Провадження № 22-ц/779/1509/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позову КП «Єдиний розрахунковий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Апелянт на рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що 25 травня 2015р. відповідач подала до суду заяву, в якій просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки погасила заборгованість перед позивачем за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, долучивши до заяви рахунок-фактуру № 85879/4-2015 від 30.04.2015р., в якій зазначено, що заборгованість станом на квітень 2015р. становить 700,92 грн., а також копії квитанцій від 22.05.2015р. та 25.05.2015р. про сплату 701грн.

Як вбачається із рішення суду, представником КП «ЄРЦ» не заперечувався факт погашення відповідачем заборгованості. Проте, представник КП «ЄРЦ» усно клопотав про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., посилаючись на положення ч. 1 ст. 89 ЦПК.

Суд оскаржуваним рішенням відмовив у стягненні судових витрат.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що відповідач добровільно погасила заборгованість перед позивачем за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а представник позивача не подавала письмової заяви про відмову від позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову.

Проте, такі висновки суду суперечать ч. 1 ст. 89 ЦПК України відповідно до якої якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Така ж правова позиція висвітлена у п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. №10.

Враховуючи вищенаведене, суд помилково прийщов до висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат з відповідача.

Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні стягнення судового збору і в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в листопаді 2014 року КП «Єдиний розрахунковий центр» звернулося до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 1261,41 грн. та про стягнення понесеного судового збору.

Після предявлення позову відповідачка 25.05.2015 року звернулася в суд із заявою в якій просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки погасила заборгованість перед позивачем за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, долучивши до заяви рахунок-фактуру № 85879/4-2015 від 30.04.2015р., в якій зазначено, що заборгованість станом на квітень 2015р. становить 700,92 грн., а також копії квитанцій від 22.05.2015р. та 25.05.2015р. про сплату 701грн.

Представник позивача в суді ствердила факт погашення заборгованості перед позивачем, однак, провила стягнути з відповідачки на їх користь 243,60 грн понесеного судового збору.

Відмовляючи у стягненні судового збору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в задоволенні такої вимоги слід відмовити, оскільки представник позивача не подала письмової заяви про відмову від позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції до такого висновку прийшов з порушенням вимог процесуального права, що призвело до неправильного вирішення вимоги про стягнення судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки вимоги позивача було задоволено відповідачем після предявлення позову, то у суду були всі правові підстави для стягнення з відповідачки судового збору у розмірі 243.60 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права, тому воно в частині відмови у стягненні судового збору підлягає скасуванню з постановленням нового рішення. В решті рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується і є правильним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2015 року в частині відмови у стягненні судового збору скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (прож. ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» (р/р 260062200 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851Ю код 35277442) 243 грн.60 коп. судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3

ОСОБА_4