Справа №461/5871/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ВДВС ЛМУЮ, ОСОБА_3 про скасування постанови державного виконавця та визнання права власності на автомобіль, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_2 ВДВС ЛМУЮ та ОСОБА_3 про скасування постанови державного виконавця та визнання права власності на автомобіль.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21093, 2006 р.в., номерний знак НОМЕР_1, який стоїть на обліку на ОСОБА_3 Автомобіль 16.05.2015 року було вилучено працівниками ДАІ, оскільки згідно постанови державного виконавця Галицького ВДВС м. Львова ВП №45823662 від 22.04.2015 року перебуває під арештом. Просить скасувати дану постанову про накладення арешту та визначити за позивачем право власності на автомобіль.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, Позов визнає повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 ВДВС ЛМУЮ в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Як свідчить наявна в матеріалах справи розписка відповідача від 15.08.2014 року позивач ОСОБА_1 15.08.2014 року в рахунок оплати придбаного у відповідача автомобіля, що є предметом спору, передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 22000 гривень.

Згідно ксерокопії довіреності від 15.08.2014 року, виданої строком на три роки, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 управляти та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ марки ВАЗ 21093, 2006 р.в., номерний знак НОМЕР_1.

Виходячи з даних ксерокопії свідоцтва про реєстрацію ТЗ марки ВАЗ 21093, 2006 р.в., номерний знак НОМЕР_1 власником спірного транспортного засобу є ОСОБА_3 -відповідач у справі.

З оглянутих в судовому засіданні ксерокопій Акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16.05.2015 р., автомобіль марки ВАЗ 21093, 2006 р.в. номерний знак НОМЕР_1, даний автомобіль було затримано працівниками ДАІ, та вилучено у зв'язку з арештом ВДВС Галицького району м. Львова від 22.04.2015 р.

На наявність даних обставин, обґрунтовуючи позов, також посилається позивач, вважаючи себе власником спірного автомобіля.

Проте, з наведеними доводами позивача суд не погоджується з наступних підстав.

Ч.1. ст.334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, діючими в Україні Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі-Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п.1. Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковимидля всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Таким чином, норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів.

Так, Пунктами 7, 8 Правил , передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі-власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Відповідно до абз.11. п.8. зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно абз.12. п.8. Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Пунктом 43 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.

Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Отже, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб, що є предметом договору купівлі -продажу.

Разом з тим, судом встановлено, що власником спірного автомобіля в органах ДАІ зареєстрований ОСОБА_3, і вказаний транспортний засіб, в порушення вимог абз.11. п.8. Правил, відповідачем з обліку не знімався, а відтак, і не ставився на облік позивачем.

В зв'язку з цим, суд вважає, що відповідач порушив свої зобов'язання, які він мав виконати відповідно до укладеного ним з позивачем договору від 15.08.2014 року в частині обов'язку відповідача передати у власність позивача автомобіль, що є предметом договору купівлі-продажу, оскільки згідно вимог закону така передача можлива лише після зняття зазначеного транспортного засобу з обліку у встановленому порядку, чого не зробив відповідач.

Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі виданої відповідачем довіреності від 15.08.2014 року, що має місце у даній справі, не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, оскільки видача довіреності відповідачем не створює для позивача будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідношення представництва відповідно до Глави 17 Розділу ІV Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст.237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач у встановленому порядку не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони у справі не виконали наведених вище вимог, встановлених діючими в Україні Правилами, яких необхідно дотримуватися при відчуженні транспортного засобу.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про сплату ним відповідачу коштів за спірний автомобіль, як підставу для набуття права власності, оскільки дана обставина може свідчити лише про здійснення ним попередньої оплати вартості предмета договору купівлі-продажу і виконання позивачем своїх зобов'язань перед продавцем автомобіля.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не здійснив всі передбачені законом дії, які мають бути вчинені у зв'язку з відчуженням транспортного засобу, і тим самим не виконав свої зобов'язання стосовно передачі у власність позивача предмета купівлі-продажу у встановленому законом порядку, в зв'язку з чим, враховуючи, що позивач в порушення вимог Пункту 7. Правил не здійснив державну реєстрацію спірного транспортного засобу у встановлений законом строк, у суду відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на зазначений транспортний засіб.

Дійшовши такого висновку суд звертає увагу позивача на те, що на протязі всього часу з моменту передачі ним відповідачеві грошових коштів за спірний автомобіль та до моменту арешту автомобіля позивач, з метою захисту своїх прав та інтересів, мав можливість звернутися до відповідача з відповідним позовом з вимогами про примусове виконання обов'язку в натурі, повернення коштів, сплачених за автомобіль, та іншими вимогами, які можуть бути заявлені згідно цивільного законодавства, але цього не зробив.

Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірний автомобіль Позивачу слід відмовити, а також й відмовити у задоволенні позовних вимог про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту на автомобіль, оскільки ця частина позовних вимог є похідною від вимог про визнання права власності на автомобіль, які за висновком суду задоволенню не підлягають.

В ході судового розгляду, вирішуючи питання стосовно можливості прийняття визнання відповідачем позову згідно поданої відповідачем заяви, суд, керуючись положеннями ч.4. ст.174 ЦПК України доходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки вважає, що внаслідок визнання відповідачем позову порушуються права та інтереси третьої особи, а саме стягувача за виконавчим документом, на виконання якого виконавчою службою накладено арешт на спірний автомобіль, що належить відповідачу, який є боржником у виконавчому провадженні. Порушення прав та інтересів третьої особина, суд вбачає у тому, що при прийнятті судом визнання позову відповідачем та задоволенні позову третя особа може бути позбавлена можливості реального стягнення з відповідача грошових коштів за виконавчим документом, які можуть бути виконавчою службою виручені з реалізації арештованого автомобіля та перераховані стягувачу в рахунок погашення заборгованості боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 237, 316, 317, 334, 626, 655 ЦК України, Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ВДВС ЛМУЮ, ОСОБА_3 про скасування постанови державного виконавця та визнання права власності на автомобіль - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лялюк Є.Д.