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, третя особа: Виконавча дирекція Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги при звільнені, компенсації за невикористану відпустку та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку посилаючись на те, що з 10.02.2014 року по 26.08.2014 року вона працювала на посаді головного лікаря санаторія-профілакторія ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет», який 30.06.2014 року було ліквідовано. Крім того, відповідно до п.5 наказу № 268 від 10.02.2014 року з особового складу санаторію-профілакторію вказаного закладу позивач також працювала за сумісництвом на 0,5 ставки посади лікаря-терапевта у штаті співробітників закладу з 10.02.2014 року по 26.06.2014 року на умовах строкового трудового договору. ОСОБА_2 було звільнено із займаних посад відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ, тобто з ініціативи власника у зв'язку з ліквідацією установи. Як зазначає позивач, не зважаючи на вимоги ст.47 КЗпПУ керівництво закладу не виконало свій обов'язок щодо проведення повного розрахунку при звільненні з позивачем. 17.02.2015 року сума виплати позивачу ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі становила 25.503,33 грн., яка складається із суми 16.559,33 грн. відносно затримки заробітної плати головному лікарю та 8.944,00 грн. відносно затримки заробітної плати лікарю - терапевту. На день 12.03.2015 року ця сума становить 28.721,56 грн., яка складається з сум 18.860,80 грн. відносно затримки заробітної плати головному лікарю та 9.860,76 грн. відносно затримки заробітної плати лікарю - терапевту. Тому сума матеріальних збитків на 12.03.2015 року складає 46.959,49 грн., з яких невиплачена заробітна плата в сумі 15.453,39 грн.; вихідна допомога при звільненні в сумі 1.173,90 грн.; не донарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 1.610,64 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку 28.721,56 гр. ОСОБА_3 того, відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпПУ вона має право на отримання відшкодування моральної шкоди, оскільки порушення її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. З причин тривалого неотримання заробітної плати позивач була вимушена тривалий час обмежувати себе в належному харчуванні, при наявності постійного критичного зростання цін на продукти та комунальні послуги, тобто фактичного прожиткового мінімуму. Нанесену відповідачем моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 6.000,00 грн. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь станом на 20.04.2015 року 50215,79 грн., в тому числі: невиплчену заробітну плату в сумі 15453,39 грн., вихідну допомогу в сумі 1173,90 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1610,64 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 31977,84 грн. та моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн. (т.1 а.с.2-5,41-47,81-84,185-186,205-206,219-221,228-231).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату у сумі 15.453,39 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 28.721,56 грн. (т.2 а.с.1-7).

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.16-21) ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки:

- позовні вимоги стосуються саме тих виплат, які здійснюються за рахунок коштів Фонду соціального страхування, тому ці вимоги позивач повинна заявляти саме до ВД Дніпропетровського обласного відділення ФСС з тимчасової втрати працездатності;

- зважаючи на те, що головний лікар санаторію-профілакторію УДХТУ несе одноосібну відповідальність за результати і наслідки роботи санаторію-профілакторію, то у даній справі саме позивач є єдиною особою, яка здійснила порушення щодо проведення розрахунків відносно себе самого;

- позивачем не надано суду доказів щодо фактичного відпрацювання на посаді головного лікаря та лікаря-терапевта за сумісництвом, підстав для стягнення з відповідача заробітної плати з 10.03.2014 року по 26.08.2014 року немає.

В іншій частині, в тому числі щодо розміру стягнення, рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивач знаходилась в трудових відносинах з відповідачем та працювала за сумісництвом; у звязку з ліквідацією структурного підрозділу позивача було звільнено; з позивачем здійснено розрахунок, який не був повним та остаточним.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпК України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом першої інстанції встановлено, що при звільненні позивача йому не виплачено заробітну плату за посадою головного лікаря санаторія-профілакторія ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» та за сумісництвом на 0,5 ставки посади лікаря-терапевта.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за наказом № 59-вк від 07 лютого 2014 року прийнята на роботу на посаду головного лікаря санаторію-профілакторію Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технічний університет» (т.1 а.с.10-13) та згідно п.5 наказу № 268 від 10 лютого 2014 року позивач прийнята за сумісництвом на 0,5 ставки посади лікаря-терапевта у штаті співробітників санаторію-профілакторію з 10 лютого 2014 року по 28 червня 2014 року на умовах строкового трудового договору (т.1 а.с.19-21).

Наказом відповідача № 191 від 17 червня 2014 року «Про зміни в організаційно-штатній структурі університету» санаторій-профілакторій виведено із організаційно-штатної структури університету та ліквідовано (т.1 а.с.14).

23 червня 2014 року позивача повідомлено про зміни в організації виробництва та праці (т.1 а.с.15).

26 серпня 2014 року згідно з наказом ДВНЗ «УДХТУ» від 22 серпня 2014 року № 380-к позивача звільнено з роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників у зв'язку з ліквідацією структурного підрозділу (т.1 а.с.10-13).

Згідно довідки від 15 січня 2015 року, наданої відповідачем, при звільненні з позивачем проведено наступний розрахунок: за період з 01 липня 2014 року по 26 серпня 2014 року нарахована та виплачена заробітна плата за роботу на посаді головного лікаря в сумі 9481,31 грн., яка включає компенсацію за невикористану відпустку (16 календарних днів) 1614,72 грн. та вихідну допомогу 2946,97 грн. (т.1 а.с.88).

Відповідно до довідки відповідача від 15 січня 2015 року заборгованість по заробітної плати головному лікарю СП «УДХТУ» ОСОБА_2 за період з 11 березня 2014 року по 30 червня 2014 року становить 8889,61 грн. (т.1 а.с.87).

Крім того, позивачу не виплачено заробітну плату за роботу на 0,5 ставки лікаря терапевта санаторію-профілакторію з 10 березня 2014 року по день звільнення.

Згідно табелів робочого часу зафіксовано облік відпрацьованого часу позивачем як головним лікарем, так і лікарем терапевтом (т.1 а.с.139-142).

Факт наявності заборгованості відповідача по виплаті заробітної плати ОСОБА_2 за вказаний період часу не заперечувався представником відповідача в суді першої інстанції.

Тому доводи апеляційної скарги про не надання позивачем суду доказів щодо фактичного відпрацювання на посаді головного лікаря та лікаря-терапевта за сумісництвом і відсутності підстав для стягнення з відповідача заробітної плати з 10.03.2014 року по 26.08.2014 року, є безпідставним.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що такі виплати мають бути здійснені за рахунок коштів Фонду соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду соціального страхування у 2014 році здійснювалось на підставі договору № ВД-52 від 08.01.2014 року, укладеного між виконавчою дирекцією обласного відділення Фонду та власником санаторію-профілакторію відповідачем у справі (т.1 а.с.164-174).

За умовами абзацу 2 пункту 3.1. Порядку № 16 часткове фінансування санаторію-профілакторію вищого навчального закладу, що частково фінансується за рахунок коштів Фонду, здійснюється відповідно до кошторису, згідно з додатком 2 до цього порядку, який затверджено відповідачем та Фондом (т.1 а.с.64-67).

Як вбачається зі справи, з 10.03.2014 року часткове фінансування за рахунок коштів Фонду припинено на підставі акту № 05 від 20.01.2014 року (т.1 а.с.71).

У зв'язку припиненням часткового фінансування за рахунок коштів Фонду договір № ВД-52 від 08.01.2014 року припинений згідно з умовами п.4.3. договору.

Тому саме відповідач має здійснити повний розрахунок при звільненні позивача.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів того, що він є неналежним відповідачем, суду не надав.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: