Провадження № 2/522/8701/15
16 грудня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Філдес Україна» про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення суми боргу, -
Позивач 20.08.2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ „Філдес Україна" про застосування наслідків недійсності правочини та стягнення з відповідача грошових коштів на суму 266 593, 83 грн.
Позивач ОСОБА_1 веде дану справу в суді через свого представника ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 0511.2015 року), який просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресоване суду своє письмове клопотання, яке приєднано судом до матеріалів справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ст.197 ЦПК України, у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як вбачається з умов цього контракту, адміністратором системи є Одеська філія ЗАТ (ПАТ) „Філдес Україна, яка уповноважена здійснювати всі дії, повязані з наданням послуг.
Судом було встановлено, що позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, та ЗАТ (ПАТ) „Філдес Україна без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи CAR CREDIT, що в свою чергу свідчило про те, що ЗАТ (ПАТ) „Філдес Україна здійснює нечесну підприємницьку діяльність та його дії є недобросовісними, містять ознаки пірамідальної схеми.
Відтак, відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів рішенням суду від 02.02.2015 року укладений між сторонами контракт № 0506457 від 25.03.2007 року, здійснений ЗАТ (ПАТ) „Філдес Україна з використанням нечесної підприємницької практики, був визнаний недійсним.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.
Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.
Згідно до абзаців 2 та 3 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009 року №9, у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.
Відповідно до ст.. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Ч.3 вищезгаданої статті ЦК встановлює, що правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Відповідно до ч.2 ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.
Таким чином, враховуючи, що законом передбачені особливі наслідки недійсності правочину, вчинено під впливом обману, суд приходить до висновку, що саме вони мають бути застосовані для захисту прав позивача.
Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення завданих збитків та пені, суд виходить з наступного.
Загальна сума сплачених позивачем відповідачу за контрактом за № 0506457 від 25.03.2007 року коштів складає 46 217 грн., з яких:
-за 2007 рік сплачено 13 709, 00 грн.;
-за 2008 рік сплачено 20 124, 00 грн.;
-за 2009 рік сплачено 7 935, 00 грн.;
-за 2010 рік сплачено 4 488, 00 грн.
Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнута сума 46 217 грн. у подвійному розмірі, тобто 92 434 (девяності дві тисячі чотириста тридцять чотири гривень) 00 коп. Вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню саме в частині стягнення з відповідача на його користь суми у рамках ч.2 ст. 230 ЦК України у розмірі 92 434, 00 грн.
Підстав для задоволення інших позовних вимог ОСОБА_1 та відшкодування інших збитків судом не встановлено.
Що стосується позовних вимог щодо моральної шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Зі змісту п.5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Проте, щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з того, що з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не навів належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди у розмірі 20 000,00 гривень та достатніх правових обґрунтувань і підстав стягнення моральної шкоди, а відтак - суд вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними та необґрунтованими, та в їх задоволенні відмовляє.
Відповідно до змісту ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Отже, стягненню з відповідача на користь держави підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 924 (девятсот двадцять чотири гривень) 34 коп. коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 64, 88, ч.4 ст.169, 197, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України; 215, 216, 230, ЦК України, постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -
Позов ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Філдес Україна» про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення суми боргу задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Філдес Україна» на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1) завдані збитки в сумі 92 434 (девяності дві тисячі чотириста тридцять чотири гривень) 00 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Філдес Україна» судовий збір в сумі 924 (девятсот двадцять чотири гривень) 34 коп. на користь держави.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м .Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Домусчі Л.В.

16.12.2015