Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Дербенцевої Т.П.,

Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 08 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 2 234, 88 грн зі сплатою 12 % річних та строком повернення до 08 лютого 2008 року. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на березень 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 8 299, 13 грн.

13 березня 2012 року боржник ОСОБА_4 померла, а тому вказану суму боргу банк просив стягнути із спадкоємця ОСОБА_4 - ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідач спадкоємець боржника, прописаний разом із боржником в одній квартирі, а тому прийняв спадщину.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 липня 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що 08 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 2 234, 88 грн зі сплатою 12 % річних та строком повернення до 08 лютого 2008 року. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на березень 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 8 299, 13 грн.

13 березня 2012 року боржник ОСОБА_4 померла.

20 липня 2013 року банком пред'явлена вимога до спадкоємців ОСОБА_4 шляхом звернення до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців

від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор не знав і не міг знати про відкриття спадщини , він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

За змістом ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та

кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом

кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем

на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину,

якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу,

він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або

оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання

спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначається, що місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Обов'язок доказування у спірній категорії справ покладається на позивача.

Повно та всебічно дослідивши обставини, щодо яких виник спір, врахувавши факт реєстрації відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця (у квартирі державного житлового фонду), суди дійшли висновку про відмову у позові з підстав, що прийняття особою спадщини у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України ставиться у залежність саме від фактичного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час його смерті, факт реєстрації цих осіб за однією адресою є лише одним із доказів такого проживання, проте не безумовним та недостатнім.

Обставини відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4,та прийняття її ОСОБА_3 іншими, ніж наявність прописки, доказами позивач не доводив, як не доводив наявність спадщини після смерті боржника, в межах вартості якої відповідають спадкоємці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Т.П. Дербенцева

О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк