Справа № 496/4744/15-ц
Провадження № 2/496/2135/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року місто Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бобуйок А.Д.

при секретарі Камочкіній А.Ю.,

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати дійсним правочин про ремонт будівель за адресою: вул. Леніна, буд.№ 80, с. Маяки, Біляївський район, Одеська область, укладений в усній формі між ним та відповідачем по справі ОСОБА_4, а також стягнути з останнього відшкодування збитків на суму 69341,12 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що у 1994 році він зі своєю дружиною приїхав в с. Маяки, де почав працювати на консервному заводі. Так як житла у нього не було, він зняв половину будинку у відповідача ОСОБА_4 за адресою: вул. Леніна, буд.№ 80, с. Маяки, Біляївський район, Одеська область. У червні того ж року він з дружиною прописались за цією адресою. Вказує, що ОСОБА_4 сильно пив, а з середини 1996 року став агресивним, почав затівати сварки, а тому проживання в одному будинку стало неможливим, у звязку з чим він з дружиною зїхали і зняли іншу квартиру. Через пару місяців відповідач прийшов миритись і став приходити щодня, щоб вони його погодували, так як сам він не працював і коштів на проживання у нього не було. 08.03.1998 року з вини ОСОБА_4 в його будинку сталася пожежа, внаслідок якої будинок практично весь згорів, жити стало там неможливо, а тому відповідач попросив йому допомоги. Вони домовились, що позивач збудує йому маленький будиночок для проживання, згорілий будинок відновить, буде годувати його і допомагати йому, а він переоформить частину відновленого будинку на нього, так як він відновлює його за власний рахунок. Так як він вважав, що згорілий будинок за згодою ОСОБА_4 належить йому, то він почав його відновлення, при цьому, як обіцяв, спочатку побудував будиночок для відповідача, до 2002 року зробив капітальний ремонт половини будинку, зробив опалення, провів електрику і почав відновлювати другу половину. З початку 2004 року він знову з родиною став проживати в відремонтованій половині будинку. Зазначає, що загалом у цінах 1998-2002 р.р. він поніс витрати на будівельні матеріали на суму 44350 грн., а так як усі роботи робив самостійно, то зазначена сума вказана без врахування оплати за роботу, яка складає мінімум 20000 грн. 18.02.2008 року ОСОБА_4 написав заповіт, посвідчений Маяківською сільською радою, в якому заповідав свій будинок позивачу, як підтвердження того, що він має намір переоформити його на нього, однак на той час не міг цього зробити, оскільки всі документи згоріли під час пожежі, і будинок ще не був повністю закінчений. Позивач зі своєю сімєю проживав у зазначеному будинку, але 30.10.2014 року до нього прийшов ОСОБА_4 зі своїми родичами, які сказали, що ОСОБА_4 написав новий заповіт на них, і що він повинен виїхати з будинку. Вважає, що між ним та відповідачем було укладено такий правочин в усній формі: він, позивач, здійснює ремонт будинку після пожежі за свої власні кошти, а відповідачі передає йому частину будинку. Проте ОСОБА_4 порушив їх домовленість по усному правочину, а тому має, по-перше, відшкодувати йому збитки в сумі 69341,12 грн., а по-друге, так як з 2003 року по 2015 рік відповідач не оспорював виконання правочину, а позивач проживав у відновленому будинку, тим самим ОСОБА_4 підтвердив виконання правочину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 на позовних вимогах наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, при цьому пояснив, що ніяких усних домовленостей між ним та позивачем не було. Він лише дозволив ОСОБА_3 зі своєю родиною проживати у його будинку, в якості квартиранта, а той, в рахунок оплати за проживання, мав зробити косметичний ремонт двох кімнат і слідкувати за будинком. Проте, після того, як він зробив заповітна імя позивача, останній вигнав його з будинку, а тому він змушений проживати у своєї троюрідної сестри.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, в 1994 році позивач ОСОБА_3 зі своєю дружиною приїхав в с. Маяки, де почав працювати на консервному заводі.

У червні цього ж року позивач, за згоди відповідача, почав проживати у будинку за адресою: вул. Леніна, буд.№80, с. Маяки, Біляївський район, Одеська область, який належить останньому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК № 887806, видане реєстраційною службою Біляїського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 20.11.2014 року (а.с.9).

Цей факт сторонами не оспорюється, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 сильно пив, а з середини 1996 року став агресивним, почав затівати сварки, а тому проживання в одному будинку стало неможливим, у звязку з чим він з дружиною зїхали і зняли іншу квартиру. Через пару місяців відповідач прийшов миритись і став приходити щодня, щоб вони його погодували, так як сам він не працював і коштів на проживання у нього не було.

08.03.1998 року у будинку відповідача сталась пожежа, в результаті якої вогнем було пошкоджено домашнє майно, що підтверджується довідкою, виданою начальником СГПЧ-27 Біляївського району (а.с.6).

Позивач наполягає на тому, що вони з ОСОБА_4 домовились, що він збудує йому маленький будиночок для проживання, згорілий будинок відновить, буде годувати його і допомагати йому, а він переоформить частину відновленого будинку на нього, так як він відновлює його за власний рахунок.

Про те, що ОСОБА_4 мав намір переоформити будинок на нього, свідчить заповіт, засвідчений Маяківською сільською радою 18 лютого 2008 року, в якому відповідач на випадок своєї смерті заповідав усе своє майно позивачу (а.с.8).

Однак ОСОБА_4 порушив їх домовленість по усному правочину, а тому ОСОБА_3 змушений був звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Позивач просить вирішити спір між ним та відповідачем на підставі статей 332, 344 ЦК України, які передбачають набуття права власності на перероблену річ, в результаті чого створюється нова річ, та набуття права власності за набувальною давністю.

Проаналізувавши відносини, що виникли між сторонами, обставини справи, суд приходить до висновку, що вказані правовідносини не можуть бути врегульовані зазначеними нормами Закону з наступних підстав.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_3 проживав з 2004 року по 2014 рік зі згоди відповідача ОСОБА_4 в якості квартиранта.

Дійсно, 08.03.1998 році у будинку відповідача ОСОБА_4 сталася пожежа.

Однак, доводи позивача про те, що він після пожежі у 1998 році провів капітальний ремонт половини будинку, провів електрику, відновив цистерну для води, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В порушення цих вимог, позивач не надав жодних доказів про здійснення капітального ремонту половини будинку та придбання перелічених ним в позовній заяві будівельних матеріалів.

Єдиним доказом, який підтверджує обставини, на які посилається позивач, є договір про користування електричною енергією № 103/71 (а.с.7), відповідно до якого за адресою: вул. Леніна, № 80 в с. Маяки, був встановлений розрахунковий лічильник, а також заява про надання кредиту та квитанція до прибуткового касового ордеру про придбання металопластикових вікон та дверей (а.с.78, 79).

При цьому, даних про те, що придбані ОСОБА_3 металопластикові вінка та двері встановлені саме в будинку відповідача ОСОБА_4 суду надано не було.

Не приймаються судом і покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у яких нібито позивач купував будівельні матеріали, оскільки вказані свідки не надали належних доказів походження цих будівельних матеріалів та їх наявність.

Доводи позивача ОСОБА_3 про те, що він побудував будиночок для ОСОБА_4 та перебудував підвал, спростовуються технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, складеним ПП «Одеське БТІ» 03.11.2014 року, відповідно до якого житловий будинок та надвірні спорудами побудовані задовго до пожежі: житловий будинок у 1983 році, льох у 1983 році, сарай у 1987 році, вбиральня у 1987 році (а.с.11-15), а також актом, складеним депутатом Маяківської сільської ради Біляївського району в присутності свідків, згідно з яким починаючи з 2000 року по нинішній час ні власник будинку, ні інші особи, які проживали у будинку, ніяких нових побудов і капітального ремонту в житловому будинку не робили. Будинок знаходиться в незадовільному стані, зі зруйнованим отопленням, ніяких признаків капітального ремонту не видно (а.с.52).

В своїй позовній заяві позивач неодноразово зазначає, що внаслідок пожежі будинок ОСОБА_4 практично весь згорів, та був не придатний для житла. Однак цей факт спростовується довідкою, виданою начальником СГПЧ-27 Біляївського району (а.с.6), а також записом у журналі реєстрації про пожежу (а.с.64), відповідно до яких, дійсно 08.03.1998 року за адресою: вул. Леніна, № 80, с. Маяки, Біляївський район, сталася пожежа, причиною якої є куріння в ліжку у нетверезому стані, в результаті пожежі вогнем пошкоджено домашнє майно, сума збитків становить 200 грн.

Крім цього, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8І та ОСОБА_9, кожний окремо, показали, що в результаті пожежі в будинку ОСОБА_10 згоріли тільки речі, а вікна, двері, дах все залишилось. При цьому позивач ОСОБА_3 не проводив жодного капітального ремонту будинку.

Показання даних свідків обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Згідно з ч. 1 ст. 819 ЦК України, поточний ремонт житла, переданого у найм, зобовязаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором, а ч. 2 вказаної статті передбачає, що капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобовязаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором.

Доказів про те, що між сторонами був договір про проведення капітального ремонту, позивач не надав, і таких обставин не встановлено в судовому засіданні.

Тому, за зясованих обставин, суд, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні доказів у судовому засіданні, оцінених кожний окремо та в своєму взаємозвязку, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 206, 819 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та відшкодування збитків відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_11