Справа № 185/7193/15-ц
Провадження № 2/185/3920/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Юдіної С.Г.

при секретарі Заверуха О.А.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», третя особа : Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі про зобовязання вчинити певні дії, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в якому просив суд : зарахувати йому час відбування покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи шахта Благодатна в/о «Павлоградвугілля», згідно вироку Павлоградського міського народного суду Дніпропетровської області від 25 липня 1989 року в період з 01 серпня 1989 року по 31 липня 1990 року до загального та пільгового стажу роботи; зобовязати відповідача видати довідку уточнюючу пільгових характер роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах з зарахуванням до загального та пільгового стажу періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи шахта Благодатна в/о «Павлоградвугілля», згідно вироку Павлоградського міського народного суду Дніпропетровської області від 25 липня 1989 року в період з 01 серпня 1989 року по 31 липня 1990 року.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що вироком Павлоградського міського народного суду 25 липня 1989 року він був засуджений за ч. 2 ст. 140 КК УРСР та йому призначено покарання у вигляді одного року виправних робіт за місцем роботи без позбавлення волі з утриманням 20% заробітку на користь держави. Вказане покарання він відбув повністю за місцем роботи з 01 серпня 1989 року по 31 липня 1990 року, виконував роботу електрослюсаря з повним робочим днем у шахті. В квітні 2015 року відпрацювавши необхідний стаж на роботах, що дають право на пільгову пенсію він звернувся до відповідача для підготовки документів на пенсійний фонд та надання уточнюючої довідки про особливий характер робіт. Однак відповідач повідомив про те, що час відбування кримінального покарання може бути включено до загального та пільгового періоду роботи тільки за наявності рішення суду. На підприємстві шахта «Благодатна» він працював з 13 січня 1989 року по 17 грудня 1992 року роботу виконував сумлінно та відповідально.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на доводи наведені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на доводи викладені в запереченнях на позов, вважав, що ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» ніяких прав позивача не порушувало, тому воно не є та не може бути належною стороною по справі. Зазначив, що дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства і належним відповідачем по справі повинен бути УПФУ у м. Павлограді та Павлоградському районі.

Представник третьої особи УПФУ В м. Павлограді та Павлоградському районі в судове засідання не зявилася, просила розглянути справу без її участі у задоволенні позову відмовити на підставах викладених у запереченнях.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що з 13 січня 1998 року позивач працював на підприємстві відповідача, а саме шахта «Благодатна» підземним електрослюсарем з повним робочим днем у шахті ( а.с. 11).

Вироком Павлоградського міського народного суду Дніпропетровської області від 25 липня 1989 року ОСОБА_2 був визнаний за ч. 2 ст. 140 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 року виправних робіт за місцем роботи без позбавлення волі з утриманням із заробітної плати 20 % в доход держави (а.с. 8).

Відповідно до довідки Павлоградського МВВС, ОСОБА_2 відбував покарання з 01 серпня 1989 року по 31 липня 1990 року та звільнений по відбуванню покарання (а.с. 14).

Згідно довідки ВСП «Шахтоуправління ім. Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за період з серпня 1989 року по липень 1990 року заробітна плата позивача становила 0,03420 грн., на всі виплати було нараховано страхові внески. (а.с. 15)

В квітні 2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням підготувати документи на пенсійний фонд для призначення пільгової пенсії та надати уточнюючу довідку про особливий характер роботи, однак відповідачем йому було відмовлено у видачі довідки.

Приймаючи рішення по суті заявленого позову суд виходить з наступного.

Враховуючи, що позивач відбув покарання у вигляді виправних робіт в період з 01 серпня 1989 року по 31 липня 1990 року, умови відбуття ним цього покарання були визначені ВТК України від 23.12.1970 року.

Відповідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно із ч. 3 ст. 95 Виправно-трудового кодексу України, який діяв в період з 01 червня 1971 року до 01 січня 2004 року, час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Згідно із ст. 8 цього ж Кодексу особи, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і виправних робіт без позбавлення волі несуть обов'язки і користуються правами, встановленими законодавством України, з обмеженнями, що передбачені законодавством для засуджених, а також випливають з вироку суду і режиму, встановленого ВТК України для відбування покарання даного виду.

Відповідно до примітки до абз. 5 п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590, час відбування виправних робіт не враховується, за загальним правилом, до загального трудового стажу незалежно від місця їх відбуття. Однак, за умови добросовісної роботи та зразкової поведінки засудженого за час відбування виправних робіт суд після відбуття засудженим цього покарання за клопотанням громадської організації або колективу працівників може включити час відбування виправних робіт до трудового стажу. Якщо в період відбування виправних робіт засуджений працював на посадах на професіях, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, та суд виніс рішення про включення цього періоду в трудовий стаж, то цей період зараховується в стаж, з урахуванням якого призначається пенсія на пільгових умовах.

Таким чином, не включення автоматично часу відбуття покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу і можливість такого зарахування за рішенням суду являлося для позивача умовами відбуття покарання.

Відповідно до даних трудової книжки позивача (а.с. 11) час відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі не зараховується в загальний та безперервний стаж, судом рішення про зарахування часу відбуття покарання у вигляді виправних робіт в трудовий стаж відносно позивача не приймалося.

Положення ч. 3 ст. 42 КВК України (в редакції 2004 року), згідно якої час відбуття покарання засудженим покарання у вигляді виправних робіт зараховується в загальний трудовий стаж, та яку посилається позивач у цій справі, в даному випадку не можуть братися до уваги, оскільки зазначена норма діє лише з 1 січня 2004 року і поширюються на осіб, які відбували покарання після 01 січня 2004 року. Отже, зарахування часу відбуття покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу є умовами відбуття покарання, а не правом позивача, яке виникло з набуттям сили КВК України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують чи відміняють відповідальність особи.

Правовідносини щодо умов відбуття позивача покарання пройшли і не мають продовження, тобто дія КВК України не поширюється на те, що вже відбулося, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у звязку з безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590, ст.ст. 8, 95 Виправно-трудового кодексу України, ст. 42 КВК України, ст. 58 Конституції України ст. ст. 10, 60, 131, 137, 212 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», третя особа : Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_3