Справа № 344/7743/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1541/2015
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк ОСОБА_2 та Кредит до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та заяву про забезпечення позову за апеляційною скаргою представника ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2015 року залишено без задоволення заяву представника ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» про забезпечення позову.

Апелянт незгідний з ухвалою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій зазначає що з метою забезпечення виконання кредитного договору № 417 ру7-05 від 21.06.2005р., між ОСОБА_3 та АТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» було укладено договір іпотеки, посвідчений 21.06.2005р. приватним нотаріусом, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме квартиру № 98, загальною площею 69,0 м.кв., житловою площею 44,8 м.кв., яка розташована за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Тролейбусна, буд. 14.

Тому іпотека нерухомості у даних правовідносинах є головним видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном.

В той же час, як вбачається з договору іпотеки, а саме з п. 1.3 договору, погоджувальна (договірна вартість) переданого в іпотеку нерухомого майна складає 148 975,00 грн.

Отже, кредитний борг у розмірі 541 331,59 грн. фактично забезпечений виключно нерухомим майном квартирою вартістю меншою як на 30 відсотків від реальної кредитної заборгованості.

Позивачем надано докази та доведено, що ОСОБА_3 неналежним чином виконує зобов'язання щодо повернення боргу. Така обставина доводиться, насамперед, наданими розрахунками заборгованості, з яких вбачається, що позичальником не дотримано графік погашення. Більше того, вимога Банку про виконання боржником своїх зобов'язань, що направлена відповідачем залишена без задоволення чим в черговий раз було доказано про відсутність наміру у ОСОБА_3 виконати умови кредитного договору та відповідно ухилитися в майбутньому від виконання судового рішення у разі задоволення позову банку.

Судом при постановленні оскаржуваної ухвали зроблено абсолютно невірний висновок про те, що матеріали справи не містять доказів та обґрунтованих доводів за якими захист прав та законних інтересів банку буде неможливим без вжиття заходів забезпечення позову і, що виконання рішення в майбутньому буде утрудненим.

Судом при розгляді заяви про забезпечення позову необхідно було провести детальний аналіз ставлення боржника до взятих на себе договірних зобов'язань за кредитним договором та врахувати співвідношення фактичної вартості предмету іпотеки до наявної кредитної заборгованості. Провівши такі дії чітко видно, що припущення у неможливості виконанні рішення в майбутньому є повністю обґрунтованими, однак, із незрозумілих причин суд це не побачив.

Суд фактично дав можливість боржнику вчинити дії пов'язані з відчуженням свого майна з метою уникнення його арешту та таким чином не виконати рішення суду у разі задоволення позову.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою забезпечити позов.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до розяснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявником не наведено суду жодних обставин щодо достатнього обґрунтування припущення про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду,

Відповідно до матеріалів заяви про забезпечення позову, позивач надав суду копію договору іпотеки, що підтверджує факт того, що для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 передано ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» в іпотеку квартиру №98, загальною площею 69,0 м.кв., за адресою м.Івано-Франківськ, вул. Тролейбусна, буд.№14. Оскільки даний кредитний договір уже містить забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», то недоцільним є здійснення подвійного забезпечення.

Посиланням позивача на те, що кредитний борг у розмірі 541 331,59 гривень не забезпечує виконання зобовязання відповідача за договором, так як вартість квартири за договором іпотеки становить 148 975 гривень, суд першої інстанції в ухвалі дав належну правову оцінку, визнавши їх необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог процесуального права, тому підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,312,313-315,317 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_4

ОСОБА_5