РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2015 року с.м.т. Новотроїцьке

Новотроїцький районний суд Херсонської області в складі:

Головуючого судді - Бугрименка В.В.

при секретарі - Голумбієвській С.Ф.

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 представника відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальність «Південна Українська Соєва Компанія» до фермерського господарства «Альма», ОСОБА_3 про визнання договору оренди землі недійсним та за зустрічним позовом фермерського господарства «Альма», ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальність «Південна Українська Соєва Компанія» про визнання договору оренди землі дійсним, визнання договору оренди землі недійсним, зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ

Представник позивача звернувся до суду з вказаним первісним позовом, посилаючись на те, що 1 листопада 2006 року між товариством з обмеженою відповідальність «Південна Українська Соєва Компанія» (далі ТОВ «ПУСК») та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі, за умовами якого остання передала належну їй земельну ділянку площею 6,5 га. в оренду строком на 12 років. Після смерті ОСОБА_4, її спадкоємцем став ОСОБА_3 (відповідач 2), відповідач по справі, який успадкував вище зазначену земельну ділянку. В 2014 році фермерське господарство «Альма» (далі ФГ «Альма») (відповідач 1) звернулося до ТОВ «ПУСК» з повідомленням, що між ФГ «Альма» та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,4992 га., успадкованої після смерті ОСОБА_4. Враховуючи, що договір оренди від 1 листопада 2006 року не розірвано та не припинено, вважає, що відповідач 2 не мав права передавати земельну ділянку в 2014 році в оренду відповідачу 2. Посилаючись на ст.152 Земельного кодексу України, ст.ст.203, 215, 770, 1216, 1218 ЦК України просив визнати договір оренди землі від 12 грудня 2014 року, укладений між ФГ «Альма» та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 6,39992 га., яка розташована на території Сергіївської сільської ради недійсним та стягнути на їх користь судові витрати.

В зустрічній позовній заяві представник відповідачів просив визнати дійсним правочин у виді договору оренди земельної ділянки площею 6,5 га., укладений 12 грудня 2014 року між ФГ «Альма» та ОСОБА_3, визнати недійсним договір оренди вказаної земельної ділянки укладений 1 листопада 2006 року між ТОВ «ПУСК» та ОСОБА_4, заборонити ТОВ «ПУСК» вчиняти перешкоди у користуванні земельною ділянкою ФГ «Альма» та стягнути на їх користь судові витрати. Позов мотивовано тим, що під час укладення договору оренди між ФГ «Альма» та ОСОБА_3, було перевірено наявність обтяжень щодо спірної земельної ділянки, зясувавши про відсутність таки, сторони уклали договір, який був зареєстрований в установленому законом порядку. Крім того, зазначив, що договір оренди від 2006 року не містить істотних умов передбачених Законом України «Про оренду землі», зокрема у вказаному договорі відсутній кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування та відсутні відомості щодо індексації орендної плати.

Ухвалою Новотроїцького районного суду Херсонської області від 4 серпня 2015 року позови обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні представник ТОВ «ПУСК» позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити позов, зустрічний позов не визнав, з тих підстав, що договір оренди від 2006 року укладено відповідно до вимог закону, що діяв на той час, просив в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник ФГ «Альма» та ОСОБА_3 первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Висловив аналогічне прохання викладене у позовній заяві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1. ч.2 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зі змісту ст. 125 Земельного кодексу України вбачається, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено і вказані обставини сторонами не оспорюються, що 1 листопада 2006 року між ТОВ «ПУСК» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі, за умовами якого остання передала належну їй на підставі державного акту серії ІІ-ХС №039134 земельну ділянку площею 6,5 га., розташовано на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, в оренду строком на 12 років. Вказаний договір було зареєстровано 1 червня 2007 року за №4АА72700011. Після смерті ОСОБА_4, вище зазначену земельну ділянку успадкував ОСОБА_3. 5 березня 2010 року останній одержав новий державний акт серії ЯЖ 593981 на успадковану земельну ділянку, якій було присвоєно кадастровий номер :03:011:0012. 12 грудня 2014 року ОСОБА_3 уклав договір оренди з ФГ «Альма», на підставі якого передав спірну земельну ділянку фермерському господарству в оренду на пять років. Право оренди земельної ділянки ФГ «Альма» було зареєстровано 19 грудня 2014 року в державній реєстраційній службі Новотроїцького районного управління юстиції. Вказані обставини також підтверджуються, договорами оренди землі від 1 листопада 2006 року та 12 грудня 2014 року, державними актами серії ІІ-ХС №039134, ЯЖ 593981, витягами за №31684735 від 25 грудня 2014 року та за №НВ-013 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права та з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відповідно.

Підстави припинення договору оренди визначенні в ст. 31 Закону. Зі змісту вказаної норми вбачається, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. Розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається. Аналогічні положення містяться у п.п.28-30 договору оренди від 1 листопада 2006 року.

Пунктом 31 договору оренди від 1 листопада 2006 року передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Та обставина, що договір оренди землі від 1 листопада 2006 року між ТОВ «ПУСК» та ОСОБА_4 припинено або розірвано не було сторонами не оспорюється, таким чином вказаний договір є діючим.

Суд не приймає доводи представника відповідача за первісним позовом про те, що відсутні відомості щодо державної реєстрації договору оренди від 1 листопада 2006 року, а отже він не був зареєстрований, оскільки пунктом 3 Порядку реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. N 2073, яка була чиною на момент реєстрації договору оренди від 1 листопада 2006 року, передбачено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

З листа відділу Держемагенства у Новотроїцькому районі Херсонської області за №28-05-860 від 27 липня 2015 року вбачається, що договір оренди землі між ТОВ «ПУСК» та ОСОБА_4 було зареєстровано 1 червня 2007 року за №№4АА72700011 на території Сергіївської сільської ради. Згідно договору, він містить відмітку про його державну реєстрацію.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За таких обставин, враховуючи встановлені обставини справи, зокрема, що вказаний спірний договір оренди від 1 листопада 2006 року, як за життя ОСОБА_4, так і після набуття права власності на земельну ділянку в порядку спадкування ОСОБА_3, припинений або розірваний не був, а також те, що термін дії договору закінчується в 2019 році, у ОСОБА_3 не було законних підстав передавати спірну земельну ділянку в оренду ФГ «Альма», а укладаючи такий договір ним було порушенні законні права ТОВ «ПУСК» на право користування земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 12 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та з ФГ «Альма», необхідно визнати недійсним, у звязку з чим, первісний позов підлягає задоволенню.

Доводи представника відповідачів за первісним позовом щодо відсутності у договорі оренди землі від 1 листопада 2006 року істотних умов передбачених Законом України «Про оренду землі», а саме кадастрового номеру земельної ділянки, даних про її місце розташування та щодо індексації орендної плати, на думку суду є безпідставними.

Дійсно, ч.2 ст. 15 вказаного Закону передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Зі спірного договору від 1 листопада 20106 року вбачається, що він містить положення щодо обєкту оренди, розміру земельної ділянки з посилання на державний акт на право власності на землю, що дає можливість ідентифікувати земельну ділянку, а також положення щодо орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону "Про оренду землі" (в редакції чинною на момент укладення спірного договору від 1 листопада 2006 року) істотною умовою договору є обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки) таким чином, на момент укладення договору, обовязкова наявність кадастрового номеру земельної ділянки була відсутня.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову із зазначених підстав необхідно відмовити. Крім того, суд вважає можливим звернути увагу, що заявлена представником позивачів за зустрічним позовом вимога про зобовязання вчинити дії, не відповідає способу захисту передбачених, як ст.16 ЦК України, так і ст.152 Земельного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що первісний позов задоволено, з кожного відповідача на користь ТОВ «ПУСК» мають бути стягнуті судові витрати за сплачений позивачем судовий збір по 121 грн. 80 коп..

Керуючись ст.ст. 7, 10, 15, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 203, 215, 651, 792 ЦК України, ст.ст.13, 15, 31 Закону "Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року, ст.125, 152 Земельного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 12 грудня 2014 року, щодо земельної ділянки площею 6,4992 га., кадастровий номер :03:011:0012, розташованої в адміністративних межах Сергіївської сільської ради Херсонської області, власником якої є ОСОБА_3, укладений між фермерським господарством «Альма» та ОСОБА_3, зареєстрований реєстраційною службою Новотроїцького районного управління юстиції в Херсонській області 19 грудня 2014 року.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальність «Південна Українська Соєва Компанія» судові витрати 121 грн. 80 коп.

Стягнути з фермерського господарства «Альма» на користь товариства з обмеженою відповідальність «Південна Українська Соєва Компанія» судові витрати 121 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Новотроїцький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Бугрименко