АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9768/2015 Головуючий у 1-й інстанції Сухомлінов С.М.
Доповідач Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

за участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» до ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль Плюс» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року представник позивача звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 437 977,21 грн., в тому числі: 12 836 30736 грн. - тіло кредиту, 3 672 361,67 грн. - відсотки по кредиту, 3 189 014,84 грн. - пеня по простроченим відсоткам по кредиту, 7 740 293,34 грн. - пеня по простроченому кредиту та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ТОВ «Консоль Плюс» порушило умови договору кредиту та додаткових угод до нього в частині своєчасного повернення коштів та сплати відсотків за їх користування, а тому заборгованість підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_1, оскільки такий спосіб задоволення вимог кредитора передбачений законом та договорами.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2015 - позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» 27 437 977,21 грн. заборгованості та 3754 грн. 97 коп. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує, що рішення по формі та змісту не відповідає вимогам ст.. 215 ЦПК України, не враховано неспівмірності суми заборгованості за основним зобов'язанням та розміру нарахованої суми неустойки, судом не розглядалося варіантів стягнення заборгованості з основного позичальника та поручителів і заставодавців, майновий стан яких більш надійний, аніж стан фізичної особи з якої стягнуто суму заборгованості.

He розглядався судом і варіант розстрочки при стягненні заборгованості, що доречно при дійсному розмірі стягнення з фізичної особи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ТОВ «Консоль Плюс» взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього не виконало, а тому заборгованість підлягає стягненню з поручителя, оскільки ОСОБА_1 є солідарним боржником за договором поруки та додатковими угодами до нього.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 04.11.2004р. між АКБ «Альянс», правонаступником якого є ПАТ «БАНК АЛЬЯНС» та ТОВ «Консоль Плюс» був укладений Кредитний договір № 028-04/ЮК, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом в розмірі 891 000 грн. терміном до 04.11.2010р. та сплатою 4,5 % річних за користування кредитними коштами.

До вказаного кредитного договору були укладені Додаткові угоди від 30.11.2004p, 03.02.2005р., 03.11.2005р., 08.06.2006р., 20.12.2007р., та 27.01.2011р., де позивач неодноразово збільшував позичальнику ліміт кредитної лінії і встановив його у розмірі 12 900 000 грн. (а.с.16-17,18-19,21-22,23-24,25,29-30).

Згідно Додаткових договорів від 05.11.2010р., 19.10.2011р., 19.09.2012р., 17.10.2012р., 26.02.2013р., 18.09.2013р., 17.10.2013р. 15.11.2013р., 14.02.2014р. та 16.07.2014р. банк та позичальник продовжували строк дії Кредитного договору від 04.11.2004р. та збільшували проценту ставку за користування кредитними коштами (а.с.27-28,31,32-33,34,35-36,37-38,39-40,41-42,43-44,45-46).

З метою забезпечення виконання умов договору 03.03.2010р. між АКБ «Альянс» та відповідачем був укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов'язалась перед банком в повному обсязі відповідати всім належним їй майном за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору, та усіх додаткових договорів до нього (в тому числі майбутніх) (а.с.70).

Між сторонами були укладені 24.02.2010р. Договір застави майнових прав на приміщення, 26.02.2013р. Договір застави корпоративних прав у ТОВ «Рембудреставрація», 28.03.2013р. Договір застави прав частки у статутному капіталі ТОВ «Рембудреставрація» та 08.08.2014р. Договір застави прав частки у статутному капіталі ПП «Аудиторська фірма «Євроконсалтинг» (а.с. 48-69).

Також до договору поруки були укладені додаткові договори, а саме: 05.11.2010р., 27.11.2011р., 19.10.2011р., 17.10.2011р., 26.02.2013р., 18.09.2013р., 17.10.2013р., 15.11.2013р., 14.02.2014р., 17.02.2014р., 17.07.2014р., 31.07.2014 р., в яких було передбачено погодження ОСОБА_1 на збільшення боржнику ТОВ «Консоль Плюс» ліміту кредитної лінії, відсотків і кінцевого строку повернення коштів.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши кредитні кошти в повному обсязі.

Натомість, ТОВ «Консоль Плюс» та поручитель ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором та договорам поруки належним чином не виконують, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 20.03.2015 року складає 27 437 977,21 грн., з яких: 12 836 307,36 грн. - за тілом кредиту, 3 672 361,67 грн. - відсотки по кредиту, 3 189 014,84 грн. - пеня по простроченим відсоткам по кредиту, 7 740 293,34 грн. - пеня по простроченому кредиту (а.с.113).

Позивачем на адреси відповідача направлялася вимога від 30.09.14 р. щодо погашення заборгованості, яку вона отримала 24.10.2014 року.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Статтями 553 та 554 ЦК України передбачено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 558 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, але самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що умови договорів кредиту, поруки та додаткових до них договорів не виконуються належним чином, а тому відповідач ОСОБА_1, як поручитель повинна відповідати перед банком, включаючи сплату основного боргу, відсотків та пені.

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки припинення поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Апеляційна інстанція перевірила на наявність підстави для застосування ст. 559 ЦК України та погоджується з висновком суду, що порука не є припиненою, оскільки відповідач, укладаючи додаткові договори до договору поруки, погодилася на збільшення своєї відповідальності за кредитним договором, шестимісячний строк, визначений для пред'явлення вимоги до поручителя, не пропущений.

Твердження апелянта про те, що розмір неустойки значно перевищує розмір основного зобов'язання, що свідчить про недотримання судом вимог Верховного суду України стосовно співмірності суми заборгованості за основним зобов'язанням та розміру нарахованої та стягнутої суми неустойки, є безпідставними, з огляду на таке.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних), суд може застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої ст. 551 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі від 03 вересня 2014 року.

Разом з тим, на думку колегії суддів, відсутні підстави для застосування ст. 551 ЦК України, оскільки пеня по простроченим відсоткам та по простроченому кредиту (3 189 014,84 грн. + 7 740 293,34 грн. = 10 929 308,18 грн.) не перевищує розміру боргового зобов'язання , яке становить 12 836 307,36 грн. за тілом кредиту.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом не розглядалося варіантів стягнення заборгованості з основного позичальника та поручителів і заставодавців, майновий стан яких більш надійний, аніж стан фізичної особи, з якої стягнуто суму заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки суд обмежений вимогами позивача, а право на звернення з вимогами про стягнення заборгованості лише з поручителя передбачене чинним законодавством.

Не заслуговують на увагу судової колегії і твердження апелянта про те, що нe розглядався судом і варіант розстрочки при стягненні заборгованості, що доречно при дійсному розмірі стягнення з фізичної особи, оскільки питання розстрочки вирішується в порядку виконання судового рішення.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, виходячи із засад добровільності укладення договорів, що підтверджено їх підписанням, зокрема, відповідачем, колегія дійшла висновку про порушення умов договору з боку боржника та поручителя, а тому суд цілком законного висновку дійшов про необхідність задоволення позову, виходячи з його доведеності та обґрунтованості.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді