АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6766/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/2125/К/15 суддя Ковтун Н.Г.
Категорія 46 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря Маслової К.В.

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Саксаганський РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції просив визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житлом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що у звязку зі смертю його прадіда ОСОБА_5, який отримував ордер № 1854 від 29 листопада 1982 року щодо квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний, 32/8, згідно виписки з протоколу № 13 від 06 липня 1990 року засідання громадської комісії виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу договір найму даного житлового приміщення був змінений та переоформлено особовий рахунок на матір позивача ОСОБА_6 Позивач з 2005 року зареєстрований та мешкає за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний, 32/8, разом з ним за вказаною адресою зареєстрована його сестра - відповідач ОСОБА_3, проте вона з 1997 року за вищевказаною адресою не проживає, при цьому з реєстраційного обліку в добровільному порядку не знялась. ОСОБА_7 за життя в 2009 році намагалась вирішити питання про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом, почала збирати документи, отримала 20 січня 2009 року акт про її непроживання, але захворіла та не мала змоги звернутись до суду. Відповідач в квартирі не проживає, за користування комунальними послугами не сплачує, ОСОБА_7 через хворобу сплачувала комунальні платежі по мірі можливості.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4, посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відвідування кілька раз на місяць, а подекуди й ще рідше протягом 17 років, відповідачем їхньої матері, яка проживала за вказаною вище адресою є достатньою підставою вважати, що відповідач повернулась до житлового приміщення, яке вона займала. Крім того, позивач вважає, що суд не врахував ту обставину, що за життя мати сторін також мала намір визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, на думку ОСОБА_4, суд першої інстанції не врахував відсутність згоди членів сімї на вселення відповідачки до вказаної квартири після тривалого непроживання в ній. Речі, що знаходились у вказаній квартирі та які відповідач вважала особистими, були винесені з квартири під час капітального ремонту, при цьому ОСОБА_3 жодним чином не претендувала на них. Вважає, що суд першої інстанції не врахував пояснення свідків, які підтвердили відсутність відповідача у спірній квартирі протягом більше шести місяців. Крім того, вважає, що суд першої інстанції, зазначаючи в оскаржуваному рішенні, що відповідач не має іншого житла, не врахував, що вона заміжня та проживає у квартирі свого чоловіка. Поміж тим, позивач зазначив, що відповідачкою не доведено її заперечень проти позову, не надано суду жодного підтверджуючого її позицію документу, а судом лише допитано двох свідків з боку відповідача, пояснення яких, ОСОБА_4 вважає неправдивими.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно копії ордеру № 1854 від 29 листопада 1982 року на право зайняття трикімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний, 8/32, виданого ОСОБА_8, до складу його сімї входили: ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_7 - онука, ОСОБА_10 - правнука (а.с.6).

Відповідно до копії виписки № 627 з протоколу № 13 від 06 липня 1990 року засідання громадської комісії виконкому Саксаганської районної Ради народних депутатів з житлових питань, вирішено дозволити Саксаганському ЖЕК № 35, змінити договір найму житлового приміщення - трикімнатної квартири в будинку № 32 по м-ну Сонячний, склад сімї - троє чоловік, та переоформити особовий рахунок з ОСОБА_8 на ОСОБА_7 у звязку зі смертю (а.с.8).

07 травня 2014 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9).

У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання позивача та відповідача ОСОБА_3, а також її сина ОСОБА_11, що підтверджується довідками Криворізької обєднаної довідкової служби "НоваКОМ" (а.с.13,43).

Однак, з акта мешканців житлового будинку № 32 по м-ну Сонячний в м.Кривому Розі від 02 січня 2009 року, посвідченого директором КЖП №35, та акта мешканців житлового будинку № 32 по м-ну Сонячний в м.Кривому Розі від 18 липня 2014 року, посвідченого працівниками ТОВ "Житлосервіс-КР", вбачається, що відповідач ОСОБА_3 у вказаній квартирі не проживає з 1997 року (а.с.14,15).

Отже спір виник з приводу визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування зазначеним житлом на підставі тривалої відсутності в ньому.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрун6тованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Згідно ч.3 ст.64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 (із змінами) Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням в порядку ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Так, в розумінні наведених норм житлового законодавства України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, як член сімї наймача, має рівноцінне право користування житловим приміщенням наряду з її братом позивачем у справі і може бути позбавлена його лише з підстав, передбачених законом.

Зокрема, законом встановлено шестимісячний строк, протягом якого при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання щодо відсутності відповідача понад встановлений законом строк, суд бере до уваги, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сімї не потребує згоди інших членів сімї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

У звязку з чим, доводи позовної заяви та апеляційної скарги щодо бажання матері сторін ОСОБА_7, за її життя, визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом не приймається до уваги колегією суду.

Також судом встановлено та не заперечується позивачем, що відповідач та її неповнолітній син періодично користувались житлом. Враховуючи, що шестимісячний строк протягом року переривався неодноразово поверненням відповідача до житлового приміщення, тому суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведена відсутність відповідача за місцем проживання більше шести місяців.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідач не має іншого житла, та відповідно на теперішній час позивач перешкоджає відповідачу у здійсненні нею права користування житловим приміщенням, у звязку з чим відповідач зверталась до правоохоронних органів, про що в Саксаганському РВ КМУ ГУ МВС України 18 вересня 2014 року була зареєстрована відповідна заява, що підтверджується відповіддю заступника начальника Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України (а.с.60), звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу із позовом до позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення; справа № 214/8274/14-ц розподілена судді Попову В.В.; ухвалою від 27 січня 2015 року провадження у справі зупинене до розгляду даного позову (а.с.81-85).

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у відповідача іншого житлового приміщення, а саме у її чоловіка, не приймаються до уваги колегією суду, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами.

При цьому судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 не є власником квартири № 8 в будинку 32 по м-ну Сонячний в м. Кривому Розі, а є членом сімї наймача, а відтак не є власником нерухомого майна чи основним квартиронаймачем, оскільки доказів того, що позивач ОСОБА_4 у встановленому порядку звертався до виконкому Саксаганської районної у місті ради щодо зміни договору найму, суду надано не було. Тож, відповідач має таке ж рівне право на проживання в спірній квартирі на виділеній їй житловій площі, використання її за цільовим призначенням, проживання в ній, як і позивач.

Доводи апеляційної скарги щодо неправдивості пояснень свідків, яких допитано за клопотанням відповідача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаних свідків, як і тих, що допитані за клопотанням позивача, судом у встановленому порядку приведено до присяги та попереджено про кримінальну відповідальність у разі надання ними неправдивих пояснень, отже у суду немає підстав вважати їх пояснення неправдивими.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Отже, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані та відповідно відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: