Справа № 214/9097/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 грудня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

за участю представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг (далі за текстом «ПАТ»), в якому просить: поновити її на роботі на посаді спеціаліста Управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу (бухгалтерський облік і фінансова звітність), стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5338 грн. 10 коп. та моральну шкоду сумі 5000 грн. Уточнивши позовні вимоги, зазначивши відповідачами ПАТ та ОСОБА_4 просить: визнати незаконним та скасувати наказ № 1356/л від 29.10.2013 року про звільнення з підприємства за скороченням штату; поновити ОСОБА_1 на роботі в ПАТ на посаді спеціаліста Управління громадського харчування і торгівлі Департаменту з персоналу (бухгалтерський облік і фінансова звітність); стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 17890 грн. 95 коп.; покласти на службову особу, винну в незаконному звільнені, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству у звязку з оплатою часу вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позову навела наступне. 1 травня 2001 року згідно з розпорядженням № 113/п була прийнята на роботу на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат Криворіжсталь, правонаступником якого є ПАТ провідним бухгалтером цеху громадського харчування. Протягом трудової діяльності на підприємстві неодноразово переводилася і останньою роботою, яку виконувала, була посада спеціаліста управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу (бухгалтерський облік і фінансова звітність). 29.10.2013 року згідно з наказом по підприємству №1356/л була звільнена з підприємства за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення слугував наказ по підприємству №531 від 19.04.2013 року Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства, яким передбачено, що у звязку з передачею непрофільних для підприємства функцій оголошено тендер з учасниками компаній, що спеціалізуються на наданні послуг із забезпечення і організації громадського харчування. За результатами тендеру визначений виконавець ТОВ Корпусгрупп Комтек (далі за текстом «ТОВ»). Пунктом 1 Наказу №531 наказано в строк 15 липня 2013 року зі штатного розпису управління ПАТ на ділянці Бухгалтерський облік і фінансова звітність виключити підділянку УГХіТ ДП, чисельністю 18 одиниць. Її, позивачки, робоче місце увійшло до переліку 18 одиниць, які були виключені зі штатного розпису ПАТ. 29 квітня 2013 року ПАТ видано наказ №582 Про вивільнення працівників, з яким вона, позивачка, була ознайомлена 15 травня 2013 року. Наказ №582 видано на виконання наказу по підприємству №531. Пунктом 1 наказу №582 наказано виключити з 15 липня 2013 року підділянку УГХіТ ДП із організаційної структури і штатного розпису бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління ПАТ з передачею виконання функцій бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління громадського харчування і торгівлі ТОВ на умовах договору про надання послуг. Пунктом 6,7 наказу №582 передбачено звільнення вивільнюваних працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. З зазначеним наказом була ознайомлена 15 травня 2013 року.

15 травня 2013 року, 11 липня 2013 року та 17 вересня 2013 року їй, позивачці, була запропонована інша робота на ПАТ, із числа наявних вакансій, окрім того, їй було запропоновано звільнитися з підприємства у звязку з переведенням в ТОВ, від чого вона, позивачка, відмовилася. З приводу переведення на запропоновані вакансії зверталася до начальників структурних підрозділів, однак в переведенні було відмовлено з посиланням на те, що місця вже заняті, що не відповідає за віком.

Наполягає, що при її звільненні було допущене порушення вимог статті 43 КЗпП України, якою встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частиною 7 тієї ж статті 43 встановлено, що власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації лише у разі, якщо в рішенні про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору, немає обґрунтування такої відмови. На ПАТ створено первинну організацію профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг", членом якої є.

19 вересня 2013 року ПАТ звернулось до первинної організації профспілки з поданням № 05-4047 з проханням надання згоди на звільнення позивачки. У відповідь на подання первинна організація профспілки направила витяг із протоколу засідання президії профкому від 1 жовтня 2013 року, в якому містилась відмова в наданні згоди на звільнення і було наведене розгорнуте обґрунтування відмови. Вважає, що таким чином, відповідач, в порушення статті 43 Кодексу законів про працю України, знехтував обґрунтуванням первинної профспілкової організації і здійснив звільнення без попередньої згоди профспілки.

Вважає, що при звільненні відповідачем було порушено пункт 2.15 ОСОБА_5 угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки та пункт 4.1 Колективного договору ПАТ, якими на відповідача покладено обов'язок не допускати необґрунтованого скорочення робочих місць. Скорочення її робочого місця вважає необґрунтованим - накази № 531 та 582 не містять обґрунтування скорочення її посади, окрім того, на ПАТ наявна необхідність у її посаді, що підтверджується залученням іншої організації для здійснення тих самих функцій, що раніше виконувала вона, позивачка.

Наполягає, що при звільненні відповідачем було порушено пункти 4.1 та 9.6 Колективного договору. Пунктом 4.1 Колективного договору встановлено, що власник повинен приймати рішення, наслідком якого може бути звільнення робітників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, тільки після попереднього погодження з виборними органами первинних профспілкових організацій. Пунктом 9.6 Колективного договору встановлено, що власник повинен приймати рішення про ліквідацію структурних підрозділів після погодження з профспілковим комітетом. Власник не погоджував з профспілковими комітетами первинних профспілкових організацій, що діють на підприємстві, рішення про передачу функцій з забезпечення і організації громадського харчування ТОВ, а також рішення про ліквідацію структурних підрозділів: "Управління громадського харчування і торгівлі" і під ділянки "Управління громадського харчування і торгівлі" ділянки "Бухгалтерський облік і фінансова звітність" управління підприємства, наслідком яких стало її звільнення. Невиконання колективного договору є порушенням статті 18 КЗпП України, згідно з якою положення колективного договору є обов'язковими для власника підприємства.

Також підставою неправомірності звільнення вважає той факт, що власником не було враховане переважне право на залишення на роботі, яке полягає в тому, що є вдовою громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, віднесеного до 1 категорії постраждалих.

Не врахувавши її, позивачки, переважне право на залишення на роботі, власник порушив вимоги статті 42 КЗпП України та пункту 7 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України № 5067-VI від 05 липня 2012 року "Про зайнятість населення". Стаття 39 вказаного Закону регулює правові засади діяльності суб'єктів господарювання, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця. Зокрема, частиною 1 статті 39 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що суб'єкти господарювання - роботодавці, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, направляють працівників за умови, якщо це передбачено колективним договором такого роботодавця, та за наявності згоди первинної профспілкової організації.

Наказами № 531, № 582 передбачено, що функції з бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління громадського харчування і торгівлі передаються ТОВ на умовах договору про надання послуг. Фактично ТОВ направляє своїх працівників для роботи на ПАТ з метою виконання ними робіт з бухгалтерського обліку і фінансової звітності. При цьому, колективним договором ПАТ не передбачена можливість використання на підприємстві праці працівників інших господарюючих суб'єктів, первинна організація ПМГУ не надавала на це своєї згоди. Таким чином, наказами № 531, № 582 порушені норми частини 1 статті 39 Закону України "Про зайнятість населення".

Окрім того, частиною 4 статті 39 Закону України "Про зайнятість населення" суб'єкту господарювання заборонено направляти працівників на робочі місця до роботодавця, в якого протягом року скорочено чисельність (штат) працівників. Наказом № 582 від 29 квітня 2013 року штат працівників ПАТ було скорочено на 18 одиниць. Таким чином, вважає, що направлення працівників ТОВ для виконання ними робіт із бухгалтерського обліку і фінансової звітності на ПАТ є незаконним.

Відповідно до положень статті 235 Кодексу законів про працю України, працівник, що був звільнений з роботи з порушенням вимог чинного законодавства, повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим, повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На даний момент перебуває в вимушеному прогулі. Кількість днів прогулу з 30 жовтня 2013 року - дня наступного за днем звільнення, по 25 листопада 2013 року, становить 19 днів. За цей час відповідач зобов'язаний виплатити на її користь втрачений заробіток у розмірі 5338 грн. 10 коп. з такого розрахунку, передбаченого ст. 235 КЗпП України, «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, довідки про середню заробітну плату: (5 900,00 грн. - 5 900,00 грн.) : (21 день + 21 день) х 19 днів = 5338,10 гривень, де: 5 900,00 грн. - розмір заробітної плати за серпень місяць 2013 року; 5 900,00 грн. - розмір заробітної плати за вересень місяць 2013 року; 21 день - кількість робочих днів у серпні місяці 2013 року; 21 день - кількість робочих днів у вересні місяці 2013 року; 19 днів - кількість днів вимушеного прогулу, починаючи з 30 жовтня 2013 року по 25 листопада 2013 року.

Наполягає, що дії відповідача щодо порушення її прав у сфері трудових відносин, звільнення з роботи за скороченням штату, позбавлення можливості бути працевлаштованою на своєму ж підприємстві (з трьох із запропонованих мені посад вона не відмовилась від жодної, надавала згоду на переведення, але працевлаштована так і не була) принизило її, завдали моральної шкоди та призвели до моральних страждань та інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Поновлення своїх прав вимагає від неї додаткових, раніше непередбачуваних зусиль, дії відповідача щодо протиправного звільнення, вимагають додаткових зусиль по організації свого життя, для того, щоб гідно існувати.

Порушення її прав завдало душевних страждань, постійно знаходиться в пригніченому стані, втратила спокій, самопочуття та психологічний стан погіршився, хвилюється та нервує з приводу ситуації, що мала місце щодо неї, постійно переслідують думки про вчинене відповідачем щодо неї, що в свою чергу, призводить до роздратованості, до замикання в собі та своїх проблемах, а відповідно погіршує відносини з оточуючими людьми, близькими та рідними.

Моральну шкоди визначає в розмірі 5000 гривень 00 копійок.

Відповідно до статті 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи.

Остаточно уточнивши позовні вимоги позивачка просить: визнати незаконним та скасувати наказ № 1356/л від 29 жовтня 2013 про звільнення з підприємства за скороченням штату; поновити на роботі на ПАТ на посаді спеціаліста (УГХіТ ДП) (бухгалтерський облік і фінансова звітність); стягнути з ПАТ на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 107 042,86 грн.

В обґрунтування уточненого позову навела наступне. Підставою для видання наказів про звільнення за скороченням штату слугували накази по підприємству № 531 від 19 квітня 2013 року "Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства" та № 582 від 29 квітня 2013 року "Про вивільнення працівників". Наполягає, що наказами не затверджувалися штатний розпис або організаційна структура в новій редакції, а лише зазначено намір в строк з 15 липня 2013 року зі штатного розпису управління ПАТ на ділянці "Бухгалтерський облік і фінансова звітність" виключити підділянку "УГХіТ ДП" чисельністю 18 одиниць. Фактично цей намір було реалізовано лише 1 січня 2014 року, коли набрав чинності штатний розпис "Бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління підприємства" в новій редакції, затверджений наказом № 1771 від 27.12.2013р. Тобто посаду, яку обіймала, було ліквідовано через два місяця після її звільнення.

Наполягає, що оскільки на момент звільнення 29 жовтня 2013 року її посада скорочена не була, відповідач не міг пов'язувати звільнення зі скороченням штату, звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України вважає незаконним.

Вважає, що при звільненні було допущене порушення ст. 43 КЗпП України. У пункті 6 виписки з протоколу засідання президії профспілки зазначено, що профспілка не надає згоди на звільнення тому, що порушене її, позивачки, переважне право залишення на роботі, як вдови громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, встановлене п. 7 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Наполягає, що ПАТ в порушення ст. 43 КЗпП України знехтував обґрунтуванням первинної профспілкової організації і здійснив звільнення без попередньої згоди профспілки.

Вважає звільнення незаконним тому, що власником не було враховане переважне право на залишення на роботі, яке полягає в тому, що є вдовою громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, віднесеного до 1 категорії постраждалих. Вирішуючи питання про звільнення власник був зобов'язаний встановити наявність або відсутність переважного права на залишення на роботі серед усіх спеціалістів ділянки "Бухгалтерський облік і фінансова звітність", які виконували роботи з бухгалтерського обліку, однак цього не зробив, що підтвердив довідкою від 12 лютого 2014 року.

Враховуючи той факт, що на момент звільнення ще не було затверджено штатний розпис у новій редакції, а тому жодна із посад підділянки "Управління громадського харчування і торгівлі", на якій працювала, ліквідована не була, а також те, що навіть з 1 січня 2014 року, коли набрав чинності штатний розпис у новій редакції, у структурному підрозділі "Бухгалтерський облік і фінансова звітність управління підприємства" працювало 99 осіб, які займали таку саму посаду, як вона, спеціаліст і виконували таку саму роботу, як бухгалтерський облік і фінансова звітність, власник не надавши переваги в залишенні на роботі, порушив ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, п. 7 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 235 КЗпП України працівник, що був звільнений з роботи з порушенням вимог чинного законодавства повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Кількість днів прогулу з 30 жовтня 2013 року по 6 травня 2015 року становить 381 день. Вважає, що за цей час відповідач зобов'язаний виплатити на її користь втрачений заробіток у розмірі 107042,86 грн., розрахунок якого зроблено на підставі ст. 235 КЗпП України, «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., довідки про середню заробітну плату (є в матеріалах справи): (5 900,00 грн. + 5 900,00 грн.) : (21 день + 21 день) х 381 день = 107 042,86 грн., де 5900,00 грн. - розмір заробітної плати за серпень 2013 року, 5 900,00 грн. - розмір заробітної плати за вересень 2013 року, 21 день - кількість робочих днів у серпні 2013 року, 21 день - кількість робочих днів у вересні 2013 року, 381 день - кількість днів вимушеного прогулу, починаючи з 30 жовтня 2013 року, дня наступного за днем звільнення, по день розрахунку 6 травня 2015 року.

Ухвалою суду позов в частині вимог про стягнення моральної шкоди залишений без розгляду.

Позивачка у судовому засіданні остаточно уточнений позов підтримала повністю та підтвердила зміст позовних вимог та доводів. Також пояснила, що їй пропонувалися посади крановщика, сталевара.

Представник відповідача, в судовому засіданні, пояснив, що з позовними вимогами не згоден в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа вважає позов обґрунтованим.

Представник третьої особи, в судовому засіданні, пояснила, що вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими.

Також у судовому засіданні досліджені письмові пояснення третьої особи(т.№2, а.с. 76-77), згідно яких на момент звільнення позивачки її посада скорочена не була, а тому відповідач не міг пов'язувати звільнення зі скороченням штату, тому вважає звільнення незаконним. Відповідно до наявного в матеріалах справи штатного розпису робітників, спеціалістів і службовців управління підприємства "Бухгалтерський облік і фінансова звітність", затвердженого наказом по підприємству № 1771 від 27.12.2013 року, виключено підділянку "Управління громадського харчування і торгівлі", в якій містилась посада позивачки. Однак, цей штатний розпис було затверджено лише через два місяці після того, як було звільнено позивачку, а введено в дію ще пізніше - з 1 січня 2014 року. Позивачка є вдовою громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, але відповідач знехтував своїм обов'язком врахувати її переважне право на залишення на роботі, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи довідку від 12 лютого 2014 року, зі змісту якої вбачається, що факт наявності переваг на залишення на роботі не встановлювався. Як пояснив відповідач у довідці, він не врахував переважного права позивача тому, що ліквідував повністю підділянку "Управління громадського харчування і торгівлі", на якій працювала позивачка. Однак, до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівників, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки ті, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню. Також зазначає, що в матеріалах справи є: штатний розпис ділянки "Бухгалтерський облік і фінансова звітність", затверджений наказом по підприємству № 91 від 24.01.2013р., із якого вбачається, що в структурі підприємства є 122 штатні одиниці спеціалістів; штатний розпис ділянки "Бухгалтерський облік і фінансова звітність", затверджений наказом по підприємству № 1771 від 27.12.2013р., із якого вбачається, що в структурі підприємства є 99 штатних одиниць спеціалістів. Вважає, що оскільки позивачка працювала спеціалістом з бухгалтерського обліку і фінансової звітності, відповідач був зобов'язаний порівняти її з 99-ттю спеціалістами, що залишилися виконувати такі самі роботи на підприємстві, які виконувала вона, і встановити наявність чи відсутність у неї переважного права на залишення на роботі. Вважає, що оскільки відповідач цього не зробив, то порушив встановлену законом процедуру звільнення.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України власник зобов'язаний попередите працівника про наступне звільнення не пізніше, ніж за два місяці, а також запропонувати іншу роботу. Вважає, що попередження № 4 від 15 травня 2013 року, яке надав відповідач на підтвердження виконання свого обов'язку попередити позивачку про наступне звільнення і пропонування їй іншої роботи, не можна вважати належним доказом виходячи з того, що попередження датоване 15 травня 2013 року в той час, як у ньому зазначено, що позивачці пропонується робота на ТОВ за умови надання нею особистої заяви до 1 травня 2013 року. Наполягає, що виходячи з умов попередження № 4, позивачка не могла скористатися пропозицією працевлаштування тому, що особисту заяву треба було подати за п'ятнадцять днів до того, як було зроблено цю пропозицію. Вважає, що власник підійшов формально до дотримання процедури звільнення і попередження № 4 від 15 травня 2013 року видане ним не для того, щоб захистити трудові права позивачки, а для того, щоб підстрахувати себе від визнання звільнення незаконним і поновлення на роботі.

Відповідач ОСОБА_6 до суду не зявилася, викликалася до суду належним чином.

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази:

- трудова книжка ОСОБА_1, відповідно до якої 01.05.2001 року позивачка була прийнята на роботу на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат Криворіжсталь, правонаступником якого є ПАТ, провідним бухгалтером цеху громадського харчування, останньою роботою, яку вона виконувала, була посада спеціаліста управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу (бухгалтерський облік і фінансова звітність), 29 жовтня 2013 року згідно з наказом по підприємству №1356/л була звільнена з підприємства за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.№1,а.с.8-10);

- наказ №1356/л від 29 жовтня 2013 року, підписаний директором департаменту по персоналу ПАТ ОСОБА_6, про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 Відповідно до якого ОСОБА_1, 15 травня 2013 року була ознайомлена з наказом №582 від 29 квітня 2013року Про вивільнення працівників та їй було вручено попередження про майбутнє звільнення. 15 травня, 11 липня, 17 вересня 2013 року, ОСОБА_1 була запропонована інша робота на ПАТ із числа наявних вакансій. Окрім того, їй було запропоновано звільнитися з підприємства у звязку з переведенням в ТОВ, від чого вона відмовилася. Згідно до наказу ОСОБА_1 була звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України (т.№1, а.с.11);

- диплом, згідно якого позивачка в 1974 році вступила до Криворізького технікуму радянської торгівлі і в 1976 році закінчила повний курс названого технікуму по спеціальності товарознавство і організація торгівлі продовольчими товарами, їй присвоєно кваліфікацію товарознавця (т.№1, а.с.12);

- свідоцтво про те, що позивачка закінчила навчання(т.№1, а.с.13);

- диплом згідно якого ОСОБА_1 в 1982 році поступила і в 1987 р. закінчила повний курс інституту за спеціальністю Бухгалтерський облік та аналіз господарчої діяльності. (т.№1, а.с.14);

- свідоцтво про укладення шлюбу, відповідно до якого 16 липня 1977 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на Андренко (т.№1, а.с.15);

- наказ № 531 від 19 квітня 2013 року ПАТ за підписом Генерального директора ОСОБА_9, про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства (т. №1, а.с.16-17), згідно якого з 15 липня 2013 року з організаційної структури управляння ПАТ і штатного розкладу підприємства виключено підділянка УГХіТ ДП, штатною чисельністю 18 одиниць, передбачено для захисту інтересів найманих працівників, посади і професії яких підлягають виключенню зі штатного розкладу, створення комісії, передбачена можливість переводу на інші вакантні посади з можливістю пройти навчання за рахунок підприємства, звільнення з переводом до ТОВ з виплатою компенсації та збереженню пільг строком 1 рік, тощо.

- наказ №582 від 29 квітня 2013 року ПАТ за підписом директора департаменту по персоналу ОСОБА_6, Про вивільнення працівників (т.№1, а.с.18-19,53-59);

- попередження (т.№1, а.с.20, 183-184) згідно якого 15 травня 2013 року ОСОБА_1В попереджалась про подальше звільнення в звязку зі скороченням штату не раніше 16 липня 2013 року, запропоновано розглянути пропозицію про перевід на іншу роботу на вакантні робочі місця на підприємстві з врахуванням можливості навчання та перепідготовки; про звільнення з переводом в ТОВ зі збереженням пільг протягом 1 року та виплатою компенсації. З попередженням ОСОБА_1 була ознайомлена, від запропонованих вакантних посад відмовилась.

- акт №3 від 11 липня 2013 року ПАТ про те, що 11 липня 2013р. ОСОБА_1 повторно запропоновано вибрати робоче місце з числа запропонованих вакансій на підприємстві і надати згоду на переведення на іншу роботу в межах підприємства, від чого позивачка відмовилась. (т.№1, а.с 21, 185);

- акт №11 від 17 вересня 2013 року ПАТ про те, що 17 вересня 2013року ОСОБА_1 повторно запропоновано вибрати робоче місце з числа запропонованих вакансій на підприємстві і надати згоду на переведення на іншу роботу в межах підприємства, від чого позивачка відмовилась. (т.№1, а.с 21, зв.,186);

- довідка №476 від 29 липня 1997 року та посвідчення видані ОСОБА_1, згідно яких остання має пільги, передбачені ч. 2 ст. 20 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (т.№1, а.с.22).

- квиток, згідно якого позивачка є членом профспілки (т.№1, а.с.23).

- подання ПАТ від 19 вересня 2013року голові профспілкового комітету ППО ПМГУ ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг про надання згоди на звільнення з підприємства ОСОБА_1 за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.№1, а.с.24-25, 178-180);

- виписка з протоколу засідання президії профкому від 1 жовтня 2013 року (т.№1, а.с.26, 181-182), відповідно до якого відмовлено в представлені на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням штату з посиланням на порушенням ПАТ при скороченні чисельності працівників норм колективного трудового договору, галузевої угоди;

- довідка №811-15/1-10224 від 30 жовтня 2013 року, про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1, (т.№1 а.с.27, т.№2, а.с.51), згідно якої середньоденний заробіток складає 193 грн. 44 коп.;

- колективний договір на 2007-2008 роки ПАТ, прийнятий на конференції трудового колективу від 28 грудня 2006 року (т.№1, а.с.28-29,215-222), згідно п. 4.1. якого, власник зобовязується не допускати безпідставного скорочення робочих місць і приймати рішення, наслідком яких може бути звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України, тільки після попереднього погодження з виборними органами первинних профспілкових організацій підприємства;

- ОСОБА_5 угода гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, відповідно до п. 2.15 не допускається необґрунтоване скорочення робочих місць, рішення, наслідком якого може бути звільнення працівників, приймається тільки після попереднього інформування та обговорення з первинними профспілковими організаціями підприємства. Пунктом 2.16 передбачено, що у разі виникнення обєктивних причин, через які неминучі звільнення працівників з ініціативи власника, проводити їх лише за умови попереднього письмового повідомлення відповідного профоргану про причини і обсяги цих звільнень, термін вивільнення і здійснення заходи, які спрямовані на працевлаштування працівників, що підлягають вивільненню (т.№1, а.с.30, 212);

- повідомлення та акт від 10 квітня 2013 року ПАТ про те, що 10 квітня 2013 року була запланована зустріч адміністрації ПАТ з представниками ППО ПМГУ з метою інформування про майбутнє скасування управління громадського харчування служби фінансового директора головного бухгалтера, на яке представник профкому ППО ПМГУ на дану зустріч не зявилися (т.№1, а.с.35, 36);

- подання в.о. голови профспілки ПО ПМГУ ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг про скасування наказу №531 від 19 квітня 2013 року (т.№1, а.с.37-38);

- лист в.о. директора департаменту з персоналу ПАТ голові ППО ПМГУ ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, відповідно до якого адміністрація підприємства вважає безпідставними заяви щодо скасування наказу №531 від 19.04.2013р. (т.№1, а.с.39-41);

- подання голови профспілки ПО ПМГУ ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг про скасування наказу №582 від 29 квітня 2013 року (т.1, а.с.42-43);

- лист в.о. директора департаменту з персоналу ПАТ №05-1933 від 20.05.2013р. голові ППО ПМГУ ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, відповідно до якого адміністрація підприємства вважає безпідставними заяви щодо скасування наказу №582 від 29.04.2013р. (т.№1, а.с.44-46);

- зміни до штатного розкладу управління підприємства цеху №210, відповідно до якого на підставі п. 1.1 Наказу від 19.04.2013р. №531 Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства з 15.07.2013р. вносяться зміни, а саме виключено бухгалтерський облік і фінансова звітність (т.№1, а.с.47);

- наказ №714 від 30.05.2013р. ПАТ про внесення змін до наказу від 19.04.2013р. №531 Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства (т.№1, а.с.60-62);

- наказ № 716 від 30.05.2013 року ПАТ про внесення змін до наказу від 29.04.2013р. №540 Про вивільнення працівників (т.№1, а.с.63-65);

- наказ № 753 від 05.06.2013 року ПАТ про внесення змін до наказу від 29.04.2013р. №540 Про вивільнення працівників (т.№1, а.с.66);

- список актуальних вакансій для вивільнення працівників для працевлаштування, станом на 11.07.2013р. (т.№1, а.с.79-172);

- подання ПАТ від 16.07.2013 року голові профспілкового комітету ППО ПМГУ ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг ОСОБА_10 про надання згоди на звільнення з підприємства ОСОБА_1 за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.№1, а.с.175-176);

- виписка з протоколу засідання президії профкому ПРАТ АрселорМіттал Кривий Ріг від 29.07.2013р. (т.№1, а.с.177), відповідно до якої відмовлено в поданні на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням штату з посиланням на порушенням ПАТ при скороченні чисельності працівників норм колективного трудового договору, галузевої угоди.

- акти, лист та протокол про те, що 29.10.2013р. ОСОБА_1 фактично була ознайомлена з наказом по підприємству №1356/л від 29.10.2013р. Про звільнення з підприємства за скороченням штату (т.№1, а.с. 187-192);

- звіт про заплановане вивільнення працівників станом на 15.05.2013р. ( т.№1, а.с.194);

- меморандум (т.№1, а.с.213-214);

- звернення ОСОБА_1 до генерального директора ПАТ та відповідь на звернення директора департаменту з персоналу ОСОБА_6 (а.с.226, 228);

- посадова інструкція директора департаменту з персоналу, затверджена генеральним директором ПАТ (т.№1, а.с.232-235);

- статут ПАТ, затверджений загальними зборами акціонерів від 21.04.2011р. (т.№1, а.с.244-260)

- статут ТОВ, затверджений загальними зборами учасників протокол №1 від 26.07.2007р. (т.№2, а.с.1-10);

- договір від 22 квітня 2013 року між ПАТ та ТОВ про надання послуг в організації харчування (т.№2, а.с.14-17);

- довіреність від 26 листопада 2012 року про надання ОСОБА_6 права підписувати документи, повязані з трудовими правовідносинами, окрім прийняття на роботу (т.№2, а.с.18).

- повідомлення про те, що при звільненні ОСОБА_1 не обговорювалося питання переважного залишення на роботі (т.№2, а.с.57) у звязку з тим, що дільниця, де працювала позивачка, була повністю ліквідована;

- штатний розклад (т.№2, а.с.63-66);

- Положення про додаткові засоби по соціальному захисту працівників при добровільному звільнення з підприємства, відповідно до п. 1.2 положення, дії даного положення не розповсюджуються на дільниці УГХіТ адміністрації фінансового директора головного бухгалтера управління підприємства (т.№2, а.с.78);

- штатний розклад (т.№2, а.с.95-98);

- зміни до штатного розкладу, які вводяться з 15 липня 2013 року (т.№2, а.с.100, 200);

- довідка з центру зайнятості (т.№2, а.с.232);

- трудова книжка (т.№2, а.с. 233);

- довідка про середній заробіток (т.№2, а.с.234).

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджену у судовому засіданні трудову книжку (т.№1, а.с.8-10, т.№2, а.с.233) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про роботу позивачки на ПАТ, та про те, що після звільнення позивачка не працювала.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні накази, попередження, акти (т.№1, а.с.11, 16-17, 18-19, 53-59, 20, 183-184, 21, 185, 186) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про скорочення чисельності робітників, звільнення позивачки з ПАТ, пропонування іншої роботи.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні дипломи, свідоцтво (т.№1, а.с.12, 13, 14) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про освіту позивачки ПАТ.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні свідоцтво, довідку, посвідчення (т.№1, а.с.15, 22) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про наявність у позивачки пільг.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні квиток (т.№1, а.с.23) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, чи є позивачка членом профспілки.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні подання, виписку (т.№1, а.с. 24-25, 178-180, 26, 181-182, 175-176, 177) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, чи узгоджувалося звільнення позивачки з профспілковим комітетом.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджену у судовому засіданні довідку (т.№1, а.с.27, 51) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про середньоденний заробіток позивачки.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні колективний договір на 2007-2008 роки, галузеву угоду на 2011-2012 роки (т.№1, а.с.28-29, 215-222, 30, 212) є неналежними доказами, так як ці докази не містять інформацію щодо предмета доказування, так як позивачка звільнена в 2013 році, а підстав вважати, що положення, визначені в зазначених колективному договорі та галузевій угоді, діяли і в 2013 році в судовому засідання не добуто.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні повідомлення, акт, подання, листи (т.№1, а.с.35-36, 37-38, 39-41, 42-43, 44-46) є належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме того, чи узгоджувалося скорочення робітників на підприємстві.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зміни до штату, накази (т.№1, а.с.47, 60-62, 63-65, 66) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про скорочення чисельності та звільнення робітників на ПАТ.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні список (т.№1, а.с. 79-122) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про наявність вакантних посад на ПАТ.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні акти, лист, протокол (т.№1, а.с. 187-192 ) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про ознайомлення позивачки з наказом про звільнення.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому звіт (т.№1, а.с. 194) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про вивільнення робітників на ПАТ.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні меморандум (т.№1, а.с. 213-214) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про зобовязання працедавців гірничо-металургійного комплексу в період з 1 червня 2013 року по 1 червня 2014 року сприяти збереженню професійного складу підприємств, уникати необґрунтованого скорочення робочих місць, сприяти збереженню існуючих робочих місць.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні звернення, відповідь(т.№1, а.с. 213-214) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про освіченість ПАТ про наявність у позивачки пільг.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні статути (т.№1, а.с. 244-260, т.№2, а.с.1-10) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засідання договір (т.№1, а.с. 14-17) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про взаємовідносини між ТОВ та ПАТ.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджену у судовому засіданні довіреність (т.№2, а.с. 18) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про наявність у ОСОБА_6 повноважень підписувати накази про звільнення.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджене у судовому засіданні повідомлення (т.№2, а.с. 57) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, чи обговорювалося переважне право позивачки на залишення на роботі.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні штатний розклад та зміни до нього (т.№2, а.с. 63-66, 95-98, 100, 200) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про склад робітників.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджену у судовому засіданні довідку (т.№2, а.с.234) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про середньоденний заробіток позивачки.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджену у судовому засіданні довідку (т.№2, а.с.232) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, чи отримувала позивачка після звільнення допомогу по безробіттю.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Суд вважає недостовірним доказом довідку про середню заробітну плату від 30 жовтня 2013 року (т.№1 а.с.27, т.№2, а.с.51), так як розрахунок середньоденного заробітку в цій довідки зроблений виходячи з заробітку позивачки за квітень-вересень 2013 року та з урахуванням кількості календарних днів у кожному з цих місяців. Тим самим, вказана довідка виконана в порушення «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, згідно якого середній заробіток розраховується виходячи з двох останніх місяців роботи та з сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці. Тому цей доказ суд не бере до уваги.

Інші, вищезазначені письмові докази суд вважає достовірними доказами.

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо, досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Позивачка з 1 травня 2001 року працює на підприємстві відповідача, останній час на посаді спеціаліста управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу (бухгалтерський облік і фінансова звітність).

Позивачка є вдовою громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, віднесеного до 1 категорії постраждалих.

29 жовтня 2013 року позивачка наказом по ПАТ звільнена з підприємства за скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою звільнення слугував наказ по підприємству №531 від 19.04.2013 року Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства, яким передбачено, що у звязку з передачею непрофільних для підприємства функцій оголошено тендер з учасниками компаній, що спеціалізуються на наданні послуг із забезпечення і організації громадського харчування. За результатами тендеру визначений виконавець ТОВ. Пунктом цього наказу №531 встановлено в строк 15 липня 2013 року зі штатного розпису управління ПАТ на ділянці Бухгалтерський облік і фінансова звітність виключити підділянку УГХіТ ДП, чисельністю 18 одиниць.

Робоче місце позивачки увійшло до переліку 18 одиниць, які були виключені зі штатного розпису ПАТ.

29 квітня 2013 року ПАТ видано наказ №582 Про вивільнення працівників, з яким позивачка була ознайомлена.

Пунктом 1 наказу №582 визначено виключити з 15 липня 2013 року під ділянку УГХіТ ДП із організаційної структури і штатного розпису бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління ПАТ з передачею виконання функцій бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління громадського харчування і торгівлі ТОВ на умовах договору про надання послуг.

Зміни до штатного розпису про скорочення 18 робітників прийняті 26 квітня 2013 року та діють з 15 липня 2013 року.

На час звільнення позивачки в структурі ПАТ було 122 штатні одиниці спеціалістів; штатним розписом ділянки "Бухгалтерський облік і фінансова звітність", затвердженим наказом по підприємству № 1771 від 27 грудня 2013 року в структурі підприємства малося 99 штатних одиниць спеціалістів.

Наказом №582 передбачено звільнення вивільнюваних працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, позивачка з зазначеним наказом ознайомлена 15 травня 2013 року.

15 травня 2013 року, 11 липня 2013 року та 17 вересня 2013 року, позивачці, була запропонована інша робота на ПАТ із числа наявних вакансій, окрім того, їй було запропоновано звільнитися з підприємства у звязку з переведенням в ТОВ, від чого, позивачка відмовилася.

Позивачка є членом створеної на ПАТ первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг".

16 липня 2013 року відповідач звернувся з поданням до профспілкового комітету ППО ПМГУ ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг про надання згоди на звільнення позивачки з підприємства за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗПпУ.

29 липня 2013 року на засідання президії профкому ПРАТ АрселорМіттал Кривий Ріг відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України у з посиланням на порушенням ПАТ при скороченні чисельності працівників норм КЗпП України, Конвенції МОТ №158 -1982 року, Меморандуму про взаємно порозуміння між КМ України та підприємствами гірничо-металургійного комплексу України від 14 червня 2013 року, колективного трудового договору, галузевої угоди. Про це рішення відповідач був повідомлений.

19 вересня 2013 року ПАТ звернулось до первинної організації профспілки з поданням № 05-4047 з проханням надання згоди на звільнення позивачки.

При розгляді подання первинна організація профспілки 1 жовтня 2013 року, відмовила в наданні згоди на звільнення, навівши обґрунтування такої відмови порушення ПАТ при скороченні чисельності працівників норм КЗпП України, Конвенції МОТ №158 -1982 року, Меморандуму про взаємно порозуміння між КМ України та підприємствами гірничо-металургійного комплексу України від 14 червня 2013 року колективного трудового договору, галузевої угоди, про що повідомила ПАТ.

ПАТ не погоджував з профспілковими комітетами первинних профспілкових організацій, що діють на підприємстві, рішення про передачу функцій з забезпечення і організації громадського харчування ТОВ, а також рішення про ліквідацію структурних підрозділів: "Управління громадського харчування і торгівлі" і під ділянки "Управління громадського харчування і торгівлі" ділянки "Бухгалтерський облік і фінансова звітність" управління підприємства, наслідком яких стало її звільнення.

При звільненні позивачки ПАТ не встановлював наявність або відсутність переважного права позивачки на залишення на роботі серед усіх спеціалістів ділянки "Бухгалтерський облік і фінансова звітність".

На даний момент позивачка перебуває в вимушеному прогулі. Кількість днів прогулу з 30 жовтня 2013 року по 21 грудня 2015 року складає 822 дні.

Середній щоденний заробіток позивачки складає 301 грн. 32 коп.

Позивачка після звільнення ніде не працювала, заробітну плату, допомогу по безробіттю, не отримувала.

Встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, КЗпП України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частиною 7 статті 43 встановлено, що власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації лише у разі, якщо в рішенні про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору немає обґрунтування такої відмови.

У судовому засіданні встановлено, що рішення виборного органу первинної організації профспілки про відмову у наданні згоди щодо звільнення позивачки за п.1 ст. 40 ч КЗпП України містило обґрунтування.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, даною нормою передбачено переваги в залишенні на роботі певним категоріям працівників. Пунктом 7 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачені компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 1, а саме переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування.

Як дружина померлого громадянина першої категорії, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою, позивачка мала переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Але відповідач цю обставину при звільненні позивачки не врахував, на визначав чи має позивачка переважне право на залишення на роботі в порівняння з іншими працюючими на ПАТ робітниками аналогічної спеціальності. Тому, суд приходить до переконання, що звільнення позивачки відповідачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, проведено з порушенням ст.ст.42, 43 КЗпП України, ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» а наказ про її звільнення є незаконним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає таким, що суперечить вимогам ст.42 КЗпП України пояснення відповідача, що питання переважного права позивачки на залишення на роботі не обговорювалося у звязку з тим, що дільниця, де працювала позивачка, була повністю ліквідована. На переконання суду, стаття 42 КЗпП України вимагає від роботодавця, яким є ПАТ, а не начальника дільниці, обговорити питання про наявність переважного права робітника на залишення на роботі не лише в порівнянні з тими робітникам, які працюють разом на одній дільниці підприємства, а в порівнянні зі всіма робітниками підприємства за аналогічної спеціальністю. Тому це пояснення, суд не бере до уваги.

Посилання позивачки на те, що при її звільненні були порушені норми статті 18 КЗпП України, згідно з якою положення колективного договору є обов'язковими для власника підприємства, суд вважає необґрунтованими. При цьому, суд приймає до уваги, що позивачка посилається на порушення відповідачем ОСОБА_5 угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки та Колективного договору на 2007-2008 роки, а її звільнення сталося в 2013 році.

Посилання позивачки на порушення відповідачем вимог ст. 39 Закону України "Про зайнятість населення", суд знаходить необґрунтованими.

Посилання позивачки на те, що штатний розпис "Бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління підприємства" в новій редакції, затверджений наказом, набрав чинності лише з 1 січня 2014 року суд не приймає до уваги, так як зміни до штатного розпису про скорочення 18 робітників прийняті 26 квітня 2013 року та діють з 15 липня 2013 року.

Відповідно до положень статті 235 Кодексу законів про працю України, працівник, що був звільнений з роботи з порушенням вимог чинного законодавства повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим, повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Прийшовши до висновку про те, що позивачка звільнена з роботи з порушенням вимого ст.ст. 42, 43 КЗпП України, суд приходить до переконання, що позивачка повинна бути поновлена на попередній роботі.

Позивачка з 30 жовтня 2013 року по 21 грудня 2015 року перебуває у вимушеному прогулі, тому відповідач повинен виплатити позивачці за час вимушеного прогулу 247685 грн. 04 коп. (301 грн. 32 коп. помножити на 882 дні). При цьому суд не бере до уваги визнану недостовірним доказом довідку про середню заробітну плату позивачки від 30 жовтня 2013 року (т.№1 а.с.27, т.№2, а.с.51), і вважає правильним розрахунок, наведений у довідці від 29 жовтня 2015 року (т.№2, а.с. 234).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Суд вважає, що позивачка, обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України звернулася до суду з позовом за захистом свого права, порушеного відповідачем незаконним звільненням її з роботи.

Таким чином, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

В силу ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача ПАТ судовий збір: на користь позивачки у сумі 229 грн. 41 коп., на користь держави 344 грн. 09 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання: в частині поновлення позивачки на роботі та в частині присудження заробітної плати - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 40, 42, 43, 235 КЗпП України, ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст.1, 8, 10, 11, 88, 208, 212, 214, 215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №1356/л від 29 жовтня 2013 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді спеціаліста (УГХіТ ДП) (бухгалтерський облік і фінансова звітність.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» середній заробіток за час вимушеного прогулу 247685 грн. 04 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» судові витрати в сумі 229 грн. 41 коп.

Стягнути на користь держави судовий збір з публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» 344 грн. 09 коп.

Допусти до негайного виконання рішення в частині: поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць 9340 грн. 92 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення буде складено на протязі пяти днів з дня закінчення розгляду справи. З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі зможуть ознайомитися 29 грудня 2015 року.

Головуючий суддя : В.М. Прасолов