РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Груздєві П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовує наступним.

Позивач відповідно до договору дарування зареєстрованого в електронному Реєстрі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2008 року серії ВКЕ № 170479 є власником квартири № 67 у житловому будинку № 49, що знаходиться по вул. Шевченко у м. Токмак, в якій і по сьогоднішній день проживає та продовжує бути зареєстрованим.

Разом з ним, в даній квартирі зареєстрована його дитина ОСОБА_3, а також Відповідач.

З Відповідачем вони не перебувають в шлюбних відносинах, відповідно до рішення Токмацького районного суду від 26 червня 2014 року по справі 328/2054/14-ц від 26.06.2014.

Йому невідомо за якою адресою проживає Відповідач. По телефону та за допомогою Інтернету вони не спілкуються, листи один одному не пишуть. Відповідач не цікавиться долею сім'ї та її утриманням.

Комунальні служби, що надають послуги позивачу по утриманню його квартири № 67 у житловому будинку № 49, що знаходиться по вул. Шевченко у м. Токмак,, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - З особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів які він має сплатити таким службам за надані йому послуги. Він не бажає оплачувати комунальні платежі за Відповідача, оскільки вона не проживає в квартирі.

Факт не проживання Відповідача понад одного року, можуть підтвердити чисельні свідки: знайомі, сусіди по квартирі.

Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки Відповідач у спірній квартири не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування нею.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов та обставини, якими він обґрунтований підтримав.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надала заперечення наступного змісту.

Відповідач заперечує проти позовних вимог позивача ОСОБА_1, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

З ініціативи ОСОБА_1 був розірваний їх шлюб за рішенням суду від 26.06.2014 року. Після чого вони з ним примирилися та проживали разом з дітьми в квартирі за адресою АДРЕСА_2.

Наприкінці грудня 2014 року позивач вигнав її з квартири з двома дітьми вже в нічний час, приблизно 22 год. 30 хв., а також забрав в неї ключі від квартири.

Таким чином позивач штучно склав таку ситуацію, що вона разом з їхніми двома неповнолітніми дітьми, не з її волі не може проживати в квартирі за адресою вул. Шевченка 49/67, м. Токмак. Позивач недоречно вказує в позові про те, що відповідач не цікавлюся долею сім'ї та її утриманням. Відповідачу не зрозуміло, що саме позивач ОСОБА_1 вкладає в поняття «утримання сім'ї». Здається, що окрім того, що на її повному утриманні знаходяться неповнолітні донька та син, позивач бажає, щоб вона також утримувала і його самого.

Посилання позивача в позові на те, що він сплачує комунальні послуги за 3-х осіб повністю не відповідають дійсності, бо сплата всіх комунальних послуг фактично здійснюється по лічильникам, що встановлені в квартирі.

В квартирі за час їхнього шлюбу був виконаний ремонт, але тепер окрім того, що позивач вигнав її з дітьми з квартири, то тепер бажає ще виселити її з квартири та визнати такою, що втратила право користування квартирою.

При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житлом власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідач наполягає на тому, що не з своєї волі не має доступу до квартири і ключа від неї. Вона сирота, позивач знає, що за неї заступитися нікому, а тому ставиться до неї з позиції своєї фізичної сили. В неї не має іншого житла, вона перебивається з дітьми, бо сторонні люди знають її ситуацію та входять в її становище.

Позивач бажає, щоб її автоматично визнали такою, що втратила право на житлове приміщення, а тому навмисно вказує в своєму позові, що він з нею не спілкується по телефону та допомогою Інтернету. Фактично вони постійно спілкуються, вона просила позивача впустити її в квартиру, але він відмовив. Він добре обізнаний, що вона одна утримує двох неповнолітніх дітей, не має ніякого іншого житла, що в неї існують суттєві матеріальні труднощі. Йому доставляє задоволення ще більше погіршити її становище, в чому полягає його чоловіча сутність і ставлення до неї, як матері його доньки.

До членів сім'ї власника відносять особи, що вказані у частині другій статті 64 ЖК України. У відповідності до ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з володільцем будинку (квартири) не позбавляє їх права на користування займаним приміщенням.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в шлюбі з 14.07.2007 року по 26.06.2014 року, що підтверджується рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 26.06.2014 року в цивільній справі №328/2054/14-ц.

Позивач є одноособовим власником квартири №67 у житловому будинку № 49 що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка,49/67, що підтверджується договором дарування зареєстрованого в електронному Реєстрі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2008 року серії ВКЕ № 170479. Відповідач не має права власності на спірну квартиру, оскільки набуте за договором дарування майно не входить до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач зареєстрована за адресою вищезазначеної квартири з 11.03.2008 року, що підтверджується довідкою Токмацького районного відділу Управління ДМС України в Запорізькій області від 06.10.2015 року.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволеню з наступних підстав.

Відповідач не має прав власності на спірну квартиру, не є членом сімї власника квартири, тому в неї відсутнє право користування спірною квартирою.

В обгрунтування свого права на користування квартирою позивача, відповідач посилається на ст.156 ЖК України. Такої норми в законодавстві України не існує, оскільки законодавчими органами України до теперішнього часу не прийнято Житлового Кодексу.

Стаття 156 Житлового Кодексу Української Радянської соціалістичної Республіки, яку мабуть мав на увазі відповідач, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Ця встановлена за Радянських часів норма суперечить прийнятим пізніше положенням глави 32 Цивільного Кодексу України, які встановлюють підстави для користування чужим майном. Зокрема ст. 405 ЦК України встановлює можливість користування житловим приміщенням лише членами сімї власника житлового приміщення. Право користування житловим приміщенням колишніми членами сім'ї власника житлового приміщення зазначеною главою ЦК України не передбачено.

Стаття 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Оскільки реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі може перешкоджати реалізації в повній мірі його права власності на квартиру, наявні підстави для судового захисту, шляхом визнання відповідача втратившою право користування житлом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою № 67 у житловому будинку № 49, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченко.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з здя його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: