Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Борисенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,визначення порядку користування житловим приміщенням, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності, - в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в остаточної редакції до відповідача, яким просить визнати квартиру АДРЕСА_1, придбану на ім'я ОСОБА_1 спільною частковою власністю з ОСОБА_2, де 44/100 частини є особистою, роздільною власністю ОСОБА_1, 56/100 частини є спільною сумісною власністю подружжя; поділити спільну сумісну власність у вигляді 56/100 частини вказаної квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порівну, а саме, по 28/100 частини кожному, припинивши спільну сумісну власність; визнати за ОСОБА_1 право власності на 72/100 частини вказаної квартири; визнати за ОСОБА_2 право власності на 28/100 частини квартири; виділити у користування ОСОБА_1 житлові кімнати площею 16,1 кв.м. та 13,0кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, а всі інші приміщення, що входять до складу квартири залишити у спільному користуванні; визнати автомобіль марки «Dacia» моделі «Logan 90К», номер кузову НОМЕР_5, 2008 року випуску, бежевого кольору, д/н НОМЕР_1 спільно нажитим майном; поділити вказаний транспортний засіб між подружжям, припинивши спільну сумісну власність; визнати за ОСОБА_1 право власності на 100% частин (у цілому) вказаного автомобіля та визнати за ОСОБА_2 право на отримання грошової компенсації за ? частину транспортного засобу в розмірі 56074,81 грн., а за ОСОБА_1 визнати обов'язок компенсувати ОСОБА_2 56074,81грн. після проведення перереєстрації транспортного засобу на ім'я ОСОБА_1 у ДАІ ГУМВС України в Харківської області.

ОСОБА_2 в свою чергу звернулась до суду із зустрічним позовом в остаточної редакції до відповідача, яким просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, визначивши порядок користування двома кімнатами, які згідно технічного плану мають наступну площу: одна кімната 11,9кв.м., друга 13,0кв.м.; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля «Dacia» моделі «Logan 90К», номер кузову НОМЕР_5, 2008 року випуску, бежевого кольору, д/н НОМЕР_1 спільно нажитим майном; стягнувши з ОСОБА_1 на свою користь 50% вартості автомобіля в сумі 56074,81грн.; стягнути з ОСОБА_1 сплачені кошти за проведення судово-товарознавчих експертиз в сумі 2689,43грн., а саме, 50% за оцінку житла в сумі 2220грн. та 22,20 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач за основним позовом ОСОБА_1 зазначає, що з 08.12.1995р. по 23.09.2013р. з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 21.06.1990р. по 13.04.1995р. користувався квартирою АДРЕСА_3 на підстав ордеру від 21.06.1990р. В подальшому вказана квартира обмінена на квартиру АДРЕСА_2, 13.02.1996р. ця квартира приватизована і була особистою власністю позивача. 10.12.1999р. квартира продана за суму 18000 грн. і в той же день ОСОБА_1 придбав за 40800грн. квартиру АДРЕСА_1 позивач продав свою квартиру за 18000грн., то особисто вніс гроші до суми нової квартири, тому вважає, що з дружиною виникла не спільна сумісна власність, а часткова, при цьому, 44/100 частини є особистою власністю позивача, а спільне майно складає 56/100 частини квартири, яка і повинна ділитися порівну між подружжями, а саме, по 28/100 частини квартири кожному. Так як, позивач вважає своєю часткою у спірній квартири 44/100 її частини і в порядку поділу сумісної частини, то останньому повинно належати 72/100 частини спірної квартири. Також позивач зазначає, що внаслідок поділу спільного майна у вигляді 56/100 частини квартири, йому необхідно виділити у користування кімнати, площею 16,1кв.м. та 13,0кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні. Також у власності подружжя є автомобіль «Dacia» моделі «Logan 90К», який придбано у період шлюбу, власником якого є ОСОБА_2 Враховуючи, що ОСОБА_2 автомобіль не експлуатувала і не експлуатує, участі у його витратах не приймала, тому вважає, що вказаний автомобіль повинен бути визнаний саме за позивачем, а грошова частина повинна бути останнім компенсована у розмірі 56074,81грн.

Обґрунтовуючи доводи зустрічного позову позивач ОСОБА_2 зазначає, що дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька ОСОБА_4 у 1996р., яка є дитиною потерпілою від ЧАЕС. Приватизацію чоловік здійснив у період вагітності. ОСОБА_2 робила значно більший внесок у бюджет родини, чоловік приховував заробітки, допомоги на утримання хворої дитини не надавав. Більш того, придбавши спірну квартиру, саме внаслідок наявного статусу осіб постраждалих внаслідок ЧАЕС, яким є позивач, оплата усіх комунальних послуг стягувалась по пільговому тарифу 50%, що сплачувалось лише ОСОБА_2 Спірна квартира є спільною власністю і позивач вважає, що її частка повинна бути збільшена до 2/3 частини у зв'язку з тим, що в квартирі проживає їх донька, визначивши порядок користування з донькою двома кімнатами, площею 11,9кв.м. та 13,0кв.м. Враховуючи, що не має водійського посвідчення, не вміє керувати автомобілем, просить стягнути з ОСОБА_1 50% вартості сумісного автомобіля.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом, його представник підвередили викладені у позові обставини, просять їх задовольнити, заперечуючи щодо вимог зустрічного позову.

Відповідач, його представник заперечували щодо вимог первісного позову, повністю підтримавши обставини і вимоги зустрічного позову.

Суд, вивчивши доводи позивачів, заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги первісного та зустрічного позовів такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.12.1995р. , який розірвано 23.09.2013р.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 має статус дитини, яка постраждала від ЧАЕС, страждає відповідними захворюваннями.

ОСОБА_2 має статус громадянина, евакуйованого у 1986р. із зони відчуження.

Такі обставини підтверджено копіями судового рішення від 23.09.2013р. (а.с.19), свідоцтва про народження (т. 1 а.с.160), посвідчень (т. 1 а.с.159), медичної документації (т. 1 а.с.156-158).

Встановлено, що ОСОБА_1 10.12.1999р. продав за 18000грн. однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка належала останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 13.02.1996р.

10.12.1999р. ОСОБА_1 придбав за 40800грн. трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Такі обставини підтверджено копіями договорів купівлі-продажу (т. 1 а.с.14,15).

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_1 у період шлюбу з ОСОБА_2 приватизував квартиру АДРЕСА_2, продав її і в той же день придбав спірну квартири.

Також судом встановлено і не заперечується сторонами, що перебуваючи у шлюбі проживали у квартирі на пр.. Тракторобудівників в м. Харкові, де і народилась сумісна дитина, участь у пошуках квартири більшої площі приймали участь обидва подружжя, ОСОБА_2, на час продажу та придбання спірної квартири перебувала у відпустці по догляду за дитиною, метою придбання спірної квартири стало поліпшення житлових умов, у зв'язку з народженням дитини і сумісного проживання однією родиною, де і проживають з 1999 року по сьогоднішній час.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо отримання у користування у 1990р. квартиру у Змиївському районі Харківської області, яка в подальшому обмінена на квартиру на пр. Тракторобудівників в м. Харкові, яка в свою чергу приватизована ОСОБА_1, яку останній вважає особистою власністю, і стала предметом продажу для придбання спірної квартири у період шлюбу сторін, суд вважає непереконливими і не доведеними, оскільки жодним доказом не підтверджені.

Не знайшло свого підтвердження і факт того, що саме за особисті кошти ОСОБА_1 здійснювалась доплата за придбання спірної квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу,є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже, суд вважає, що квартира, яка приватизована ОСОБА_1 13.02.1996р. у період шлюбу з відповідачем не може вважатися особистою власністю позивача, оскільки такі доводи є недоведеними і спростовуються вище встановленими обставинами.

Наявність реєстрації права власності на нерухоме або рухоме майно на ім'я одного із подружжя, не є підставами для визнання права на майно лише за одним із них.

Таким чином, аналізуючи встановлене, приймаючи до уваги, що приватизація житла, його продаж і придбання спірної квартири у здійснювалось у період шлюбу, суд вважає спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя.

Далі, відповідно до вимог ст. 70 ч.2 Сімейного Кодексу України при вирішені спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до вимог ст. 70 ч.3 Сімейного Кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вимога позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання за нею право власності на спірну квартиру у вигляді 2/3 її частини, у зв'язку з тим, що донька є дитиною, яка постраждала внаслідок ЧАЕС тощо, не є обов'язковими умовами для збільшення частки майна, тому і не можуть бути підставами для задоволення позову в цієї частині.

Інших доказів суду не представлено.

Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше на визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що спільне майно подружжя, придбане у період шлюбу, у вигляді квартири АДРЕСА_1 є рівними частками та належить їм на праві сумісної спільної власності, тому у суду є підстави для визнання права власності за кожним із подружжя по ? частині вказаної квартири, а вимоги позовів в цієї частині підлягають частковому задоволенню.

Далі, позивач ОСОБА_1 просить визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому в користування житлові кімнати площею 16,1 кв.м. та 13,0кв.м.

Відповідно до правил ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.18).

Сторонами не заперечуються, що тривалий час між ними визначений порядок користування вказаною квартирою, а саме, ОСОБА_1 займає кімнату, площею 16,1 кв.м., ОСОБА_2 - кімнату, площею 11,9 кв.м., а їх донька - кімнату, площею 13,0кв.м., а також встановлено, що оплата комунальних послуг здійснюється з врахуванням пільги внаслідок статусу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (т.2 а.с.47,48).

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 12358 від 26.01.2015р. вбачається, що розподіл в натурі квартири АДРЕСА_1 таким чином, щоб у користуванні ОСОБА_2 залишилися кімнати площами 13,0к.в.м та 11,9кв.м., а в користуванні ОСОБА_1 залишилася кімната площею 16,1 кв.м., якими фактично користуються, неможливий з причини, що вказана у дослідницької частині висновку експертизи.

В зв'язку з неможливістю розподілу вказаної квартири, експертом запропонований варіант порядку користування цією квартирою, який враховує виділення в користування ОСОБА_2 житлових кімнат площами 13,0кв.м. та 11,9 кв.м. з балконом, та виділення в користування житлової кімнати площею 16,1 кв.м. з балконом ОСОБА_1 При цьому, всі інші приміщення, що входять до складу квартири по запропонованому варіанту залишаються у спільному користуванні (т.1 а.с. 212-249).

Отже, суд вважає можливим і справедливим виділити ОСОБА_1 у користування кімнату, площею 16,1 кв.м., а ОСОБА_2 з членами сім'ї - ОСОБА_4 виділити в користування кімнати площею 13,0кв.м. та 11,9 кв.м. Інші приміщення залишити в загальному користуванні, тому вимоги основного позову в цієї частині підлягають частковому задоволенню, а зустрічного в цієї частині підлягають задоволенню повністю.

Далі, встановлено, що у 2011р. у період шлюбу придбаний автомобіль «Dacia» моделі «Logan 90К», який зареєстрований на ім'я ОСОБА_1 (т.1 а.с. 16,17).

Отже, вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на 100% автомобілю, визнавши за ОСОБА_2 право на отримання грошової компенсації за ? його частину, а позивач ОСОБА_2 просить визнати за нею ? частину автомобіля, стягнувши з відповідача 50% його вартості.

Відповідно до ст.. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частина 5 ст. 71 СК України визначає присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки з боку ОСОБА_1 попередньо не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, що останнім не спростовуються, суд вважає за неможливе задоволення таких вимог позову щодо визнання за ОСОБА_1 особистого права власності на спірний автомобіль з визнанням за ОСОБА_2 права на отримання компенсації.

Таким чином, суд надійшов до висновку, що автомобіль «Dacia» моделі «Logan 90К», 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2, який встановлений як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, тому належить в рівних частинах кожному із сторін й позовні вимоги в цієї частині обох позовів підлягають частковому задоволенню

Відповідно до ч.1, п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати, зокрема, пов'язані з проведенням судових експертиз.

Оскільки з боку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 понесені судові витрати за проведення експертиз, є підстави для стягнення з відповідача частини понесених витрат на загальну суму 2689,43грн.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 60, 79, 88, 208, 212-215 ЦПК України, ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного Кодексу України, суд, -

в и р і ш ив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя у вигляді квартири АДРЕСА_1 в рівних частинах, по 1/2 частини кожному із подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 16,1 кв.м., приміщення загального користування залишити у спільному користуванні.

Поділити спільне майно подружжя у вигляді автомобілю марки «Dacia» моделі «Logan 90К», номер кузову НОМЕР_5, 2008 року випуску, бежевого кольору, д/н НОМЕР_1 в рівних частинах, по ? частини кожному із подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобілю марки «Dacia» моделі «Logan 90К», номер кузову НОМЕР_5, 2008 року випуску, бежевого кольору, д/н НОМЕР_1.

В іншої частині вимог позову відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_2 житлові кімнати, площею 11,9 кв.м. та площею 13,0кв.м., приміщення загального користування залишити у спільному користуванні.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобілю марки «Dacia» моделі «Logan 90К», номер кузову НОМЕР_5, 2008 року випуску, бежевого кольору, д/н НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (ІН: НОМЕР_4) понесені судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз на загальну суму 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев'ять)грн., 43 коп.

В іншої частині вимог зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя