Справа № 2/593/304/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. м.Бережани

в особі: судді Німко Н.П.

при секретарі Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Бережанського району Тернопільської області про часткове скасування свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 сільської ради Бережанського району Тернопільської області і просить суд визнати за нею право власності на 2/3 ідеальних частки житлового будинку по вул. Стефаника, 22 в с. Посухів Бережанського району Тернопільської області, як на спадкове майно за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який був власником 1/3 частини будинку як голова колгоспного двору та 1/3 частини будинку успадкованої після смерті матері ОСОБА_4, що померла 15 квітня 1999 року; свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок видане 24 грудня 1990 року на імя ОСОБА_3, в частині запису про членів колгоспного двору в кількості 4-ох членів скасувати. В обґрунтування заявлених вимог послалася на те, що станом на 15 квітня 1991 року фактична кількість членів колгоспного двору у власності якого перебував житловий будинок із надвірними будівлями за адресою вул. Стефаника 22, с. Посухів, Бережанського району Тернопільської області і головою якого був ОСОБА_3 була троє осіб, а не четверо, як зазначено у свідоцтві про таке право власності видане 24 грудня 1990 року. Так, на зазначену дату членами колгоспного двору були його голова ОСОБА_3, його мати ОСОБА_5 Лук»янівна та син ОСОБА_6. Ще один син ОСОБА_3 ОСОБА_7, як четвертий член колгоспного двору вибув із членства у колгоспному двору ще 1988 року в м.Тернопіль, а тому, станом на 15 квітня 1991 року вважається таким, що втратив право на членство і відповідно на свою частку у зазначеному колгоспному дворі.

Окрім цього зазначила, що ОСОБА_3 доводився їй чоловіком, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі і помер він 31 серпня 2007 року, залишивши заповіт на все належне йому на час смерті майно на її ( позивачки) користь. Після його смерті вона прийняла спадщину та оформила право на грошові кошти спадкодавця, які знаходилися на банківському ощадному рахунку. Також, на час смерті її чоловікові належали 2/3 частки житлового будинку із надвірними будівлями за адресою вул. Стефаника 22, с. Посухів, Бережанського району, з яких 1/3 частка належала йому як голові колгоспного двору, а 1/3 частку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла 15 квітня 1999 року. Інша 1/3 частка вказаного господарства належить синові ОСОБА_3 - ОСОБА_6. Однак, реалізувати своє право на спадкування зазначеної частини спадщини вона не може, оскільки на ім»я померлого відсутні правовстановлюючі документи і вищезгадане свідоцтво про право особистої власності колгоспного двору містить невірну кількість членів колгоспного двору. Про причині існування таких обставин, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені 2/3 частини згаданого нерухомого майна, що залишилися після померлого ОСОБА_3,що і змусило її звернулися в суд із таким позовом.

У судове засідання позивачка не зявилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Бережанського району Тернопільської області не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, щодо задоволення позову не заперечив, визнав ті обставини на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази надані стороною позивача, враховуючи фактичне визнання стороною відповідача заявлених вимог, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи із таких підстав.

Щодо позовних вимог в частині оспорення кількості членів колгоспного двору, зазначених у свідоцтві про право особистої власності колгоспного двору, суд зазначає наступне.

Згідно ч.І ст. З Цивільного процесуального кодексу України, - Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 61 ЦПК України, підстави звільнення від доказування - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Положеннями п.6 ППВС України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», N 20 від 22.12.95 року, визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

На час виникнення обставин, що дають підстави набуття спільної часткової власності членів колгоспного двору діяли норми ст. 120 та ст. 123 ЦК УРСР (1963 року).

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно ч.2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 24 грудня 1990 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бережанської районної Ради народних депутатів №-296 від 18 грудня 1990 року «Про оформлення права власності на жилі будинки» (записане в реєстрову книгу 1 стор. 126 за реєстром 125 від 24 грудня 1990 року), в колгоспному двору, що складається з чотирьох членів, головою якого є ОСОБА_3 належить на праві особистої власності цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Посухів Бережанського району Тернопільської області по вулиці Стефаника, 22.

Як вбачається із довідки Потуторської сільської ради Бережанського району Тернопільської області №244 від 05 травня 2015 року, членами колгоспного двору за адресою вул. Стефаника 22, с. Посухів, Бережанського району, станом на 1 липня 1990 року були ОСОБА_3 ( голова), його мати ОСОБА_5 та син ОСОБА_6.

Відповідно до записів у по господарській книзі Потуторської сільської ради, дійсно до складу вищевказаного колгоспного двору входив ще один син ОСОБА_3 - ОСОБА_7, який 10 лютого 1988 року вибув в м. Тернопіль. Відомостей про його повернення в членство зазначеного колгоспного двору суду не надано.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_7 вибув із членів колгоспного двору 10 лютого 1988 року в м. Тернопіль, станом на 15 квітня 1991 року він вважається таким , що втратив право на частку в майні колгоспного двору.

На час видачі частково оскаржуваного свідоцтва обставина вибуття ОСОБА_7 не враховано, внаслідок чого в графі кількості членів колгоспного двору помилково було вказано чотири члени, натомість як правильною є кількість троє членів, а саме ОСОБА_3, як голова двору, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Така невідповідність відомостей, які містяться у зазначеному свідоцтві про право власності перешкоджає позивачці реалізувати своє право на спадкування належних за життя ОСОБА_3 на законних підставах його часток у зазначеному колгоспному дворі, оскільки за таких обставин частки його у зазначеному нерухомому майні є меншими, аніж фактично.

Ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом…Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до норм. ст. 392 ЦК України Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки в судовому засіданні є встановленим факт порушення права позивачки на спадкування в більшому, аніж визначено оскаржуваним свідоцтвом розмірі частки в нерухомому майні та встановленим факт правомірності набуття у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 1/3 за кожним частини майна колгоспного двору,- житлового будинку із надвірними будівлями по вул. Стефаника, 22 в с. Посухів Бережанського району Тернопільської області, захист такого права позивачки повинен бути здійсненним шляхом скасування зазначеного свідоцтва про право власності в частині кількості членів колгоспного двору, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо заявлених вимог про спадкування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця) до інших осіб( спадкоємців). У відповідності зі ст. ст. 1217, 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; спадкування здійснюється за заповітом або за законом, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла 15 квітня 1999 року. За життя вона склала заповіт, згідно якого свою земельну частку «пай», яка перебуває у селянській спілці «Відродження», яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Бережанського району Тернопільської області вона заповідає своєму синові ОСОБА_3. Решта спадщини заповітом охоплена не була. Після її смерті відкрилася також спадщина у вигляді 1/3 частини житлового будинку із відповідною часткою у надвірних будівлях по вул.Стефаника.22 в с. Посухів Бережанського району Тернопільської області, яка правомірно і на законних підставах належала спадкодавиці, як члену колгоспного двору. ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом у визначеному законом порядку отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищезгадану земельну частку (пай). Одночасно, будучи й рідним сином спадкодавиці і як єдиний спадкоємець першої черги за законом до 6-ти місяців після її смерті прийняв і зазначену частину нерухомого спадкового майна, хоча не переоформив за життя на себе право власності на нього. Таким чином ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом набув право власності на 2/3 частини вищевказаного житлового будинку, з яких 1/3 частина правомірно і на законних підставах належала йому на праві особистої власності, як члену колгоспного двору, а 1/3 частини він успадкував за вищевказаних обставин після смерті матері. В подальшому ОСОБА_3 помер 31 серпня 2007 року. За життя він залишив заповіт, згідно якого все своє майно він заповів позивачці по справі ОСОБА_1. Такий заповіт не було змінено чи скасовано. Отже, позивачка є його спадкоємицею за заповітом. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у виді 2/3 частин згаданого житлового будинку із відповідною часткою у надвірних та господарських будівлях. Строку для прийняття спадщини позивачка не пропустила, оскільки в строк до 6-ти місяців звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і отримала свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади. З приводу ж спадкування та оформлення право власності на 2/3 частки житлового будинку із надвірними будівлями за адресою вул. Стефаника 22, с. Посухів, Бережанського району нотаріусом було надано відповідь від 18 червня 2015 року за № 624/02-14 із посиланням на неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок із надвірними будівлями через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та документів, які би посвідчували розмір частки, на яку при житті мав право чоловік ОСОБА_3

Отже, перешкодою в реалізації прав позивачки стала відсутність на ім'я померлого правовстановлюючих документів на згадане спадкове майно.

Зазначені судом факти доведені в судовому засіданні фактичним визнанням позову стороною відповідача, свідоцтвом про смерть ОСОБА_5, ОСОБА_3, копією заповіту та іншими доказами по справі.

Отже, судом встановлено, що позивачка, як спадкоємиця за заповітом, фактично прийняла спадкове майно після померлого 31 серпня 2007 року ОСОБА_3, яке складається із 2/3 частини житлового будинку із відповідною часткою у надвірних будівлях, що по вул. Стефаника, 22 в с. Посухів Бережанського району Тернопільської області з яких 1/3 частина правомірно і на законних підставах належала йому на праві особистої власності, як члену колгоспного двору, а 1/ 3 частину він також правомірно і на законних підставах успадкував після смерті матері ОСОБА_5, а тому і в цій частині позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачкою право на таке спадкове майно.

З огляду на вищевикладене, керуючись На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3,10,60,61. 79, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 112, 120, 123 ЦК УРСР, ППВС України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», N 20 від 22.12.95 року ч.2 ст. 123 ЦК УРСР ст.ст. 321,328 392 ЦК України, ст. 549 ЦПК України ( в ред. 2001 року), ст. ст. 1216, 1217, 1220, 1223, 1264 ЦК України в ред. 2004 року), суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 24 грудня 1990 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Бережанської районної Ради народних депутатів №-296 від 18 грудня 1990 року «Про оформлення права власності на жилі будинки», записане в реєстрову книгу 1 стор. 126 за реєстром 125 24 грудня 1990 року, в частині належності на праві особистої власності колгоспному двору, що складається з чотирьох членів, головою якого є ОСОБА_3 цілого жилого будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Посухів Бережанського району Тернопільської області по вулиці Стефаника, 22.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємицею за заповітом право на належне за життя померлому 31 серпня 2007 року ОСОБА_3 право на 2/3 частини житлового будинку із відповідною часткою у надвірних будівлях по вул.Стефаника.22 в с. Посухів Бережанського району Тернопільської області, з яких 1/3 частина належала йому на праві особистої власності, як члену колгоспного двору, а інша 1/3 частини успадкована ним після смерті ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів після прийняття рішення суду. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_8