Справа № 404/7104/14-ц
Номер провадження 2/404/115/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3, по якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 11 листопада 2011 року, за реєстровим № 1237.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 листопада 2011 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5 по реєстру № 1237 був посвідчений заповіт, згідно якого дід позивача ОСОБА_4 усі свої права та обов'язки, які йому належатимуть на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2. Після посвідчення заповіту прізвище нотаріуса змінилось з ОСОБА_5 на ОСОБА_3.

18 лютого 2014 року помер ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель по вул. Тургенєва, 42 в місті Кіровограді.

Позивач являється спадкоємцем за законом за правом представлення, замість свого батька ОСОБА_6, який помер 16 липня 2011 року.

Вважає, що в момент посвідчення заповіту волевиявлення його діда не було вільним, оскільки він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вказав, що приблизно з 2000 року ОСОБА_4 постійно знаходився вдома, нікуди не виходив, на початку 2011 року йому стало гірше, він все забував, не пам'ятав, хто до нього приходив, чому, що приносили, що казали. В 2011 році дід зовсім не міг себе обійти, не прибирав, їсти не готував, телевізор не дивився, не знав який день, який місяць, не знав які свята, які події відбуваються, не знав скільки йому років.

Напередодні посвідчення заповіту, а саме 10 листопада 2011 року позивач з сім'єю та близькими знайомими зібрались у діда вдома у зв'язку з річницею смерті його дружини, однак дід не розумів чому всі зібрались, яка дата була цього дня.

Наступного дня, 11.11.2011 року об 11 год. 09 хв. було посвідчено заповіт на користь ОСОБА_2, за вказаного у позивача є сумніви, враховуючи загальний стан та те, що напередодні дід вживав спиртні напої, щодо адекватності діда в момент посвідчення заповіту, і не зрозуміло чи дійсно це була воля діда.

Крім цього, з посвідчувального напису у заповіті вбачається, що вказаний заповіт був підписаний та посвідчений на дому у зв'язку з похилим віком заповідача, однак безпосередньо з самого заповіту вбачається, що текст заповіту складений в приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса на прохання заповідача, отже не зрозуміло скільки саме разів нотаріус їздила до заповідача та о котрій годині, для посвідчення даного заповіту. Також безпосередньо в посвідчувальному написі не зазначено де складався проект заповіту та як відбувалась його реєстрація.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог послалися на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, вказуючи на те, що його батько ОСОБА_4, після втрати своєї дружини та двох синів, повідомив відповідача, що має намір все майно, яке належить заповісти йому. Враховуючи похилий вік, заповіт було підписано та посвідчено на дому заповідача.

Заповідач свідомо призначив ОСОБА_2 своїм спадкоємцем, оскільки на момент посвідчення заповіту, враховуючи сімейні та родинні відносини, відповідач постійно доглядав за ним після смерті своєї мами ОСОБА_7 і до самої смерті заповідача.

Вказує, що твердження позивача про відзначення 10.11.2011 року річниці смерті дружини ОСОБА_4 є абсурдними і неправдивими, оскільки в сім'ї батька ніколи не відзначали і взагалі не заведено відзначати річниці смерті будь-кого з числа родичів.

11.11.2011 року волевиявлення спадкодавця було вільним і на момент посвідчення заповіту його батько повністю усвідомлював свої дії. Під час посвідчення заповіту у нотаріуса не виникло сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності заповідача, який повною мірою усвідомлював свої дії та керував ними.

Крім того, заповідач ніколи не звертався до лікарів і не стояв на жодному поліклінічному обліку. Це свідчить про те, що він до самої смерті був здоровою людиною і завжди усвідомлював свої дії.

Третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи належним чином, надала до суду заяву, якою просила розглядати справу без її участі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що стан здоровя у ОСОБА_4 був хворобливий, коли приходили він не впізнавав, хто це прийшов, рідню впізнавав, вживав алкогольні напої, спосіб життя вів замкнений. На похоронах сина поводив себе як стара людина, не розумів, що син помер. Щодо заповіту розмов не було, він не мав бажання розмовляти на цю тему. Також свідок вказала, що з відповідачем жодного разу не зустрічалась.

Свідок ОСОБА_9, який є товаришем позивача, пояснив, що з 2005 року разом з ОСОБА_1 бував раз в тиждень у його діда. У ОСОБА_10 були провали в пам'яті, його ніколи не впізнавав, у нього не було ні радіо, ні телевізора.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що до ОСОБА_10 приїздив разом з батьком позивача ОСОБА_12, дід завжди питав хто прийшов, його не впізнавав, мало що пам'ятав, нічим не займався, на вулицю виходив, але тільки у двір, вживав спиртні напої.

Свідок ОСОБА_13, який є кумом батька позивача, пояснив, що часто разом з ним приходили до батька, після смерті ОСОБА_6 не так часто з ним бачився, останній раз на подвірї у 2014 році. ОСОБА_10 після смерті своєї дружини замкнувся в собі, нікуди не виходив, хлопці приходили, він давав гроші, вони купували, що потрібно. Останнім часом ОСОБА_10 впізнавав, але спілкуватися не хотів, телевізор не дивився.

Свідок ОСОБА_14, яка є сестрою ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснила, що брат її був замкнутий, сидів постійно на стільці, про наявність заповіту нічого не казав, до останнього говорив, що ніякого заповіту робити не буде. Телевізор і радіо не вмикав, її впізнавав завжди. 10.11.2011 року на річниці смерті його дружини була присутня, ОСОБА_10 розумів з якого приводу зібралися люди.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які відповідно є сином та невісткою відповідача, в судовому засіданні пояснили, що доглядали за ОСОБА_4. Дідусь усвідомлював свої дії, був здоровим, грав з онуком, читав газети.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, до суду мають право звернутися особи за захистом свого порушеного, оспорюваного чи не визнаного права.

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України визначено єдину підставу для визнання недійсним заповіту, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

18 лютого 2014 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 185700, виданим 19.02.2014 року Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 481 /а.с. 5/.

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель по вул. Тургенєва, 42 в місті Кіровограді.

За його життя, а саме 11 листопада 2011 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1237, було посвідчено заповіт, яким ОСОБА_4 усі свої права та обовязки, які йому належать на момент складання цього заповіту а також ті права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 8/.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як зазначено в правовій позиції, висловленій в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року (справа №6-9цс12) висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Виходячи з аналізу ч.1 ст. 225 ЦК України, з вказаної підстави правочин може бути визнаний недійсним лише за таких умов, коли фізична особа, яка є дієздатною у момент вчинення правочину, перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд може визнати такий правочин недійсним.

Мається на увазі про тимчасовий стан, при якому особа, внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, тому правочин, укладений в такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення тощо цивільних прав і обов'язків.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним на підставі ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.02.2015 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам Кіровоградської обласної психіатричної лікарні.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 296 від 02.06.2015 року за підписом голови комісії Головного лікаря ОСОБА_17, членів комісії: лікаря Григор»євої І.В., лікаря доповідача Кухарєва О.С., комісія прийшла до висновку, що враховуючи повну відсутність медичних документів у період останніх 10 років життя ОСОБА_4, діаметрально протилежні покази свідків, дати відповідь на постановлені перед експертизою питання не виявляється можливим /а.с. 124-126/.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд вважає, що представлені позивачем докази, в їх сукупності не дозволяють дійти висновку про те, що на момент укладення заповіту спадкодавець не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

Посилання позивача на показання свідків в обґрунтування того, що стан здоров'я спадкодавця був вкрай незадовільним та тяжким не є переконливими, оскільки жоден з свідків не знаходився постійно біля спадкодавця.

Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За нормою ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. № 20/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за № 283/8882 (яка діяла на момент посвідчення оспорюваного заповіту) було передбачено в п.156, що нотаріус посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233 - 1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, підписаний особисто заповідачем, із зазначенням місця і часу складення заповіту. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції (п.157 Інструкції).

Як вбачається зі змісту оспорюваного заповіту, заповіт складено зі слів заповідача приватним нотаріусом ОСОБА_5 в приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса за адресою: АДРЕСА_1, за допомогою компютерної техніки у двох примірниках. ОСОБА_4 заповіт підписав особисто та зазначив, що заповіт прочитано вголос.

Згідно п. 11. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса,

у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін.) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була чинена поза вказаними приміщеннями.

В заповіті міститься відмітка, що у звязку з похилим віком заповідача заповіт підписано та посвідчено на дому за адресою: м. Кіровоград, вул. Тургенєва, 42.

Приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було надано копію реєстру для реєстрації нотаріальних дій, в якій міститися аналогічна відмітка щодо вчинення нотаріальної дії № 1237 та мається особистий підпис ОСОБА_4 /а.с. 84-87/.

Також в матеріалах справи наявна копія журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, з якої вбачається, що 11.11.2011 року з 09 год. 00 хв. до 09 год. 40 хв. нотаріусом було здійснено виїзд до ОСОБА_4 за адресою: м. Кіровоград, вул. Тургенева, 42 для проведення попередньої розмови. В той же день, 11.11.2011 року нотаріус повторно виїжджала до ОСОБА_4 з 10 год. 20 хв. до 11 год. 05 хв. для посвідчення заповіту /а.с. 88-89/.

Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт зареєстрований об 11 год. 09 хв. /а.с. 19/.

Враховуючи, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення, передбачених ст.1247 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України судом не встановлено, суду позивачем не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача щодо складання заповіту на користь відповідача, матеріалами справи встановлено, що складання та посвідчення заповіту було дотримано відповідно до усіх вимог, тому підстав для визнання заповіту недійсним не вбачається, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним заповіту задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда