Справа № 699/550/15-ц
Номер провадження 2/699/298/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого Кіхтенко Н.І.,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Кичинецької сільської ради Корсунь Шевченківського району Черкаської області, за участю 3-ї особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_10 про виділення майнового паю в натурі,

суд

ВСТАНОВИВ:

17.06.2015 позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення про виділення їй в натурі та визнати за нею право власності на рухоме і нерухоме майно на загальну суму 530 574 грн., яке нікому в натурі не виділялося, ніхто ним не користується, та яке є часткою майна реорганізованого колгоспу ім. Пархоменка у ТОВ, яке на даний час ліквідоване, що с. Кичинці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, а саме:

1) корівник в с. Кичинці, 1966 року побудови, вартістю 21 326 грн. (№ 1 в списку),

2) корівник в с. Кичинці, 1967 року побудови, вартістю 17 138 грн. (№ 2 в списку),

3) корівник в с. Кичинці, 1986 року побудови, вартістю 54 091 грн. (№ 4 в списку),

4) телятник в с. Кичинці, 1969 року побудови, вартістю 18 342 грн. (№ 7 в списку),

5) зерносклад в с. Кичинці, 1990 року побудови, вартістю 31 151 грн. (№ 14 в списку),

6) зерносклад в с. Кичинці, 1999 року побудови, вартістю 31 151 грн. (№ 15 в списку),

7) будівлю пилорами в с. Кичинці, 1989 року побудови, вартістю 1 130 грн. (№ 18 в списку),

8) кормоцех в с. Кичинці, 1992 року побудови, вартістю 19 049 грн. (№ 30 в списку),

9) критий тік в с. Кичинці, 1994 року побудови, вартістю 62 093 грн. (№ 31 в списку),

10) автомобільні ваги в с. Кичинці, 1991 року побудови, вартістю 11 268 грн. (№ 41 в списку),

11)ЗАВ - 50 в МТФ в с. Кичинці, 1994 року побудови, вартістю 119 850 грн. (№ 51 в списку),

12) плотню з кузнею, 1972 року побудови, вартістю 407 грн. (№ 16 в списку),

13)частину гаража в с. Кичинці, 1985 року побудови, вартістю 15 760 грн. (№ 24 в списку), що розташовані на території господарського двору вказаного бувшого підприємства;

14) заправку з ємкостями, що розташована у межах с. Кичинці, 1989 року побудови, вартістю 5 000 грн. (№ 190 в списку),

15) автомобіль ГАЗ-52, 1989 року випуску, вартістю 10 750 грн. (№ 83 в списку),

16) автомобіль ЗІЛ-ММЗ, 1987 року випуску, вартістю 12 480 грн. (№ 85 в списку),

17) автомобіль ГАЗ-53, 1992 року випуску, вартістю 13 920 грн. (№ 90 в списку),

18) трактор Т-150К, 1986 року випуску, вартістю 45 150 грн. (№ 99 в списку),

19) трактор Т-16МГ, 1991 року випуску, вартістю 14 270 грн. (№ 103 в списку),

20) трактор ЮМЗ -6, 1992 року випуску, вартістю 24 540 грн. (№ 105 в списку),

21) погрузчик ПЕ 1А, 1992 року випуску, вартістю 1 178 грн. (№ 132 в списку),

22) причіп 2 ПТС - 4, 1991 року випуску, вартістю 530 грн. (№ 171 в списку),

що зберігаються на території господарського двору бувших колгоспу, а потім ТОВ, всього на суму 530 574 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що у 2000 році в результаті реформування колгоспу ім. Пархоменка (с.Кичинці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області) громадяни, власники майнових паїв, отриманих в результаті паювання майна даного підприємства, обєдналися з метою спільного володіння, користування і розпорядження цим майном, як таким, що знаходиться у спільній частковій власності.

Саме підприємство було реорганізоване у ТОВ ім. Пархоменка с. Кичинці Корсунь - Шевченківського району Черкаської області, яке на даний час ліквідоване.

Своє обєднання співвласники юридично не оформляли, тобто Спілку не реєстрували, а всі питання відносно спільного майна вирішували на загальних зборах.

Уклавши з 327 власниками свідоцтв про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) з членами бувшого підприємства ім. Пархоменка договори купівлі - продажу, позивач стала співвласником майна колишніх колгоспу, реорганізованого у ТОВ ім. Пархоменка з часткою в майні 90,558 %. Тобто, позивач є однією із осіб, які мають право на вказане розпайоване майно, що підтверджується належним свідоцтвом про право власності на майновий пай члена даного підприємства (майновий сертифікат), та довідки, виданими Кичинецькою сільською радою.

Загальна вартість майна пайового фонду підприємства станом на 01.03.2001 року становила 1 373 229 грн., частка майна, що належить позивачу визначена в розмірі 1 243 616 грн., і складає 90,558 % від загальної вартості майна всіх співвласників майнових паїв.

Позивач також вказала, що на даний час не є членом будь - якого підприємства і бажає вести окремо господарювання за рахунок майна, на яке має свідоцтва про право власності , як на майновий пай, а тому, оскільки даний спір неможливо вирішити у позасудовому порядку тому і предявлено до суду даний позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримала даний позов і надала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідачі: ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8 направили до суду належно завірені заяви про визнання позову та з проханням слухати справу у їх відсутність ( а.с.55,56,57,58,60 ).

Відповідач ОСОБА_9 помер і його дочка, як спадкоємець, яка проживала разом з померлим на час смерті, направила до суду відповідні документи на підтвердження спадкоємства та також направила належно завірену заяву про визнання позову і з проханням слухати справу у її відсутність ( а.с. 50-54).

Від відповідача - Кичинецької сільської ради, за підписом сільського голови до суду також поступила заява про визнання позову та з проханням слухати справу у відсутність представника сільської ради ( а.с .47).

3-я особа на стороні відповідачів , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_10, у судове засідання не зявився, але був вчасно повідомлений про день, час та місце слухання справи, не направив до суду заяви будь-якого змісту, що не позбавляє суд права слухати справу у відсутність вказаної 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані документи, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які

вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, суду пояснено, що всі докази надані, а тому суд, повно зясувавши всі фактичні обставини, на

яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог і приходить до висновку про задоволення позову.

У судовому засіданні встановлено, що дійсно у 2000 році, в результаті реформування колгоспу ім. Пархоменка у ТОВ (с. Кичинці Корсунь - Шевченківського району Черкаської області), яке на даний час ліквідоване (а.с.45-46), громадяни, власники майнових паїв, отриманих в результаті паювання майна даного підприємства, обєдналися з метою спільного володіння, користування і розпорядження цим майном як таким, що знаходиться у спільній частковій власності і таких було 386 осіб ( а.с. 19).

Своє обєднання співвласники юридично не оформляли, а всі питання відносно спільного майна вирішували на загальних зборах.

Позивач уклала з 327 власниками Свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнових сертифікатів) колишнього КСП ім. Пархоменка договори купівлі - продажу і стала співвласником майна колишнього КСП ім. Пархоменка з часткою в майні 90,558 %. ( а.с.43, 44, 62).

Судом встановлено, що загальна вартість майна пайового фонду підприємства на час розпаювання становила 1 373 229 грн. ( а.с.10-18), а частка майна, що належить позивачу становить 1 243 616 грн. ( а.с.43, 44, 62) , і складає 90, 558 % від загальної вартості майна всіх співвласників вказаних майнових паїв.

Судом встановлено, що крім позивача співвласниками даного майна є відповідачі у справі: ОСОБА_4 на 43 693 грн., що становить 3.18% ; ОСОБА_9 на 4 421 грн.,що становить 0.322 %; ОСОБА_6 на 2.087 грн., що становить 0.152 %; ОСОБА_7на 2.293 грн., що становить 0.167 %; ОСОБА_8 на 1730 грн.? що становить 0.126 %; ОСОБА_5 на 260 грн., що становить 0.019 %, що підтверджується копією списку осіб, які мають право на майновий пай, який затверджений на зборах співвласників 25.01.2000 та довідкою Кичинецької сільської ради ( а.с.67, 68 - 75 ).

Крім того? згідно довідки Кичинецької сільської ради на сьогоднішній день 46 осіб, які були включені до списку на одержання майнових сертифікатів, померли, але у сільській раді відсутні дані про рік і місце смерті, сертифікати вказаним у довідці 46 померлим особам з 2000 року по даний час не видавалися,бо за життя такі не зверталися за одержанням сертифікатів, тобто дані майнові паї є не витребувані вже більше 14 років, документи на такі не видавалися ( а.с.47).

А з урахуванням викуплених 327 сертифікатів позивачем, з урахуванням сертифікатів, що є у відповідачів та з урахуванням викуплених 7 сертифікатів відповідачем ОСОБА_4О.(а.с.67 ), всього разом буде 386, з яких є витребувані, викуплені і не витребувані.

Ухвалюючи рішення по даному позову суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки , у якій визначено, що майновий пай це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосп підприємств був визначений наказом Міністерством аграрної політики України № 62 від 14 березня 2001 року, який втратив чинність 11.04.2013, та яким було затверджено відповідний порядок розподілу.

Пунктами 8, 9, 16 даного Порядку було передбачено, що одним із способів користування співвласником майнового паю є отримання його в натурі індивідуально разом із членами своєї сімї та використанням такого на свій розсуд. Виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється на підставі рішення зборів співвласників.

Судом встановлено, що право позивача на вказане майно у грошовому еквіваленті складає на суму 1 243 616 грн., а на 530 574 грн. позивач просить виділити майна з конкретним переліком такого, яке вказане у позові та яке нікому в натурі не виділялося, ніхто ним не користується.

Вирішуючи даний позов щодо можливості виділення в натурі позивачу частки у вказаному майні суд керується, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року №2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство ( далі закон №2114), Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» ( далі Указ № 62), постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» і Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (далі - Порядок), затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, що діяли на 2000 рік.

Сам порядок видачі та обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колгоспу (майновий сертифікат) розяснено Міністерством аграрної політики України у листі № 37-25-3-11/3923 від 05.05.2001.

Зі змісту зазначених законів та нормативних актів вбачається, що вказане майно належить його членам на праві спільної часткової власності, а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на день паювання та скоригованим на день вибуття працівника з господарства.

При цьому, у вказаних законах та нормативних актах передбачено рівність прав і обов'язків членів сільгосптовариств щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, передбачено право громадянина вимагати виділення своєї частки (майнового паю), але таке повинне також ґрунтуватися на принципі рівності прав і обов'язків всіх власників майнових паїв.

Тобто, у разі виходу з підприємства його члени мають право на виділення паю в натурі, або грішми, або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Відповідно до п.8 Порядку кожен зі співвласників має право скористатися своїм майновим паєм, в тому числі отримати свій майновий пай у натурі. На це ж вказано у ст.7 Закону № 2114 та у ч. 1 ст. 364 ЦК України.

Тобто, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності, а тому вимоги позивача ґрунтуються на законних підставах.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦК України та п. п. 9, 16 Порядку виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам здійснюється згідно із затвердженою загальними зборами власників майнових паїв структурою пайового фонду та не інакше, як на підставі рішення зборів власників майнових паїв.

Судом встановлено, що позивач намагалася звернутися до зборів власників майнових паїв, але збори не відбулися, рішення не приймалося, тому таке питання може бути предметом вирішення судом. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-7874вов09 від 28.05.2009.

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.ст. 361,364 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою майна у праві спільної часткової власності, в т.ч. з правом виділу у натурі. Про це ж було вказано і в Указі Президента України від 3 грудня 1999 р. №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

Це право гарантоване ч.2 ст. 14 Конституції України і воно не може бути обмежено.

Частиною 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Жодних законодавчих обмежень щодо операцій з майновими паями не передбачено.

Разом з тим, при розгляді вказаних вимог позивача суд враховує вимоги ст. ст. 9, 14 закону №2114, п.п.8,14 Порядку, відповідно до яких вирішення питання про склад, структуру майнового паю, спосіб і термін його виділення повинні бути вирішені з урахуванням інтересів обох сторін.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

З урахуванням того, що вказаний у рішенні суду Порядок розподілу та використання майна реорганізованих КСП, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики України № 62 від 14 березня 2001 року, втратив чинність, а загальні збори співвласників майнових паїв провести неможливо при відсутності кворуму, тому суд вважає, що позивач обрала належний спосіб захисту свого права щодо виділення частини спільного майна в натурі, в судовому порядку.

Що стосується позову в частині виділу частини гаража, який розташований на тій же території господарського двору бувших колгоспу, а потім ТОВ, що в с. Кичинцях та є 1985 року побудови, вартістю 15 760 грн., який зареєстрований у списку майна під № 24 та під інвентарним номером 37, то суд виділяє позивачу ту частину гаража, що залишилась нікому не виділеною, оскільки 234.1 кв.м., які складаються з 4 боксів кожен відповідною площею: 68,1 кв.м., 35 кв.м., 65.6 кв.м. та 65.4 кв.м., то ця частина гаража належить 3-й особі у справі ОСОБА_10 ( а, с.63-66).

Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах предявила позов, такий обгрунтувала, а тому суд позов задовольняє і вважає, що права позивача будуть захищені і дане рішення ні чиїх прав не порушує, оскільки згідно наданого суду списку майна, то набато більша його частина ще залишається не витребуваною ( а.с . 10-18).

Що стосується судових витрат позивача у справі, бо при подачі позову було сплачено судовий збір у максимальному розмірі, передбаченому Законом України « Про судовий збір», в сумі 3654 грн., то дана сума судом не стягується з відповідачів в користь позивача, бо представник позивача, якій надані всі права сторони у справі, від даних стягнень відмовилася.

Крім того, позивачу виділяється майна на 530 574 грн., а свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП ( майновий сертифікат) № ЧЕ ІХ № 131679, виданий 20.05.2015 на суму 537 047 грн. і дане свідоцтво суд залишає при справі, але різницю у вартості, що належить позивачу і виділяється, яка становить 6473 грн., суд не стягує, оскільки представник позивача від таких стягнень відмовилася ( а.с 62).

При ухваленні рішення суд враховує те, що з 1 січня 2004 р., згідно з пунктами 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що діє з 01.01.2004, втратив чинність ЦК від 18 липня 1963 р.

Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлює, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набуття чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набуття ним чинності.

Керуючись ст.14 Конституції України; Законом України від 14 лютого 1992 року №2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство»; Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки»; постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» ; Порядком розподілу та

використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, що діяли на 2000 рік; ч.2 ст. 183, ч.5 ст. 319, ст. ст. 358, 361, 364 ЦК України; ст. ст. 10, 11, 57- 60, 88, ч.3 ст. 209, ч.1 ст. 218, ст.ст. 212 215, ч.1 ст. 294, ст. 296 ЦПК України,

суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Кичинецької сільської ради Корсунь Шевченківського району, за участю 3-ї особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_10 про виділення майнового паю в натурі ,- задовольнити.

Виділити в натурі у володіння, користування та розпорядження, з визнанням права власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану та проживаючу ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН: НОМЕР_1, паспорт серії СК № 066943, виданий 12.03.1996 року Миронівським РВ УМВС України у Київській області, з майна співвласників майнових паїв бувших колгоспу, потім ТОВ ім. Пархоменка, що на території Кичинецької сільської ради Корсунь - Шевченківського району Черкаської області, наступне майно:

1) корівник в с. Кичинці, 1966 року побудови, вартістю 21 326 грн. (№ 1 в списку),

2) корівник в с. Кичинці, 1967 року побудови, вартістю 17 138 грн. (№ 2 в списку),

3) корівник в с. Кичинці, 1986 року побудови, вартістю 54 091 грн. (№ 4 в списку),

4) телятник в с. Кичинці, 1969 року побудови, вартістю 18 342 грн. (№ 7 в списку),

5) зерносклад в с. Кичинці, 1990 року побудови, вартістю 31 151 грн. (№ 14 в списку),

6) зерносклад в с. Кичинці, 1999 року побудови, вартістю 31 151 грн. (№ 15 в списку),

7) будівлю пилорами в с. Кичинці, 1989 року побудови, вартістю 1 130 грн. (№ 18 в списку),

8) кормоцех в с. Кичинці, 1992 року побудови, вартістю 19 049 грн. (№ 30 в списку),

9) критий тік в с. Кичинці, 1994 року побудови, вартістю 62 093 грн. (№ 31 в списку),

10) автоваги в с. Кичинці, 1991 року побудови, вартістю 11 268 грн. (№ 41 в списку),

11) ЗАВ - 50 в МТФ в с. Кичинці, 1994 року побудови, вартістю 119 850 грн. (№ 51 в списку),

12) плотню з кузнею, 1972 року побудови, вартістю 407 грн. (№ 16 в списку),

13) частину гаража в с. Кичинці, 1985 року побудови, вартістю 15 760 грн. (№ 24 в списку), що розташовані на території господарського двору бувших колгоспу, а потім ТОВ ім. Пархоменка с. Киченці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, за мінусом 4 боксів, загальною площею 234.1 кв.м., що належать власнику ОСОБА_10;

14) заправку з ємкостями, що розташована у межах с.Кичинці, 1989 року побудови, вартістю 5 000 грн. (№ 190 в списку), а також:

15) автомобіль марки ГАЗ-52, 1989 року випуску, вартістю 10 750 грн. (№ 83 в списку),

16) автомобіль марки ЗІЛ-ММЗ, 1987 року випуску, вартістю 12 480 грн. (№ 85 в списку),

17) автомобіль марки ГАЗ-53, 1992 року випуску, вартістю 13 920 грн. (№ 90 в списку),

18) трактор марки Т-150К, 1986 року випуску, вартістю 45 150 грн. (№ 99 в списку),

19) трактор марки Т-16МГ, 1991 року випуску, вартістю 14 270 грн. (№ 103 в списку),

20) трактор марки ЮМЗ -6, 1992 року випуску, вартістю 24 540 грн. (№ 105 в списку),

21 погрузчик ПЕ 1А, 1992 року випуску, вартістю 1 178 грн. (№ 132 в списку),

22) причіп 2 ПТС-4, 1991 року випуску, вартістю 530 грн. (№ 171 в списку),

що зберігаються на території господарського двору бувших колгоспу, а потім ТОВ ім. Пархоменка с. Киченці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Всього виділити майна на 530 574 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене представником позивача в апеляційному порядку до

Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, іншими сторонами, які не були присутні у судовому засіданні, таким же чином та в ті ж строки, з часу одержання копії даного рішення.

Повний текст рішення виготовлено станом на 06.08.2015.

Суддя ОСОБА_12sp; І.