Справа № 500/3622/15-ц
Провадження № 2/500/2111/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Присакар О.Я.,

при секретарі - Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

23.06.2015 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, в тому числі до території Російської Федерації, Автономної Республіки Крим - як тимчасово окупованої території, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_3 до повноліття дитини та дозволити їй без згоди батька дитини ОСОБА_3, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, в тому числі до території Російської Федерації, Автономної Республіки Крим - як тимчасово окупованої території до досягнення нею повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після припинення шлюбу з відповідачем, який є батьком її неповнолітньої доньки, дитини проживає з нею, вона її матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. ОСОБА_4 часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, що добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Однак її колишній чоловік не надає згоди на виїзд дитини за межі України, у зв'язку з чим, вимушена звернутися до суду.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглянути у його відсутність та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність та не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, повторно виданим 28.08.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2014 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 31.01.1997 року Цюрупинським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, актовий запис № 3 був розірваний.

Відповідач у добровільному порядку відмовляється надати у передбачений законодавством України дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини разом з позивачем за кордон для відпочинку та оздоровлення.

Пунктом 1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що у всіх діях по відношенню до дітей, незалежно від того, здійснюються вона державними або приватними закладами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергову увагу приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 18 Конвенції проголошує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Аналогічні положення містяться у ст.ст.14, 15 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року №2402, який був прийнятий на розвиток міжнародного права в Україні.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст.ст.7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ (далі - Закон №3857-ХІІ), Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила №57), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231 (далі - Правила №231).

Так, згідно ст.2 Закону №3857-ХІІ документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №3857-ХІІ оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Аналогічні за змістом містять положення п.18 Правил №231.

Відповідно до п. 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 04.06.2015 року - в'їзд на тимчасово окуповану територію України на виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти: громадян України - за умови пред'явлення будь - якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а громадян України, що не досягли 16 - річного віку, - з дотримання вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Пункт 4 Правил №57 передбачає, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відтак, враховуючи, що батьки дитини не проживають разом, між ними напружені відносини, у зв'язку з чим, у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд неповнолітньої доньки за межі України для тимчасового перебування, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють її виїзд, а також для недопущення порушення прав неповнолітньої дитини та можливості її належного фізичного, духовного та морального розвитку, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 64, 158, 197, 208, 209, 212 - 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_2 на виїзд неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, в тому числі до території Російської Федерації, Автономної Республіки Крим - як тимчасово окупованої території, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_3 до повноліття дитини.

Дозволити ОСОБА_2, без згоди батька дитини ОСОБА_3, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, в тому числі до території Російської Федерації, Автономної Республіки Крим - як тимчасово окупованої території до досягнення нею повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Я.Присакар