Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 384/876/15-ц
№пр. 2/384/182/2015
Вільшанський районний суд
Кіровоградської області
головуючого судді: Сорокіної О.О.
з участю секретаря судового засідання Сачко О.С.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідача Драндалуш С.Г.,
Добрової А.В.,
ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Вільшанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до відділу освіти Вільшанської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,
в с т а н о в и в:
Адвокат Зятковський Тимур Володимирович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 з позовом до відділу освіти Вільшанської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі наказу відділу освіти Вільшанської районної державної адміністрації № 173-к від 02.09.2013 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу та призначено на посаду керівника гуртка «Судномодельний» Вільшанського центру дитячої та юнацької творчості з 02 вересня 2013 року. 29 квітня 2015 року ОСОБА_3 було повідомлено про те, що у зв`язку з його призовом на строкову військову службу, начальником відділу освіти Вільшанської райдержадміністрації було видано наказ № 61-к від 24 квітня 2015 року про його звільнення за п. 3 ст. 36 КЗпП України з 24 квітня 2015 року. Посилаючись на вищевказане та порушення відповідачем вимог ст.119 КЗпП України, просить поновити ОСОБА_3 на посаді керівника гуртка.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, уточнивши їх, просив поновити ОСОБА_3 на посаді керівника гуртка «Судномодельний» Вільшанського центру дитячої та юнацької творчості з 25 квітня 2015 року та стягнути з відділу освіти Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 25 квітня 2015 року.
Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення.
Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 з 02.09.2013 року відповідно до наказу відділу освіти, молоді та спорту Вільшанської РДА від 02.09.2013 року № 173-к, призначений на посаду керівника гуртка «Судномодельний» Вільшанського центру дитячої та юнацької творчості (а.с 8). Відповідно до повістки т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 був призваний на строкову військову службу та зобов"язаний був з"явитися 27 квітня 2015 року до призовної дільниці для відправки на службу. Згідно з наказом начальника відділу освіти Вільшанської РДА від 24.04.2015 року № 61-к, ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади 24 квітня 2015 року в зв`язку з призовом на військову службу відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України (а.с 9). Довідкою Добровеличківського районного військового комісаріату від 30.11.2015 року № 394 підтверджується, що громадянин ОСОБА_3 07.05.2015 року був призваний на строкову військову службу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, підприємств, організацій, установ на функціонування в умовах особливого періоду. Таким чином, особливий період в Україні настав з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 та діє на даний час. Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», норма щодо збереження за громадянами, які призвані на строкову військову службу на особливий період, місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, набула чинності з 08.02.2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року № 116-VIII, тобто на дату звільнення ОСОБА_3 була чинною. Відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України (в редакції, чинній на дату звільнення ОСОБА_3 ), за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. З 11 червня 2015 року ч. 3 ст. 119 КЗпП України діє у новій редакції, а саме слова «призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» замінено словами «призваними на строкову військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період». При цьому, слова «військова служба» охоплюють слова «строкова військова служба», тобто законодавцем дано більш розширене тлумачення поняття «військова служба». Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275 -VII поширено дію частин другої і третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн..
На підставі викладеного та керуючись ст. 119 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 367 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Суддя О.О. Сорокіна