Справа № 653/1181/15-ц
Провадження № 2/653/548/15
РІШЕННЯ
іменем України
21.10.2015
Генічеський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Шкарупіло О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради Генічеського району Херсонської області, реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції про визнання незаконним набуття права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, просить визнати незаконним набуття права власності ОСОБА_4 на 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати договір дарування цього майна, який укладено 25 квітня 1991 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 травня 2004 року 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , р. № 5889777.

Позовні вимоги мотивує тим, що в провадженні Генічеського районного суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Відділ Державної виконавчої служби Генічеського районного управління юстиції про звільнення майна із-під арешту, мотивуючи свій позов тим що, постановою ДВС Генічеського РУЮ від 24 грудня 2004 року накладено арешт на майно ОСОБА_5 та заборонено відчуження 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Арешт накладено на виконання вироку Апеляційного суду Херсонської області від 28 травня 2003 року, яким засуджено ОСОБА_5 за ст. 93 п. «є» КК України, стягнуто з нього користь ОСОБА_3 спричинену злочином моральну та матеріальну шкоду на загальну суму 109 266,05 гривень. Але, як зазначає ОСОБА_4 арештована 1/2 частка вищевказаного житлового будинку належить йому згідно договору дарування від 25 квітня 1991 року, батько подарував йому цю частку. В зв`язку з чим, просить звільнити цю частку з-під арешту, виключивши це майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вимоги ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки договір дарування укладений 25 квітня 1991 року між ним та батьком є нікчемним, а саме таким, який укладений з порушенням вимог закону: договір укладено 25 квітня 1991 року, а посвідчено 24 квітня 1991 року заступником голови виконкому Новоолексіївської селищної ради Калугіним С.А. та зареєстроване в реєстрі за № 242. Номер той самий, що і в свідоцтві про право власності,

зареєстровано в інвентарбюро за № 242. При чому, доказів виділення ОСОБА_5 під цей будинок земельної ділянки не надано. Таким чином, цей договір укладений з порушенням нотаріальної форми та державної реєстрації. Крім того, державна реєстрація права власності на спірну частку за ОСОБА_4 19 травня 2004 року проведена незаконно та підлягає скасуванню, оскільки це майно перебувало під арештом з 07 жовтня 1998 року, на підставі постанови слідчого про накладення арешту в рамках вищезгаданої кримінальної справи. Враховуючи вищевикладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 наполягає на задоволені позовних вимог, доповнивши, що на запит суду з державного нотаріального архіву Херсонської області отримано витяг з журналу реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради за 1991 рік, де під номер 242 значиться запис про інший нотаріальний правочин, тобто це підтверджує те, що ніякого договору дарування укладено не було. Крім того, просить поновити пропущені строки звернення до суду з поважних причин, оскільки вони дізналися про існування спірного договору дарування лише під час звернення ОСОБА_4 до суду з вищезгаданим позовом.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі з наступних підстав: права ОСОБА_3 ніяким чином порушені не були, оскільки арешт на цей будинок накладений в 1998 році, вирок відносно ОСОБА_5 винесений 28 травня 2003 року, а договір дарування укладений в 1991 році, тобто ОСОБА_3 є неналежним позивачем по справі; згідно діючого законодавства у разі визнання угоди нікчемної, сторони повертаються в первісний стан, в даному випадку батько позивача ОСОБА_5 помер, його син ОСОБА_4 спадщину не прийняв, таким чином у разі задоволення позову нерухоме майно перейде у власність держави і яким чином ОСОБА_3 буде отримувати відшкодування не зрозуміло; з приводу відсутності запису реєстрації правочину в журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради за 1991 рік, то це не вина відповідача, можливо це сталося в зв`язку з халатним відношення робітників селищної ради.

Крім того, наполягають на застосування судом строків позовної давності звернення до суду, оскільки позивачу про договір даруванням відомо давно, про що свідчать її неодноразові звернення до правоохоронних органів з приводу підробки цього документу.

Враховуючи вищевикладене, просять в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Новоолексіївської селищної ради в судове засідання не з`явився, надіслали заяви про розгляд справи в їх відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Представник відповідача Реєстраційна служба Генічеського РУЮ в судове засіданні не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, суд, вислухавши сторони, на місці ухвалив, проводити розгляд справи в їх відсутність.

Суд вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, представлені докази, матеріали інвентарної справи на спірне домоволодіння, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на підставі права власності належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_2 , згідно договору дарування від 25 квітня 1991 року, який посвідчений заступником голови виконкому Новоолексіївської селищної ради, внесений запис в реєстр за № 242 (а.с. 8), право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_4 19 травня 2004 року (а.с. 11).

Згідно вироку Апеляційного суду Херсонської області від 28 травня 2003 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 93 п. «е» КК України в редакції 1960 року до 9 (дев`яти) років позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9266 гривень 05 копійок, моральної шкоди 100 тисяч гривень (а.с. 59-61) Ухвалою Верховного Суду України від 23 вересня 2003 року даний вирок залишений без змін (а.с. 64-65).

Під час розслідування цієї кримінальної справи слідчий своєю постановою наклав арешт на все майно належне ОСОБА_5 , в тому числі і на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 62-63).

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 19 травня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Відділ Державної виконавчої служби Генічеського районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, звільнено з-під арешту 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 70). Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року рішення залишено без змін (а.с. 71).

Відповідно даних рішень встановлено, що в порядку виконання вироку Апеляційного суду Херсонської області від 28 травня 2003 року, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9266 гривень 05 копійок, моральної шкоди 100 тисяч гривень, постановою державного виконавця ДВС Генічеського РУЮ від 24 грудня 2004 року в межах виконавчого провадження накладено арешт на все майно належне боржнику ОСОБА_5 на накладена заборона на його відчуження за адресою його проживання, а саме АДРЕСА_1 .

На підставі вказаної постанови державний виконавець 07 жовтня 2005 року склав протокол накладення арешту на майно в якій увійшла також 1/2 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, із заявою до нотаріальної контори ніхто не звертався.

Згідно договору дарування від 25 квітня1991 року № 242, 1/2 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 .

Таким чином, враховуючи те, що це нерухоме майно є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , який, в свою чергу, не є обвинуваченим по вищевказаній кримінальній справі або особою, яка несе за законом матеріальну відповідальність за дії свого батька, суду прийшли до висновку, що права позивача, як власника порушені та підлягають поновленню в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Стовно строків звернення до суду позивачем, то суд приходить до наступного.

Зі змісту статті 267 ЦК заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В даному випадку, представник відповідача скористався своїм правом про

застосування позовної давності до спірних вимог, ним заявлено про застосування позовної давності, оскільки як він пояснює, позивач ще раніше знала про існування цього договору, але належних доказів цього не надав.

Тому, враховуючи надані докази представником позивача, строки пропущені позивачем з поважних причин та суд поновлює їх, оскільки позивачка дізналась про порушення свого права лише в 2015 року, під час розгляду іншої вищезгаданої цивільної справи.

Стосовно першої вимоги позивача щодо визнання незаконним набуття права власності ОСОБА_4 на спірне майно та скасування договору дарування, то суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1, 2 статті 243 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1993 року за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Стаття 244 цього кодексу передбачає, договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Згідно статті 227 цього кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно ст. 48 УК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» в редакції 1975 року у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.
Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до ст. 34 цього Закону державні нотаріуси, службові особи виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, для яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму.
Державні нотаріуси та інші службові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваних ними угод вимогам закону та дійсним намірам сторін.
Згідно ст. 35 цього Закону угода про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільській місцевості, посвідчується лише за умови, що набувачу в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку, за винятком випадків продажу будинків на знос чи перенесення.
Згідно з даними Державного комітету статистики України та результатами перепису населення 2001 року (http://www.ukrcensus.gov.ua), міські території це поселення, які визнаються місцевим законодавством як міста і селища міського типу. Усі інші поселення сільські і належать до сільської території.
Селища міського типу це міські поселення, розташовані поряд з промисловими підприємствами, спорудами, залізничними станціями, гідротехнічними спорудами, сільськогосподарськими/переробними підприємствами та інші поселення, котрі мають комунальну та соціальну інфраструктуру, і населення яких перевищує 2 000 мешканців, дві третини з яких зайняті в промисловій, соціальній або культурній сферах.
Населений пункт Новоолексіївка відноситься до селища міського типу, тобто це поселення не відноситься до сільської місцевості та норма ст. 35 Закону УРСР «Про державний нотаріат» до даного правочину застосовуватися не повинна була.
Відповідно наданих доказів, а саме дослідженого оригіналу договору дарування наданого відповідачем в судовому засіданні, встановлено, що договір дарування укладений 25 квітня 1991 року, нотаріально посвідчений заступником голови виконкому Новоолексіївської селищної ради 24 квітня 1991 року, зареєстрований в реєстрі за № 242.

На ньому міститься всі необхідні реквізити документу даного типу, а саме: підпис посадової особи, печатка Новоолексіївської селищної ради.

Таким чином, при укладанні даної угоди були дотримані всі вимоги передбачені законодавством, а саме: договір посвідчений нотаріально уповноваженою на це особою, зареєстрований в сільські раді.

Посилання представника позивача на порушення які мали місце під час укладання угоди, а саме: на дату реєстрації договору від 24 квітня 1991, а дата укладання 25 квітня 1991 року, тобто реєстрація відбулася раніше; на отриманий з державного нотаріального архіву Херсонської області витяг з журналу реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради за 1991 рік, де під номер 242 значиться запис про інший нотаріальний правочин; на номер реєстрації правочину, який є однаковим і в сільській раді і в БТІ, судом не приймається до уваги, оскільки це не є підставою для визнання правочину недійсним, а є технічними помилками посадових осіб, та сталися не з вини відповідача ОСОБА_4 .

Таким чином ОСОБА_4 правомірно набув права власності на нерухоме майно, належних та неспростовних доказів протилежного суду не надано, тому в задоволенні першої позовної вимоги слід відмовити.

Стосовно другої вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, то ця вимога є похідною від першої вимоги, та оскільки суд прийшов до висновку, що правочин укладений з дотриманням вимог Закону, то в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 56, 243, 244 ЦК Української РСР в редакції 1993 року, ст.ст.60, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради Генічеського району Херсонської області, реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції про визнання незаконним набуття права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова