Справа № 203/6465/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 грудня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 1984 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого на даний час спільних неповнолітніх дітей не мають, спір між подружжям з приводу поділу спільного сумісного майна відсутній. З 2002 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть і шлюбні відносини між ними фактично припинені, причиною чого є зникнення у подружжя почуття взаєморозуміння, зловживання відповідачем алкогольними напоями, через що відповідач в стані спяніння постійно ображав позивача, вчиняв сварки та бійки, що унеможливлює спільне подружнє життя. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, вказавши також, що не бажає змінювати своє прізвище на дошлюбне, а також просила суд не стягувати з відповідача на її користь сплачений нею при зверненні до суду судовий збір.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

07 квітня 1984 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська за актовим записом №359 (а.с.4-6).

Як встановлено в судовому засіданні та не спростовується матеріалами справи, у сторін наразі немає спільних неповнолітніх дітей, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені ще з 2002 року та більше не відновлювались, з цього ж часу подружжя не підтримує тісних стосунків та проживає окремо, спільного господарства не веде. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, зловживання відповідачем алкогольними напоями, що призводило до постійних конфліктів між сторонами, а відтак негативно впливало на шлюбні відносини, зробивши їх в кінцевому рахунку неможливими. Спору щодо розподілу майна подружжя між сторонами немає.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105, 106, 110 СК України вказана вище форма припинення шлюбу у випадку відсутності у подружжя спільних неповнолітніх дітей та за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення суду, яким задоволено позов про розірвання шлюбу і яке набрало законної сили, засвідчує факт розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК України з метою встановлення наявності підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню.

Приймаючи до уваги висловлене позивачем в судовому засіданні бажання не змінювати своє прізвище після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище позивача, змінене нею при реєстрації шлюбу з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити незмінним «Маслова».

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.104-106, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 169, 197, 208, 212-215, Главою 8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 07 квітня 1984 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис №359, розірвати.

Прізвище ОСОБА_1, яке було змінено нею під час укладення шлюбу, після розірвання шлюбу залишити без змін «Маслова».

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур