Справа № 2024/6918/12
Провадження № 6/642/222/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року місто Харків

Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.,

при секретарі Сорокіної Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

25 грудня 2015 року держ.виконавець Ленінського ВДВС ХМУЮ звернувся до Ленінського районного суду міста Харкова з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 квартири за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування подання, посилаючись на те, що на виконанні в Ленінському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2024/2-6918/12 від 02.11.2012 виданий Ленінським р/суд м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Східноукраїнський Банк "Грант" заборгованість за кредитним договором № 52 від 02 серпня 2010 р. у розмірі 29275,04 грн.

На сьогоднішній день постанова добровільно боржником не виконана. У зв'язку з тим, що боржник ухиляється від добровільного виконання, тому Ленінського ВДВС ХМУЮ просить суд розглянути питання щодо примусового проникнення до житла боржника.

У судове засідання державник виконавець Ленінського ВДВС ММУЮ не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати подання без його участі та просив суд його задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.376 Цивільно-процесуального кодексу України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника, вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, негайно.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню за наступних підстав.

За зверненням державного виконавця в порядку п.10 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом Закон) за поданням, погодженим з начальником державної виконавчої служби, суд на підставі ст.376 ЦПК України вирішує питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника при виконання судових рішень.

Зокрема, пунктом 15 ч.3 ст. 11 Закону встановлено, що при виконанні судових рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи державний виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, в жилі та інші приміщення боржників - фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належні боржникові майно, яке там знаходиться та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Крім того, пунктом 11 ч.3 ст.11 Закону встановлено, що державний виконавець при виконанні судових рішень має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

Згідно із ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, а відповідно до ст.5 зазначеного Закону державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про ухвалення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла або іншого володіння боржника.

Зазначені положення закріплені в ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника вирішуються судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником державної виконавчої служби.

27.07.2015 року державним виконавцем в порядку ст. 25 Закону України „ Про виконавче провадження винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду 7-ми денний строк з моменту винесення постанови.

З метою встановлення майнового стану боржника у рамках виконавчого провадження, було направлені запити БД «АМТ», ДПС України про джерела отримання доходів боржника, про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками юридичними особами та фізичними особами підприємцями та до УПФУ про осіб-боржників які отримують пенсії, про осіб-боржників які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи.

Згідно відповіді з БД «АМТ» за боржником транспортних засобів не зареєстровано.

15.10.2015, 28.10.2015, 16.11.2015 року державним виконавцем зроблено вихід за адресою боржника, а саме АДРЕСА_2 для перевірки майнового стану боржника, але перевірити майновий стан не виявилось можливим у зв'язку з тим, що двері ніхто не відчинив та доступу до житла надано не було.

Згідно відповіді з ДПС України у боржника відкритих рахунків не зареєстровано. Згідно відповіді з УПФУ боржник не отримує пенсії та не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами.

Згідно з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, витягу з Державного реєстру обтяжень майна за боржником рухомого та нерухомого майна не зареєстровано

Державним виконавцем винесена постанова про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 01.04.2015 році ще при попередньому пред'явлені виконавчого документа до виконання. Копії направлені для виконання до відповідних установ.

При попередньому пред'явленні державним виконавцем направлено до суду подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 03.02.2015 року №2024/6918/12 було задоволено подання державного виконавця та обмежено у праві виїзду за межі України. Дана ухвала була направлена до Державної прикордонної служби України для виконання.

Статтею 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Право на недоторканість житла, закріплене у положеннях ст. 30 Конституції України від 28 червня 1996 року №254к/96-ВР, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Крім того, право на недоторканість житла бере свої початки в ст.12 Загальної декларації прав людини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 04 листопада 1950 року (ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року), ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року (ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР №2148-VIII від 19 жовтня 1973 року).

Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.22 Конституції закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню виходячи з того, що державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ не проведено у досконалості всіх дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а саме суду не надано доказів (відповіді Адресного довідкового бюро), що боржник є зареєстрованим за зазначеною адресою, відомостей хто є власником зазначеної квартири, який саме статус має боржник, щодо зазначеного майна (власник, користувач).

За таких підстав, суд вважає, що подання про примусове проникнення до вказаної квартири є не обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 376, 293 ЦПК України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Гримайло А.М.