РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/290/15-ц

Справа № 2/600/118/2015

22 липня 2015 року

Козівський районний суд

Тернопільської області

у складі: судді Вирсти М.М.

при секретарі Фещак Г.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Козова справу за позовом відділу культури та туризму Козівської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3655,93 грн. матеріальної шкоди.

З 01 січня 2011 року по 31 травня 2014 року Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності відділу культури та туризму Козівської РДА, складено акт №21-22/88 від 07 серпня 2014 року. Ревізією встановлено зайві нарахування заробітної плати ОСОБА_2, працівниці відділу культури та туризму Козівської РДА по сумісництву керівнику народного аматорського ансамблю «Юність» Козівського районного будинку культури на 0,5 ставки.

З 25 серпня 2011 року по 05 вересня 2011 року ОСОБА_2 виїжджала за межі України в Болгарію. Їй виплачена заробітна плата в розмірі 220,57 грн.

З 13 червня 2012 року по 25 червня 2012 року ОСОБА_2 виїжджала за межі України в Болгарію. Їй виплачена заробітна плата в розмірі 357,93 грн.

06 лютого 2014 року та 29 квітня 2014 року ОСОБА_2Й, перебувала на курсах підвищення кваліфікації. Їй виплачена заробітна плата в розмірі 79,14 грн.

Відповідач ОСОБА_2 працювала за сумісництвом згідно графіку роботи Козівського районного будинку культури в години, що співпадають з графіком роботи за основним місцем роботи у відділі освіти Козівської РДА, що призвело до зайвого нарахування зарплати в сумі 2998,29 грн. за фактично не відпрацьований робочий час.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти, в сумі 3655,93 грн. за завдану матеріальну шкоду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача - відділу культури та туризму Козівської районної державної адміністрації незаконно виплачену заробітну плату в сумі 3655 грн. 93 коп., оскільки саме така сума заробітної плати незаконно виплачена відповідачу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник просять в позові відмовити з підстав зазначених у запереченні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4, головний бухгалтер центральної бухгалтерії відділу культури та туризму Козівської РДА, пояснила, що в 2014 році Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності відділу культури та туризму Козівської РДА, складено акт №21-22/88 від 07 серпня 2014 року, яким встановлено, що зайве нарахування заробітної плати здійснено з вини уповноваженого органу, притягнуто до адміністративної відповідальності директора Козівського РБК ОСОБА_1.

В судовому засіданні спеціаліст, начальник Теребовлянської міжрайонної Держфінінспекції інспекції ОСОБА_5 пояснив, що плановою ревізією фінансово-господарської діяльності відділу культури та туризму Козівської РДА виявлено випадки фінансових порушень, винесено постанови про притягнення до адміністративної відповідальності винних осіб.

Суд, заслухавши покази представника позивача, пояснення відповідача, представника відповідача, покази свідка, спеціаліста, дослідивши докази по справі, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 10 листопада 1998 року по даний час відповідач ОСОБА_2 працює у відділі культури та туризму Козівської РДА, по сумісництву на 0,5 ставки на посаді керівника народного аматорського ансамблю «Юність» Козівського районного будинку культури.

З 01 січня 2011 року по 31 травня 2014 року Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності відділу культури та туризму Козівської РДА, складено акт №21-22/88 від 07 серпня 2014 року. Ревізією встановлено зайві випадки нарахування заробітної плати відповідачу ОСОБА_2, працівниці відділу культури та туризму Козівської РДА по сумісництву керівнику народного аматорського ансамблю «Юність» Козівського районного будинку культури на 0,5 ставки.

З 25 серпня 2011 року по 05 вересня 2011 року ОСОБА_2 виїжджала за межі України в Болгарію. Їй виплачена заробітна плата в розмірі 220,57 грн.

З 13 червня 2012 року по 25 червня 2012 року ОСОБА_2 виїжджала за межі України в Болгарію. Їй виплачена заробітна плата в розмірі 357,93 грн.

06 лютого 2014 року та 29 квітня 2014 року ОСОБА_2Й, перебувала на курсах підвищення кваліфікації. Їй виплачена заробітна плата в розмірі 79,14 грн.

Відповідач ОСОБА_2 працювала за сумісництвом згідно графіку роботи Козівського районного будинку культури в години, що співпадають з графіком роботи за основним місцем роботи у відділі освіти Козівської РДА, що призвело до зайвого нарахування зарплати в сумі 2998,29 грн. за фактично не відпрацьований робочий час.

Позивач в позові посилається на те, що відповідачем йому заподіяна матеріальна шкода на суму 3655 грн. 93 коп. Однак, в матеріалах справи та в поясненнях під час судового засідання представником позивача не здобуто доказів спричинення шкоди відповідачем. Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно, відповідачка ОСОБА_2 неодноразово за вказаний період виїжджала за межі України, однак з невідомих причин працівники Козівського РБК проставляли їй виходи на роботу, за що вона отримала зарплату. ЇЇ вини в цьому суд не вбачає, оскільки заробітна плата була виплачена добровільно, за відсутності рахункової помилки.

Згідно статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації.

Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що нема вини відповідача у нарахуванні та виплаті її заробітної плати, а тому її діянням шкода не заподіяна. Заробітна плата нарахована з вини уповноваженого органу, поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 205, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, ст. 1215 ЦК України, ст.ст. 127, 134, 231 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №13 від 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відділу культури та туризму Козівської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Тернопільської області через Козівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом: вірно