Номер провадження: 22-ц/785/9920/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі: Книгиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 15 вересня 2015 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з останнього грошових коштів в сумі, що еквівалентні 8000 доларів США.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13.05.2015 року відкрито провадження у справі.

11.09.2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області від позивача ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована за адресою: провулок Олександрійський в м. Іллічівську Одеської області, земельна ділянка №7-Г площею 0,0501 га кадастровий номер :02:002:0186, яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та належить як спільне майно подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 79-80).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15 вересня 2015 року задоволено клопотання позивача. Накладено арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: провулок Олександрійський в м. Іллічівську Одеської області, земельна ділянка №7-Г, попередня адреса: вул. Олександрійська, 79/17 площею 0,0501 га кадастровий номер :02:002:0186, яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, до розгляду справи.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 15 вересня 2015 року скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні ухвали норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи, та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Забезпечуючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна грошових коштів в сумі 8000 доларів США шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована за адресою: провулок Олександрійський в м. Іллічівську Одеської області, земельна ділянка № 7-Г, попередня адреса: вул. Олександрійська, 79/17 площею 0,0501 га кадастровий номер :02:002:0186, яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що:

- земельна ділянка придбана ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_4 і є спільною сумісною власністю подружжя;

- неприйняття заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду;

- кредитор має право в порядку ст. 371 СК України звертати стягнення на частку боржника у спільному майні подружжя.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 та ч. 3 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.4 постанови пленуму ВС України від 22 грудня 2006 року N 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Тобто, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик завдання їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Це положення є справедливим і щодо осіб, відносно майна яких вирішується питання про забезпечення позову і які не залучені до участі у справі.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Як вже зазначалося провадження у справі судом відкрито у травні 2015 року.

Під час розгляду справи відповідно до тих матеріалів, які виділені судом та направлені до апеляційного суду разом з апеляційною скаргою на ухвалу суду про забезпечення позову, вбачається, що суд не встановив наявність майна зареєстрованого за ОСОБА_4, а зосередився виключно на встановленні власника земельної ділянки за адресою: провулок Олександрійський в м. Іллічівську Одеської області, земельна ділянка №7-Г площею 0,0501 га. (попередня адреса: вул. Олександрійська, 79/17).

Накладаючи арешт на майно ОСОБА_2 та посилаючись на те, що вказане майно придбано під час шлюбу і є спільним майном подружжя, що надає кредитору право виділити частку боржника у відповідності до ст. 370 СК України, суд не звернув уваги, що вказана норма надає таке право кредитору лише у разі недостатності у боржника іншого майна.

Наявність або відсутність у відповідача майна, за рахунок якого можна забезпечити заявлений позов, судом не встановлювалося.

Вимог про стягнення заборгованості до ОСОБА_2 позивачем не заявлялося.

Також суд не мотивував свій висновок щодо співмірності забезпечення позову на не навів дійсну ринкову вартість арештованого майна.

Крім того, суд мав переконатися в тому, що між сторонами дійсно виник спір.

Зі змісту позовної заяви, копія якої додана судом до виділених матеріалів справи, вбачається, що гроші за придбання частки земельної ділянки за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ провулок Олександрійський №7-Г площею 0,0501 га. (попередня адреса: вул. Олександрійська, 79/17) позивачем передані відповідачу 22.06.2010 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально придбала вказану земельну ділянку у ОСОБА_5 лише 22.07.2010 року тобто через місяць після того, як позивач передав гроші її чоловіку на покупку частини цієї ж земельної ділянки з метою влаштування проїзду до своєї земельної ділянки.

Таким чином, суд не з`ясував про належність відповідачу на праві власності майна за рахунок якого можна з урахуванням вимог про співмірність забезпечити позов, не мотивував свій висновок щодо співмірності застосованого виду забезпечення позову та не вирішив питання про залучення до участі у справі ОСОБА_2, висновок суду про те, що арештоване майно є спільною сумісною власністю подружжя лише виходячи з того, що воно придбано ОСОБА_2 під час шлюбу з відповідачем, є передчасним, оскільки дане питання не є предметом заявленого позову і судом по суті не з`ясовувалося.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, п. 3 ч. 1, ст. 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 15 вересня 2015 року скасувати та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

ОСОБА_6