Справа № 310/8789/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 грудня 2015 року Бердянський міськрайонний суд

в складі: головуючого судді Троценко Т.А.

при секретарі: Корнієнко М. Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

Встановив:

Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 09. 09. 1995 року, від якого мають неповнолітню дитину.

ОСОБА_2 у позовній заяві просить розірвати шлюб, зазначивши, що вони з відповідачем разом не проживають з травня 2015 року, протягом останніх 5 років стосунки між ними погіршувалися, що призвело до втрати взаєморозуміння та поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться, подружні відносини не підтримуються, подальше зберігання шлюбу неможливе, оскільки вона проживає з іншим чоловіком.

Між нею та відповідачем є суперечки щодо місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3, яка мешкає з батьком та його новою дружиною і її двома дітьми у двокімнатній квартирі. Вона, як мати, має більш сприятливе матеріальне становище і комфортні умови проживання дитини, тому просить визначити місце проживання дитини разом з нею.

Майнового спору немає.

В судове засідання позивачка не явилася, представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 в заяві на задоволенні позову наполягає, просить розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не явився, про день слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, у заяві просить надіслати електронною поштою рішення суду.

Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частина 3 ст. 109 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Так, згідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 і ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09. 09. 1995 року, мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, 05. 06. ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копію свідоцтва про народження.

Сторони не проживають разом з травня 2015 року через втрату почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться, кожний з подружжя має іншу родину, сумісне проживання неможливе, шлюб носить формальний характер.

За таких обставин суд вважає за можливе розірвати шлюб.

Проте суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини з нею, оскільки позивачкою не надано жодного доказу на обґрунтування цієї вимоги згідно до вимог ст. ст. 10,11 ЦПК України. Разом з тим суд повідомляє позивачку, що вона може звернутися із самостійним позовом до суду про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, надавши докази на підтвердження позову.

Керуючись ст. 105, 109,112 СК України, ст. 10, 11, 60, 212- 215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розірвати шлюб ОСОБА_2 і ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Жемчужникова) ОСОБА_5, зареєстрований 09 вересня 1995 року у Відділі РАЦС м. Шахтарська Донецької області , актовий запис № 380.

В решті прозову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бердянський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6