САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/1526/15-ц
Провадження № 2/206/567/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., за участю секретаря Щербини Є.С., позивача ОСОБА_2М, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" ОСОБА_6 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом до ТОВ «Снек Експорт», в якому просила наказ №383-к від 09.12.2014р. про звільнення за ст.. 40 п.4 КЗпП України скасувати, як незаконний; поновити її на посаді майстра дільниці ТОВ «Снек Експорт»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що вона з 04.05.2011р. прийнята на посаду майстра зміни виробничої дільниці в ТОВ «Снек Експорт» структурний підрозділ відповідача (наказ №89-к від 04.05.2011р.). Переведена на посаду майстра дільниці (наказ №107-к від 03.04.2013р.).

В січні 2015 року її ознайомили з наказом №383-к від 09.12.2014р. про звільнення її за ст..40 п.4 КЗпП України. В наказі, поставила свій підпис і написала, що з наказом не згодна. Копію наказу, сказали направлять поштою. Отримав у відділенні кадрів трудову книжку, в журналі реєстрації видачі трудових книжок, поставила підпис, число 12.01.2015р. і вимогу про видачу, їй копій документів.

Вважає, наказ про її звільнення незаконним, оскільки відповідно з п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до кінця строку його дії, може бути розірваний власником чи уповноваженим ним органом тільки у випадках: … п.4 прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин на протязі робочого дня без поважних причин).

Прогулів, тобто відсутності на робочому місці більше трьох годин, вона не допускала. Яких-небудь пояснень з приводу порушення у вигляді прогулу на імя адміністрації відповідача не писала.

На засіданні трудового колективу, на якому би відбувався розгляд її проступку прогулу не була присутньою, запрошення бути присутньою на такому засіданні від відповідача не отримувала.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, позивач підтвердила вищевикладені обставини, окрім того додаткового пояснила, що після тимчасової непрацездатності вона повинна була приступити до роботи 8 грудня 2014 року. 8 грудня 2014 року вона прибула на прохідну підприємства, де їй охорона не видала її перепустку, посилаючись на розпорядження її керівництва. Вона була на прийомі у директора Сакута, здала лікарняний лист у відділі кадрів. Для зясування причин не допуску до роботи її направили за адресою вул. Кірова,101 у м. Дніпропетровську. За час лікарняного листів від відповідача вона не отримувала. ЇЇ причини відсутності на роботі ніхто не з'ясовував.

Представник відповідача позов не визнав, зокрема пояснив, що 8 грудня 2014 року позивач була відсутньою на робочому місці без поважних причин, про що був складений акт. 9 грудня 2014 року позивач зявилася на роботі, однак відмовилася від дачі пояснень, про що був складений акт. На підставі зазначених обставин був виданий наказ про її звільнення за прогул. Перепустки не зберігаються на прохідній підприємства, а повинні знаходитися у робітника. Профспілкова організація у них на підприємстві відсутня.

Представник третьої особи вважає позов безпідставним, не доведеним. Звільнення позивача було на законних підставах.

Заслухав доводи сторін, представника третьої особи, покази свідків, дослідив письмові докази, і дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Позивач ОСОБА_2 знаходилася в трудових відносинах з ТОВ «Снек Експорт», працюючи майстром дільниці. Трудовий договір був укладений на невизначений строк.

Позивач з 25.11.2014 року по 05.12.2014 року була непрацездатною. Повинна була приступити до роботи 6 грудня 2014 року згідно довідки №178 ( а.с. 78 т.1).

6 та 7 грудня 2014 року були вихідними днями, тобто позивач повинна була приступити до роботи 8 грудня 2014 року.

Згідно акту відповідача від 8 грудня 2014 року (а.с.52 т.1) позивач була відсутньою на робочому місці з 9 до 18 годин 8 грудня 2014 року. Акт підписаний начальником виробництва ОСОБА_7, техніком ОСОБА_8 , наладчиком ОСОБА_9.

В судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 підтвердили обставини складання акту і пояснили, що причини відсутності позивача на робочому місці їм не були відомі.

Згідно акту відповідача від 9 грудня 2014 року (а.с.53 т.1) ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (робітників підприємства) відмовилася давати які-небудь пояснення відносно причин відсутності на робочому місці 8 грудня 2014 року.

Допитані в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили зазначені обставини.

Згідно доповідної записки начальника виробництва ОСОБА_7 на імя генерального директора з виробництва від 9 грудня 2014 року (а.с.54 т.1) остання довела до відома керівництву про відсутність позивача на робочому місці 8 грудня 2014 року без поважних причин.

З метою встановлення причин відсутності позивача на робочому місці були прийняті наступні дії: телефонні дзвінки на мобільний телефон позивача; відвідування в складі комісії місця фактичного проживання позивача. Однак встановити причини відсутності не вдалося.

Дані обставини також підтверджені показами свідків і актом (а.с.69 т.1).

Згідно доповідної записки інспектора по економічній безпеці ОСОБА_12 на імя генерального директора (а.с.97 т.1) інспектор 8 грудня 2014 року в телефонному режимі зясував в лікарняному закладі чи знаходилась позивач в цей день на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні.

Наказом відповідача №383-к від 09.12.2014 року ОСОБА_2 була звільнена за п.4 ст.40 КЗпП України з 9 грудня 2014 року за прогул 8 грудня 2014 року без поважних причин (а.с.63 т.1), про що був здійснений запис в трудовій книжці позивача (а.с.3).

В ТОВ «Снек Експорт» відсутній виборчий орган первинної профспілкової організації, тому вимоги ст. 43 КЗпП України в даному випадку не застосовувалися.

Згідно даним системи обмеженого доступу ( а.с. 138-155 т.1) 8 грудня 2014 року позивач не приходила на територію підприємства відповідача, а 9 грудня 2014 року приходила.

На підприємстві відповідача перепустки зберігаються у робітників, а не на прохідній.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду неспростовних доказів присутності на робочому місці 8 грудня 2014 року чи відсутності на робочому місці з поважних причин (не допуск до роботи).

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_13 зі сторони позивача показали, що 8 грудня 2014 року чоловік позивача попросив їх поїхати з останньою на роботу і бути свідками, що її не пропускають на робоче місце. Вони підїхали до прохідної де і залишились, а позивач пішла на прохідну. Останню не пропустили у звязку з відсутністю в неї пропуску.

Покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_13 не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки їх покази не доказують поважності причин відсутності позивача на робочому місці.

Відповідь Синельниківської центральної районної лікарні №1127 від 10.12.2014 року на запит відповідача від 8 грудня 2014 року (а.с.84) не має юридичного значення для встановлення причин відсутності позивача на робочому місці, оскільки сама позивач не заявляла про знаходження в лікарняному закладі 8 грудня 2014 року і це не впливає на обставини звільнення позивача.

Докази надані відповідачем нічим не спростовуються в судовому засіданні.

Відповідачем були виконані вимоги ст. ст.148-149 КЗпП України.

Звільнення позивача було на законних підставах, тому відповідно до ст. 235 КЗпП України відсутні підстави для поновлення позивача на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" ОСОБА_6 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко