АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9886/15 Справа № 205/9455/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 треті особи ПАТ «Альфа Банк», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Платинум Банк» про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням уточнень зазначив, що з 06 квітня 2013 року по 28 квітня 2014 року вони з відповідачкою постійно проживали однією сімєю в квартирі, а також були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки.

В період спільного проживання позивачем на своє імя у трьох банківськіх установах були оформлені кредитні картки на різні суми. Дані кредитні зобовязання були взяті на себе позивачем з метою ведення спільного господарства. За період сумісного проживання вказані кредитні карти були передані відповідачці, яка фактично одноосібно розпоряджалася грошовими коштами, при цьому не ставила до відома позивача про розмір витрачених коштів, характер покупок, а також про стан кредитної заборгованості.

Після фактичного розірвання сімейних відносин, відповідачка повернула банківські карти, приховавши факт виникнення кредитної заборгованості з травня 2014 року, загальна сума якої за банківськими зобовязаннями станом на 19 вересня 2014 року склала 70595,69 грн.

Дану суму позивач вважає обєктом права спільної сумісної власності подружжя та що погашення зазначеної заборгованості має бути покладено на сторони в рівних частинах згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України.

Позивач просив встановити факт проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 06 квітня 2013 року до 28 квітня 2014 року; поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, враховуючи борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім`ї, а саме, кредитну заборгованість за кредитними договорами, виділити відповідачці та позивачу по 1/2 частині майна подружжя, тобто по 35297,84 грн. кожному, стягнути з відповідачки судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 грудня 2013 року є власником 1/ 2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12,13).

В період з червня по вересень 2013 року позивачем були укладені три кредитні договори з різними банківськими установами: договір № 00984/02947ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 20 червня 2013 року з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк»; кредитний договір № 007-03526-050913 від 05 вересня 2013 року з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»; кредитний договір № ПК 5168-3430 від 14 вересня 2013 року з Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Станом на 19 вересня 2014 року сума загальної заборгованісті за вказаними договорами склала 70595,69 грн.

Як зазначав позивач в обґрунтування своїх вимог, кредитні кошти були взяті ним з метою ведення спільного господарства з відповідачкою та сума заборгованості підлягає поділу між ними.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Доводи апеляційної скарги, що судом не надана правова оцінка поясненням свідків з боку ОСОБА_2, які є або його сусідами, або працівниками з обслуговування будинку, де проживає позивач, які протягом періоду, зазначеного у позові, бачилися з позивачем та відповідачкою та сприймали їх як подружжя, колегія суддів відхиляє, оскільки покази допитаних у судовому засіданні свідків, не є достатніми та беззаперечними доказами того, що сторони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет та їх відносини носили усталений характер, який притаманний подружжю.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у період його перебування за межами України з 31 липня 2013 року по 02 вересня 2013 року позивачка проживала у його квартирі, на особистому автомобілі приїжджала до Києва для зустрічі в аеропорту Бориспіль та з 02 по 04 вересня 2013 року вони разом мешкали в готелі у м. Києві, не підтверджені належними доказами.

Посилання заявника апеляційної скарги на наявність у відповідачки ключів від квартири позивача, та передачу ним у користування відповідачки банківських карт та розпорядження нею на свій розсуд грошовими коштами, які знаходилися на рахунках, відкритих на його ім'я, що призвело до заборгованості, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Технічна помилка, допущена судом першої інстанції у рішенні, на яку посилався заявник апеляційної скарги, усунута ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року та не може бути підставою для скасування рішення.

Вимоги позивача щодо поділу боргових зобовязань, які виникли за кредитними договорами, укладеними ним з банківськими установами є безпідставними, оскільки зміна цих зобовязань може бути лише за згодою банку внаслідок відповідних угод між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді