КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/8026/14-ц
Провадження № 2/552/2435/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2015 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючий суддя Кузіна Ж.В.

при секретарі Павленко Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі та мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем. Відповідач самоусунувся від виховання дитини , не цікавиться її навчанням, не відвідує шкільні заклади, де вона навчається, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 41 603 грн. 74 коп.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач згоден на позбавлення його батьківських прав лише при відмові від аліментів та скасуванні арешту на транспортні засоби. Позивач має двоє дітей від інших шлюбу, її чоловік бажає удочерити ОСОБА_7, всі будуть мати однакові прізвища, позивач зможе виїжджати з донькою за межі країни без дозволу відповідача. Просила задовольнити позовні вимоги.

Представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та пояснили, що відповідач зовсім не цікавиться своєю дочкою, не зустрічається з нею, не спілкується. Докази, які надав відповідач, а саме записка та смс-ки не відповідають дійсності, а тому не можуть бути враховані судом. У судовому засіданні надано достатньо доказів, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обовязків, а тому просили задовольнити позовні вимоги. Також просили врахувати, що відповідачем надана заява, яка нотаріально посвідчена про згоду на позбавлення батьківських прав. Дана заява не відкликана.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про відкладення розгляду справи за станом здоровя та письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнав, заперечує проти їх задоволення. Ним перераховуються кошти в рахунок сплати аліментів на утримання доньки. Позивач перешкоджає йому у спілкування з дочкою, приймати участь у її вихованні. Позивачем здійснюється психологічний тиск на дитину.

Приймаючи до уваги наявні у справі докази про права та взаємовідносини сторін та вимоги ст.169 ЦПК України щодо можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Ленінської районної ум. Полтаві ради ОСОБА_4 пояснила, що у 2013 році розглядалась аналогічна ситуація та відповідачу було рекомендовано спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні. У дитини байдуже ставлення до відповідача. У 2015 році дана ситуація не змінилась, батько з дитиною не спілкується, а тому прийнято рішення щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_7.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_5 пояснив, що при прийнятті рішення був заслуханий відповідач, який зобовязався надавати дозвіл на виїзд дочки за межі країни та не заперечувати щодо зміни прізвища. Комісією встановлено сильний психологічного тиск матері на дитину. Також заслуховувалась думка ОСОБА_7, яка пояснила, що не бажає спілкуватись з батьком та його родичами. Склалось враження, що дитина говорила не щиро. Відповідно до висновку, комісія вважає за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав. Також рекомендовано позивачу змінити своє ставлення в даному питанні.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представників, представників третіх осіб, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15 березня 2001 року народилась ОСОБА_7, батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_1.

Сторони 17 травня 2004 року розірвали шлюб та ОСОБА_7 проживає з матірю позивачем по справі.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено рішенням Київського райсуду м. Полтави від 05 березня 2014 року.

Враховуючи рішення суду, яке набрало законної сили, предметом позовних вимог є ставлення відповідача до виконання батьківських обовязків , що склались після прийняття зазначеного рішення судом.

Статтею 150 СК України передбачено обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а ст. 180 СК України обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Нормами ст. 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею ( ст. 157 СК).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам ,для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Як роз'яснено у абзаці другому пункту 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами складись напружені стосунки, що не виключає негативний вплив на ОСОБА_7 щодо сприйняття нею відповідача як батька.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є класним керівником класу, де навчається з 2013 року ОСОБА_7. Навчанням, матеріальним утриманням дівчинки займається мати та вітчим, вони ж відвідують батьківські збори. З

Батьком дитини не знайома, він не приходив до школи та не цікавився дочкою. Знає, що ОСОБА_7 не бажає спілкуватися зі своїм батьком.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що знає сторін, спілкується з сімєю позивача,буває у гостях, проте там не бачив відповідача.

З характеристик навчального закладу вбачається, що відповідач не спілкується з ОСОБА_7 та не цікавиться її навчанням.

Судом враховується той факт, що між сторонами виникли неприязні стосунки, наслідком чого є звернення позивача до суду з позовами про позбавлення батьківських прав відповідача відносно ОСОБА_7, а відповідача до органів опіки та піклування Ленінської та Київської районної у м. Полтаві ради.

Також негативне відношення малолітньої ОСОБА_7 до відповідача вбачається з її переписки в інтернет-мережі, що в свою чергу свідчить про негативний вплив на психіку дитини даної ситуації та відносин, що склались між сторонами. Суду не надано доказів, що дана переписка здійснена не з інтернет-сторінки соціальної мережі ОСОБА_7 .

Крім того, як встановлено судом посилання позивачки щодо не прийняття відповідачем участі у матеріальному утриманні дочки є безпідставними, оскільки відповідачем надані квитанції про перерахування на адресу позивача аліментів за період з березня 2014 року по грудень 2015 року включно, проте ряд платежів повернулись без отримання.

У судовому засіданні позивач не заперечувала, що частину аліментів вона не отримувала, тому вони повертались відправнику та підтвердила отримання нею аліментів сплачених відповідачем на утримання дочки.

Позивачкою не було надано суду переконливих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення його батьківських прав.

Навпаки відповідач заперечує своє ухилення від виконання батьківських обов»язків стосовно дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та висловлює бажання брати участь у її вихованні, розвитку .

Будь яких достовірних доказів щодо негативного його впливу на дитину суду не надано також.

Що стосується висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Полтаві ради, яким визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав, то суд вважає, що його зроблено без достатнього з»ясування всіх обставин, що він не достатньо обґрунтований та не мотивований, що він не відповідає обставинам справи та, в силу ст.212 ЦПК України, не має наперед встановленого значення.

До того ж, матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування Київської районної у м. Полтаві ради, яким визнано недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_7, де до уваги брались аналогічні документи та пояснення сторін.

Слід зазначити, що в силу вимог закону, висновок органу опіки і піклування для суду не є обов'язковим і він повинен оцінюватись судом нарівні з іншими доказами у справі в їх сукупності, які в даному випадку не свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до доньки.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також враховуючи всі обставини та наявні докази у матеріалах справи в їх сукупності, судом не добуто належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, встановлено конфліктні стосунки між сторонами, відповідач здійснює дії, щодо матеріального утримання дитини, відсутність негативних характеристик, його бажання брати участь у вихованні дочки та виконувати свої батьківські обов»язки. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує своїх батьківських обов»язків, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до п. 18 згаданої вище Постанови Пленуму ВСУ, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З огляду на викладене, враховуючи обставини даної справи та зважаючи на інтереси дитини, суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини і звернути увагу органу опіки та піклування на здійснення контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Що стосується нотаріально посвідченої заяви відповідача про надання згоди на позбавлення його батьківських прав, то дана заява взагалі не може бути врахована судом, оскільки відповідачем надані заперечення щодо заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.164 СК України, ст..ст.10,11,60, 209, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутніми в судовому засіданні протягом цього ж строку з дня отримання копії рішення.

Головуючий Ж.В.Кузіна