Справа № 369/817/14-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5785/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 46 17.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О, Мельника Я.С.,

при секретарі Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_5 про визнання неправомірним та скасування рішення сільської ради, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним рішень сільської ради, визнання недійсним державного акту та визнання недійсним договору купівлі-продажу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2015 року,

встановила:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_5 про визнання неправомірним та скасування рішення сільської ради, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено.

Визнано неправомірним та скасувати рішення Горенської сільської ради від 31.03.2011 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0478 га в АДРЕСА_1.

Витребувано із незаконного володіння та користування ОСОБА_4 земельну ділянку пл. 0,0478 га в АДРЕСА_1, згідно з державним актом на право власності на землю від 07.07.2001 року та кадастровим планом земельної ділянки в межах: від точки А до точки Б «відрізок 1-2 (2,68)», «відрізок 2-3 (4,06) відрізок 3-4 (2,68)», «відрізок 4-5 (3,83)»; від точки Б до точки В «відрізок 5-6 (11,00)», «відрізок 6-7 (23,43)» від точки В до точки Н, «відрізок 7-8 (23,82)», «відрізок 7-8 (23,82)», відрізок 8-9 (9,97)», «відрізок 10-11 (7,37)»; від точки Г до точки Д «відрізок 10-11 (7,37)»; від точки Д до точки А, «відрізок 11-12 (30,60).

В зустрічному позові ОСОБА_4 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним рішень сільської ради, визнання недійсним державного акту та визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовлено.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом безпідставно не взято до уваги докази, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд, першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів в підтвердження факту наявності порушення його права та законних інтересів, не доведено факту протиправної поведінки відповідача за первісним позовом.

Крім того, відповідним рішення апеляційного суду Київської області від 23.11.2010 року, було встановлено що права ОСОБА_6 не порушені під час набуття у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_5, а дані обставини не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України.

Так, судом було встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради від 27.09.1996 р. № 34/40 передано ОСОБА_5 безкоштовно у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,025 га в АДРЕСА_2 для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до рішення Гореницької сільської ради від 16 лютого 2001 року ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0478 га по АДРЕСА_1, на підставі якого ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на землю від 07 липня 2001 року.

За договором купівлі-продажу від 16.05.2008, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, позивач придбав у ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,0478 га по вул. Київська, б/н з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до акту встановлення та погодження меж землекористування від 06 листопада 1999 року площу і межі земельної ділянки ОСОБА_5 погоджено із суміжними землекористувачами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

З кадастрового плану земельної ділянки станом на 2001 рік вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_5 межує із земельною ділянкою ОСОБА_7 від точок «Б» до «В», із земельною ділянкою ОСОБА_8 від точок «В» до «Г», із земельною ділянкою ОСОБА_6 від точок «Д» до «А».

Згідно рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради від 19.06.1997 року, № 22/133, передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 присадибну земельну ділянку розміром 0,14 га в АДРЕСА_3.

Рішенням Горенської сільської ради від 31 березня 2011 року ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку пл. 0,1928 га в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно Листа Державного агентства земельних ресурсів України від 03.09.2014 р. № Л-1384/0-2893/6-14, вбачається що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, інформацію про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1928 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку. господарських будівель і споруд. розташовану за адресою: АДРЕСА_3 внесено до Державного земельного кадастру на підставі процекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зазначена земельна ділянка із суміжними земельними ділянками не перетинається, а межує із земельними ділянками з кадастровими номерами: НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5.

Відповідно до листа Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області вбачається що в результаті формування Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 передбачено відкриття поземельної книги та її формування, в результаті чого було з'ясовано, вказана поземельна книга буде містити помилкову інформацію про земельну ділянку, яку неможливо буде виправити в подальшій роботі.

Між тим, рішенням апеляційного суду Київської області від 23.11.2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району, ОСОБА_5 про визнання незаконними рішення, було встановлено що, право землекористування спірною земельною ділянкою 0,0478 га в АДРЕСА_1, виникло у ОСОБА_10 ще за життя ОСОБА_11 і вона його, у будь-який спосіб, не оспорювала. ОСОБА_4 у відповідності до чинного законодавства, успадкував лише майно своєї матері у виді садиби, як об'єкта права власності. При цьому, земельна ділянка, виділена ОСОБА_12, не входить у ту, яка призначена для обслуговування житлового будинку та господарсько-побутових будівель і яка переходить у користування спадкоємця.

Відповідно до листа ТОВ «Науково-виробничої фірми «Абрис» Вих № 453 від 03.06.2013 р., вбачається що, управління Держкомзему у Києво-Святошинському району Київської області відмовило ОСОБА_13 в визначенні кадастрового номеру на підставі того, що ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку ОСОБА_4, надавши роздрукований фрагмент фотоплану, де видно, що земельна ділянка ОСОБА_3 майже вся накрита земельною ділянкою ОСОБА_4

ОСОБА_4 будучи суміжним землекористувачем земельної ділянки пл. 0,14 га по АДРЕСА_3, яку йому передано у приватну власність рішенням виконкому Горенської сільської ради від 19.06.1997 року, було приєднаного земельну ділянку пл.. 0,0478 га до своєї земельної ділянки пл. 0,14 га. що підтверджується актом обстеження депутата Горенської сільської ради від 28.03.2007 року та фрагментом зведеного фото плану, завіреного Горенським сільським головою.

Ч.2 ст. 90 ЗК України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності ло ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи зі змісту ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладенен суд прийшов до правильного висновку що права позивача ОСОБА_3 як власника земельної ділянки пл. 0,0478 га, порушені із прийняттям рішення Горенської сільської ради від 31.03.2011 року, а саме статей 116, 140 Земельного кодексу України, оскільки при винесені оспорюваного рішення, сільської радою не прийнято до уваги, що рішення Горенської сільської ради від 16.02.2001 року «Про передачу у власність земельної ділянки пл. 0,0478 га по АДРЕСА_1, державний акт на право власності на землю від 07.07.2001 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2008 р. є чинними та не скасовані.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову, оскільки права позивача ОСОБА_3 порушені діями ОСОБА_6 та Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зазначив, що ОСОБА_3 має права вимагати усунення порушень його прав на землю, при цьому рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 209,218,308 ЦПК України,колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: