АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8623/15 Справа № 191/5442/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 23 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення авансу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення авансу, який в подальшому нею було уточнено / а. с. 2-5, 26-28 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що вона вирішила придбати житло, у звязку цим знайшла оголошення в газеті про продаж будинку, з номером телефону відповідачки ОСОБА_4

В перших числах червня позивачка зустрілась з ОСОБА_4 для огляду домоволодіння № 91 по вул. Жовтневій в м. Синельникове Дніпропетровської області.

Після огляду домоволодіння позивачка висловила намір придбати цей будинок і ОСОБА_4 повідомила їй, що необхідно дати завдаток власнику будинку.

Позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 зустрілись 15.06.2014 року для передачі грошей власнику будинку ОСОБА_2

В призначений час, ОСОБА_4 зявилась одна, переконавши позивачку в тому, що власник приїхати не зміг, але позивачка може передати їй гроші, оскільки вона діє від імені та в інтересах господаря цього будинку.

Все це відбувалося 15.06.2014 року в будинку ОСОБА_2 по вул. Жовтневій, 91 в м. Синельникове.

Позивачка передала ОСОБА_4 60000 грн. в якості авансу за купівлю-продаж зазначеного будинку в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в підтвердження чого відповідачка ОСОБА_4 власноруч написала розписку про отримання грошей, повідомивши, що отримані гроші вона передасть власнику будинку ОСОБА_2, а як тільки позивач оформить кредит на необхідну суму, то вона зразу почне процес оформлення договору.

В той же час, ОСОБА_4 передала позивачці ключі та всі книжки про сплату комунальних послуг за будинок, щоб позивачка все змогла перевірити.

Наступного дня, 16.06.2014 року до позивачки ОСОБА_3 приїхали власники будинку ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_7 і стали вимагати терміново надати їм остаточну суму, та примусили написати розписку, що позивачка обіцяє до 05.07.14 року сплатити їм суму 10000 доларів США, за купівлю будинку.

Відповідач ОСОБА_2 та його дружина забрали в неї ключі і книжки про сплату комунальних платежів.

При зустрічі із подружжям ОСОБА_2, позивачка дізналась, що ОСОБА_4 віддала їм лише 27600 грн., а решту залишила собі, при цьому їм про це не сказала.

Взяти кредити в банках позивачці не вдалось і тому вона не змогла придбати цей будинок. Позивачка вважала, що передані нею ОСОБА_4 гроші, це частина вартості будинку, а враховуючи суму коштів вважала їх авансом. На вмовляння позивачки повернути гроші - відповідач ОСОБА_2, категорично відмовився мотивуючи, що позивачка дала завдаток, який їй не повертається.

З цього приводу позивачка зверталася до правоохоронних органів і 07.07.2014 СВ Синельниківського МВ за заявою позивача розпочате досудове розслідування ( ЄРДР 390001237) по факту шахрайства - злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Договір купівлі-продажу будинку не укладався, відповідачі ігнорують її-позивачки вимоги та відмовляються повернути аванс у розмірі 60000 грн., тобто незаконно утримуючи гроші у себе. ОСОБА_3 вважає, що відповідачі не є кредиторами відносно неї, а вона не є боржником, а тому передані нею відповідачам гроші є авансом.

Позивачка вважає, що відповідачі володіють грошовими коштами, що належать їй, без достатніх правових підстав.

За таких обставин, позивачка просила стягнути на її користь з відповідачки ОСОБА_4 32400 грн., а з відповідача ОСОБА_2 - 27600 грн., та солідарно стягнути з відповідачів судові витрати у справі з оплати судового збору / а. с. 2-5, 26-28 /.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.08.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 - 32400 грн. та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 27600 грн.

Також, суд стягнув на користь ОСОБА_3 судовий збір з ОСОБА_4 в сумі 324 грн., а з ОСОБА_2 - 276 грн. /а. с. 130-136/.

З рішенням суду від 10.08.2015 року не погодився ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою, де просить скасувати це рішення, посилаючись на те, що в воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а. с. 154-164 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду, в частині обгрунтування підстав стягнення з ОСОБА_4 грошової суми змінити, а в частині стягнення з ОСОБА_2 грошової суми скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, в силу ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення на її користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 певних грошових сум суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини які склалися між сторонами регулюються розділом ІІІ ЦК України підрозділом 2 «Недоговірні зобовязання», тобто зобовязання, які виникли між сторонами знаходяться за межами договорів оформлених,

Також, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 2 ст. 1212 ЦК України прийшов до висновку, що відповідачі набули гроші (відповідно ОСОБА_4 - 32400 грн. та ОСОБА_2 - 27600 грн.) за рахунок позивачки, тобто зазначене набуття відбулося без достатньої правової підстави, оскільки договір між сторонами не укладався, а тому зазначені суми підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки як безпідставно набуті.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального права.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3, маючи намір придбати будинок, знайшла оголошення в газеті про продаж будинку, з номером телефону відповідачки ОСОБА_4 та зателефонувала останній, яка через деякий час запропонувала позивачці для огляду домоволодіння №91 по вул. Жовтневій в м. Синельникове Дніпропетровської області.

Після огляду домоволодіння позивачка висловила намір придбати цей будинок і ОСОБА_4 повідомила їй, що необхідно дати завдаток власнику будинку.

Позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 зустрілись 15.06.2014 року для передачі грошей власнику будинку ОСОБА_2, однак останній не зявився і позивачка передала відповідачці ОСОБА_4 60000 грн. за продаж цього будинку, про що відповідачка ОСОБА_4 власноручно написала розписку в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, передавши позивачці ключі від будинку та квитанції про сплату комунальних послуг, що підтверджується копією розписки та поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які були допитані судом під час судового розгляду справи / а. с. 7 /.

Наступного дня, тобто 16.06.2014 року, відповідачка ОСОБА_4 передала відповідачу ОСОБА_2 (власнику будинку) 27600 грн., як завдаток за продаж будинку по вул. Жовтневій,91 в м. Синельникове, який він дійсно мав намір продати. Зазначена обставина підтверджується копією розписки та не спростовується відповідачем ОСОБА_2, який пояснив, що гроші він отримав від ОСОБА_4, але розписку написала в його присутності його дружина ОСОБА_7, а він в ній лише розписався а. с. 8 /. Ніяких грошей від позивчки він не отримував.

Таким чином, факт передачі і отримання грошей сторонами не спростовується і підтверджується письмовими доказами у справі.

Однак, в послідуючий час договір купівлі-продажу продажу спірного будинку між сторонами укладено не було.

Як вбачається з вище викладеного, домовленість між сторонами від 15.06.2014 року, щодо намірів купівлі-продажу будинку, - не є договором, а тому грошові суми отримані відповідачкою від позивачки є авансовою сумою і підлягають поверненню позивачці, тобто стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Таким чином, підставою задоволення позовних вимог позивачки про стягнення авансової суми є вище зазначені обставини та ст. 570 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що встановлюється кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Як вбачається з матеріалів справи, грошова сума 60000 грн., що була передана позивачкою відповідачці ОСОБА_4, є авансовою сумою (вона так і визначена самими сторонами), а не завдатком, тому ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в порядку ст. 570 ЦК України, а не в порядку ст. 1212 ЦК України.

Між тим, позивачка звернувшись до суду з позовом просила суд стягнути з ОСОБА_4 лише в сумі 32400 грн., а решту стягнути з відповідача ОСОБА_2, що і було зроблено судом першої інстанції і позивачка не оскаржила це рішення суду, а отже у суду апеляційної інстанції немає жодних правових підстав для зміни чи скасування рішення суду в частині розміру грошової суми, яка стягнена з ОСОБА_4

Позивачка ОСОБА_3 не позбавлена можливості вирішити питання щодо стягнення решти грошової суми, тобто 27600 грн. (переданих нею за розпискою від 15.06.2014 року відповідачці ОСОБА_4В.) у встановленому законом порядку.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами регулюються ст. 570 ЦК України, а не ст. 1212 ЦК України.

Крім того, виходячи з вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 27600 грн. не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з відмовою в цих позовних вимогах, оскільки між позивачкою та ОСОБА_2 не виникли правовідносини щодо передачі відповідачу авансової суми, так як грошова сума в розмірі 27600 грн. за розпискою була передана ОСОБА_2 відповідачкою ОСОБА_4, а не ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року, в частині обґрунтування підстав стягнення з ОСОБА_4 грошової суми змінити, а в частині стягнення з ОСОБА_2 грошової суми скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в її позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення авансу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: