АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8900/15 Головуючий 1-ї ін-ї. ОСОБА_1
Справа № 643/8880/15-ц Доповідач Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Турбоатом», третя особа генеральний директор Публічного акціонерного товариства «Турбоатом» ОСОБА_5 - про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, який неодноразово уточнювала.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що працювала на підприємстві з 1979 року. Наказом від 15.05.1979 року її було призначено на посаду техніка-технолога у відділі головного конструктора товарів народного вжитку. В період з 16.08.1985 року по 03.08.1989 року вона працювала в заводському дитячому комбінаті № 206 доглядальницею, помічником вихователя. 03.08.1989 року ОСОБА_4 було переведено до управління матеріально-технічного постачання (УМПТ) на посаду старшого товарознавця. З 01.12.1993 року вона була переведена на посаду економіста другої категорії, а з 01.03.2000 року - на посаду економіста першої категорії. З 01.12.2008 року працювала провідним економістом. 01.01.2015 року її було переведено на посаду провідного інженера управління матеріально-технічного постачання. Згоди на переведення з посади економіста першої категорії на посаду провідного інженера управління матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_4 не надавала. 22.01.2015 року керівництво ПАТ «Турбоатом» змусило її написати заяву з проханням про її переведення на посаду провідного інженера управління матеріально- технічного забезпечення з метою приховання незаконності вищевказаного переведення.

30.04.2015 року ОСОБА_4 була звільнена у звязку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З наказом про звільнення вона не згодна, профспілковий комітет відділу (цеховий комітет УМТС) надав свою згоду адміністрації підприємства на її звільнення у відсутності позивачки, незважаючи на те, що вона надала заяву із проханням перенести засідання цехкому у звязку із станом здоровя.

Просила визнати дії дирекції ПАТ «Турбоатом» щодо її звільнення незаконними; скасувати наказ №137 від 30.04.2015 року в частині звільнення ОСОБА_4 з роботи; поновити її на посаді провідного інженера управління матеріально-технічного забезпечення ПАТ «Турбоатом»; стягнути з ПАТ «Турбоатом» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25957,08 грн. та 5000 грн. - на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Турбоатом» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. При цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову є всі підстави, оскільки скорочення було проведено з порушеннями вимог трудового законодавства.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що її звільнення з роботи за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було проведено роботодавцем - ПАТ «Турбоатом» у відповідності до вимог чинного трудового законодавства.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що позивач з 15.05.1979 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Турбоатом», де займала посади техніка-технолога відділу головного конструктора товарів народного вжитку, доглядальниці - помічника вихователя, старшого товарознавця, економіста другої категорії та в подальшому економіста першої категорії. У січні 2015 року переведена на посаду провідного інженера УМТП (а. с. 3-4).

Наказом ПАТ «Турбоатом» №137 від 30.04.2015 року ОСОБА_4 була звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Відповідно до ст.40 ч.1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом ст. 49 - 2 КЗпП України та роз'яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді трудових справ, пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати чи дійсно у відповідача мало місце скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо зміни в організації виробництва і праці, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Частиною 3 ст.64 ГК України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Так, наказом генерального директора ОСОБА_5 № 15 від 26.01.2015 року у звязку з реорганізацією підприємства та з метою оптимізації чисельності скорочено штатні одиниці в УМТП згідно Додатку 1 (а. с. 19)

Відповідно до наказу генерального директора ОСОБА_5 № 46-к від 29.01.2015 року «Про впорядкування чисельності працівників УМТП» визначено скоротити з УМТП з 07.04.2015 року 1 штатну одиницю провідного інженера УМТП; попередити про наступне вивільненні у звязку із скороченням штату ОСОБА_4 провідного інженера УМТП; вжити заходи по працевлаштуванню працівника (а. с. 20)

02.02.2015 року, тобто не пізніше, ніж за два місяці до звільнення, ОСОБА_4 під розписку була попереджена про скорочення посади, яку вона обіймає з 07.04.2015 року (а.с.59)

Також позивачці було запропоновано переведення на вакантні одиниці за професіями: прибиральниця службових приміщень «УСП) з окладом 1860 грн. та гардеробник (цех 60) з окладом 1750 грн. Проте від пропозиції переведення на іншу посаду позивач відмовилась, про що складено відповідний акт (а.с.56).

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених в пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 Закону України від 15 травня 1999 року № 1045 - Х1У «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання профспілок).

Профспілковим комітетом відділу (цеховий комітет УМТП) було надано згоду на її звільнення ( а.с. 24 ).

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що при звільненні ОСОБА_4 було порушено норми трудового законодавства.

Посилання позивачки на те, що її переведення з посади економіста першої категорії на посаду провідного інженера управління матеріально-технічного забезпечення було вчинено під тиском адміністрації підприємства, а також те, що вона мала переважне право на залишення на роботі не підтверджено жодним доказом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем законодавства під час її звільнення.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді