Справа № 346/1988/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2040/2015
Головуючий у 1 інстанції Веселов В.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2014 року позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 27.08.2012 року у розмірі 80 589 грн. 97 коп., з яких: 60 580 грн. 41 коп. поточна заборгованість по кредиту; 56 грн. 72 коп. поточна заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 508 грн.64 коп. прострочена заборгованість за кредитом; 3 605 грн. 85 коп. прострочена заборгованість за процентами; 4009 грн.76 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів; 4 516 грн. 95 коп. пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 65 грн. 73 коп. три проценти річних за весь час прострочення сплати кредиту; 12 грн.31 коп. інфляційні витрати у звязку з простроченням сплати процентів за користування кредитом; 109 грн. 80 коп. інфляційні витрати у звязку з простроченням сплати кредиту.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 на дане рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Представник вказав, що позивачем не доведено факту отримання кредитних коштів. Так банк представив суду заяву про видачу/перерахування кредитних коштів, оформлену з порушенням вимог законодавства, розписку про отримання відповідачем платіжної картки, в якій не зазначено номеру картки та карткового рахунку, виписку по рахунку клієнта, розрахунки заборгованості. Однак, на думку ОСОБА_3, вказані документи не є належними доказами, які за операціями з використанням спеціальних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Крім того, на день звернення до суду позивач не надав суду доказів, які б свідчили що ПАТ «ВТБ Банк» був внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та не долучено до матеріалів справи копії ліцензії на право здійснення фінансових операцій, що свідчить про недійсність кредитного договору від 27.08.2012 року.

З наведених підстав ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволення позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 відмовити.

У судовому зсіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представник позивача ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши письмові докази, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає з огляду на наступні обставини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 22.08.2012 року на імя директора відділення «Коломийське» ПАТ «ВТБ Банк» подав заяву на видачу/перерахування кредитних коштів в сумі 80 300 грн. згідно кредитного договору №R9В, для подальшого перерахування на відповідний рахунок (а.с.25).

27.08.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №R9В, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 80 300 грн., з процентною ставкою 31% річних з терміном повернення до 27.08.2016 року (а.с.14-17). Згідно розписки від 27.08.2012 року відповідач отримав платіжну картку (а.с.26).

Відповідно до п.3.9 договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, у відділенні «Коломийське» ПАТ «ВТБ Банк» (далі картковий рахунок). Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів.

Пунктом 5.2.1 договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України, зокрема у випадку невиконання (неналежного виконання) зобовязань щодо сплати платежів. а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами договору.

Згідно п.5.2.2 банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення кредиту або у інші строки, передбачені умовами цього договору.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 1049, 1050,1054 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

ОСОБА_2 свої зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконував у звязку з чим 25.02.2014 року позивач направив на адресу позичальника листа-вимогу про дострокове погашення заборгованості по кредитному договору до 05.03.2014 року (а.с.19,20).

Станом на 13.03.2014 року розмір кредитної заборгованості ОСОБА_2 становив 80 589 грн. 97 коп., з яких: 60 580 грн. 41 коп. поточна заборгованість по кредиту; 56 грн. 72 коп. поточна заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 508 грн.64 коп. прострочена заборгованість за кредитом; 3 605 грн. 85 коп. прострочена заборгованість за процентами; 4009 грн.76 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів; 4 516 грн. 95 коп. пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 65 грн. 73 коп. три проценти річних за весь час прострочення сплати кредиту; 12 грн.31 коп. інфляційні витрати у звязку з простроченням сплати процентів за користування кредитом; 109 грн. 80 коп. інфляційні витрати у звязку з простроченням сплати кредиту (а.с.7-13).

Жодних доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог банку.

Посилання представника апелянта щодо недоведеності позивачем факту отримання ОСОБА_2 кредитних коштів спростовуються матеріалами справи.

Так, з представлених позивачем розрахунків сум заборгованості (а.с.8,11) вбачається, що ОСОБА_2 періодично погашав заборгованість за кредитом, що свідчить про отримання останнім кредитних коштів на картковий рахунок.

Колегія суддів відхиляє також і доводи представника апелянта щодо недійсності кредитного договору від 27.08.2012 року, оскільки згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, що їх регулює та прийняв обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_4