Справа № 370/1801/15-ц Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/6829/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 24.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Дмитрієвої Л.Д.

та секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 26 лютого 2009 року він уклав договір з ПАТ «Укрсоцбанк» щодо банківського обслуговування, шляхом відкриття розрахункового рахунку №3857, але вказує, що у лютому 2015 року, під час аналізу руху коштів по своїх банківських рахунках, він встановив, що 17 грудня 2014 року з його розрахункового рахунку було списано 2 611 560 гривень, як оплату до статутного фонду ТОВ «Торговий дім «Камілла», однак зазначає, що ніяких розпоряджень ПАТ «Укрсоцбанк» на проведення подібної операції він не надавав, бажання та волевиявлення щодо списання даних коштів з рахунку не мав.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 списані з його рахунку кошти у розмірі 2 611 560 грн., пеню, інфляційні, 3 % річних та судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач особисто письмово дав розпорядження банку щодо переведення зазначених коштів зі свого рахунку, про що свідчить його особистий підпис у заяві-розпорядженні від 17 грудня 2014 року, через що позов є безпідставним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк, здійснивши операцію з переведення коштів позивача, на яку останній своєї згоди не давав, порушив умови укладеного між сторонами договору банківського обслуговування, тому з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню списані з його рахунку кошти у розмірі 2 611 560 грн., а також пеня, інфляційні, 3 % річних та судові витрати.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2009 року позивач ОСОБА_2 уклав договір з ПАТ «Укрсоцбанк» щодо банківського обслуговування шляхом відкриття розрахункового рахунку №3857 (а. с. 33-34).

17 грудня 2014 року, на підставі заяви-розпорядження за підписом ОСОБА_2, з його розрахункового рахунку № 3857 було списано 2 611 560 грн., як оплату до статутного фонду ТОВ «Торговий дім «Камілла» (а. с. 8-10), про що у подальшому, 08 квітня 2015 року, ОСОБА_2 отримав від банку відповідь на свою заяву від 27 березня 2015 року про списання цих коштів з його рахунку (а. с. 12).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України, підставою для списання грошових коштів з рахунка клієнта є його розпорядження. Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Як передбачено положеннями ст. 22.4 Закону, для банку платника ініціювання переказу є завершеним з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Крім того, п. 2.2 вищевказаного договору банківського рахунку № 038/05-792 передбачено договірне списання коштів з рахунків позивача за умовами цього договору (а. с. 33).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставне списання відповідачем спірних коштів з рахунку позивача та про наявність підстав для їх стягнення, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що підпис у заяві-розпорядження від 17 грудня 2014 року, на підставі якої відбулося списання коштів, виконаний не ним, а іншою особою і про призначення почеркознавчої експертизи у справі не клопотав, а навпаки заперечував проти її проведення, тому відсутні будь-які підстави вважати дії банку неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати у розмірі 4019, 40 грн

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: