Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/1570/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бак М.Д.,

при секретарі судового засідання - Лемак А.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідачів - ОСОБА_4,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_5,

представників третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним. Зокрема, позивач просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_9, складений 26 травня 2014 року на користь відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2852, а також стягнути з відповідачів солідарно на її, позивача, користь витрати на правову допомогу та по оплаті судового збору.

Позов мотивовано тим, що 28 грудня 1995 року її, позивача, батько ОСОБА_9 одружився вдруге з ОСОБА_10, яка при реєстрації шлюбу змінила прізвище на "Шимко". 21 травня 2014 року батько був госпіталізований до хірургічного відділення Виноградівської центральної районної лікарні Закарпатської області з діагнозом цукровий діабет 2-го типу, важкої форми. Стан батька був визначений як вкрай тяжкий, шанси на його одужання - мізерні, він майже повністю втратив зір. 26 травня 2014 року було складено оспорюваний заповіт, згідно якого батько все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що йому буде належати на день смерті, і на що згідно з законом матиме право, в рівних частинах заповів відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_11 Посвідчила даний заповіт приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, яка виявилася близькою знайомою ОСОБА_3

02 червня 2014 року батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1; 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та 1/2 частка земельної ділянки, що розташовані за адресою: Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Тургенева, 6. Втім, внаслідок складання оспорюваного заповіту, все належне батькові майно відійшло його другій дружині ОСОБА_3 та її зятю ОСОБА_8

Дізнавшись у липні 2014 року про існування вищевказаного заповіту, вона, позивач, звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним з підстав неусвідомлення батьком значення своїх дій та відсутності в нього змоги керувати ними в момент вчинення вказаного правочину. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2014 року в цивільній справі № 299/2369/14-ц позов задоволено повністю: заповіт батька визнано недійсним. Однак, у подальшому рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2015 року в цивільній справі № 299/2369/14-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вищевказане рішення Виноградівського районного суду було скасовано, а у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

В процесі розгляду згаданої судової справи з"ясувалося, що приватний нотаріус ОСОБА_5 при посвідченні оспорюваного заповіту порушила вимоги Закону України "Про нотаріат" та наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". Так, допитана в судовому засіданні у цій судовій справі приватний нотаріус ОСОБА_5 визнала, що зранку 26 травня 2014 року до неї звернулася ОСОБА_3 з приводу складання оспорюваного заповіту, яка передала їй свій, свого зятя та її, позивача, батька паспорти громадянина України та довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, а ОСОБА_8 оплатив державне мито та послуги нотаріуса. Зміст оспорюваного заповіту батька був запропонований та викладений нотаріусу зі слів ОСОБА_3, яка вказала, що батько хоче в рівних частинах все своє майно заповісти їй та її зятю ОСОБА_8 Приватний нотаріус ОСОБА_5 також визнала, що на момент, коли до неї прибув батько, проект заповіту нею вже був складений, хоча до цього часу вона з ним навіть не спілкувалась.

Також, як було встановлено судом першої інстанції у цивільній справі № 299/2369/14- ц і вбачається із змісту оспорюваного заповіту та пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_5, на складання проекту заповіту, встановлення особи заповідача, його цивільної дієздатності, його волевиявлення, встановлення осіб - спадкоємців та роз"яснення заповідачеві біля тридцяти норм цивільного законодавства, власноручного написання заповідачем тексту та підписання ним заповіту у двох примірниках приватний нотаріус витратила всього близько 15-ти хвилин часу, що явно недостатньо для вчинення всіх вище перелічених дій.

Зокрема, позивач зазначає, що оспорюваний заповіт не відповідає вимогам законодавства, оскільки при його посвідченні були порушені вимоги статті 44 Закону України «Про нотаріат» та пунктів 1, 2 глави 6 розділу І, пунктів 1.7. пункту 1 глави 3 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а саме:

приватним нотаріусом ОСОБА_5 не було встановлено дійсного волевиявлення та намірів заповідача - ОСОБА_9;

приватний нотаріус ОСОБА_5 записала заповіт ОСОБА_9 не зі слів останнього, а зі слів його дружини ОСОБА_3, при тому, що сам заповідач особисто не звертався до нотаріуса;

заповіт був складений без зясування волі заповідача ОСОБА_9 за його відсутності та без попереднього обговорення з ним його умов.

Вона, позивач, як спадкоємець за законом має право на частку свого батька у належних йому частках квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Закарпатська обл., м. Виноградів, вул. Тургенева, № 6. Проте, внаслідок недотримання приватним нотаріусом ОСОБА_5 вимог чинного законодавства та посвідчення нею оспорюваного заповіту була позбавлена права на спадкування належної їй частки у спадковому майні батька.

Відповідач ОСОБА_3, крім передбаченого їй майна в якості спадщини за законом, вирішила шляхом обману заволодіти ще й майном, яке б мало належати після смерті батька їй, позивачеві. Дані обставини, на думку позивача, підтверджують наявність у ОСОБА_3 умислу на протиправне заволодіння всім спадковим майном батька, хоча за законом вона не мала права на весь його обсяг. З огляду на такі обставини позивач вимушена звернутися з позовом до суду про визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві. Позивач також пояснила, що вона проживала разом зі своїми батьками у квартирі на вул. Корятовича, 2/24 в м. Виноградів. Після смерті матері переїхала з батьком у будинок на вул. Гречки, 3 у м. Виноградів. Після того, як батько став проживати з відповідачем ОСОБА_3 вона, позивач, через неприязні відносини з відповідачем, весною 1996 року переїхала проживати у квартиру на ІНФОРМАЦІЯ_1. З цього часу вони з батьком разом не проживали, але спілкувалася, між ними були приязні відносини. Батько хворів на цукровий діабет, вона провідувала його в лікарні. Мав місце випадок, що батько звертався до неї, позивача, з позовом, що виник з приводу спадкування після смерті матері, проте позов було залишено без розгляду за заявою батька. Перед смертю батька вона з ним не бачилася у зв"язку з тим, що 04.05.2014 року народила дитину. Просить суд позов задовольнити.

Представник позивача додатково пояснив, що квитанції по оплаті за вчинені нотаріальні дії оплачував відповідач ОСОБА_8, а не заповідач чи його представник згідно довіреності. Нотаріус вчиняла нотаріальну дію без внесеної плати за її вчинення, зокрема, згідно квитанції таку плату в сумі 68 грн. було внесено після посвідчення заповіту, а це є порушенням встановленого порядку, оскільки у вчиненні нотаріальної дії у такому разі повинно бути відмовлено. Також після звернув увагу на те, що час вказаний у заповіті, викладеному на білому аркуші паперу та на нотаріальному бланку є одинаковими, при цьому складання та підписання першого з названих документів в часі передувало викладенню заповіту на синьому бланку. В примірнику на білому аркуші вже вказано номер і серію бланку, на якому буде викладено заповіт, що свідчить про попередню підготовку проекту заповіту та одночасне роздрукування обох примірників. Вказав, що порушення, допущені нотаріусом при посвідченні заповіту свідчать про те, що заповіт є нікчемним. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що у вересні 1995 року вона познайомилася зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_9 В подальшому проживала разом з ним у шлюбі протягом 18 років. Після закінчення ремонту у квартирі на вул. Корятовича, 2/24 в м. Виноградів позивач переїхала проживати у цю квартиру. Чоловік мав ряд захворювань, у тому числі цукровий діабет. Він, ОСОБА_9, неодноразово лікувався в лікарні. На протязі приблизно 4-5 років йому потрібна була процедура діалізу. У зв"язку з цим вона, відповідач ОСОБА_3, разом з чоловіком своєї дочки - відповідачем ОСОБА_8 возили його для проходження цієї процедури в Ужгород, Мукачево та Хуст. Часом у нього пропадав зір, він нічого не бачив. Проте, це траплялося рідко, в основному чоловік бачив добре на одне око, на інше - 30 відсотків. Останнім часом та, зокрема, перед смертю зір був непоганим, він їздив за кермом. Читав в окулярах. У травні 2014 року чоловік лежав в лікарні, вечером вони забирали його додому. Напередодні посвідчення заповіту 25.05.2014 року були вибори, чоловік проголосував в лікарні. Вечером, перебуваючи вдома, повідомив їй, відповідачеві ОСОБА_3, а також її дочці та зятеві - відповідачеві ОСОБА_8, що хоче зробити заповіт на неї, відповідача ОСОБА_3, та дітей. Обговорюючи цю тему, вирішив, що зробить заповіт не на дочку і зятя, а лише на зятя. Після цього попросив її, відповідача ОСОБА_3, піти до нотаріуса та дав свої документи. У понеділок зранку, тобто, 26.05.2014 року, вона та ОСОБА_8 завезли чоловіка у лікарню на діаліз на 08.00 год., а самі поїхали до приватного нотаріуса ОСОБА_5 Нотаріус є її, відповідача ОСОБА_3, знайомою. У неї, відповідача, ОСОБА_3, були документи її, чоловіка та зятя ОСОБА_8 Нотаріусу повідомила, що чоловік просить зробити заповіт та сказала на кого. Нотаріус поцікавилася, в чому причина, на що вона, відповідач ОСОБА_3, пояснила, що чоловік в лікарні, йому тяжко ставати на ногу та сказала, що після діалізу привезе чоловіка для підписання заповіту. Після діалізу приблизно о 11.30 год. вона та ОСОБА_8 привезли ОСОБА_9 до нотаріуса. Вона, відповідач ОСОБА_3, залишилася на вулиці, а ОСОБА_8 допоміг чоловіку зайти в кабінет, оскільки чоловік ходив з милицями. ОСОБА_8 до нотаріуса не заходив. Через деякий час чоловік вийшов від нотаріуса, помахав паперами та сказав "прочитаєте, коли я помру". Про те, що написано в заповіті їй не повідомляв, вона заповіт не читала. Хто оплачував квитанції у нотаріуса не пам"ятає. До дня смерті чоловіка вона, відповідач ОСОБА_3, проживала разом з ним у будинку на вул. М. Гречки, 3 в м. Виноградів. З ними більше ніхто не проживав. Чоловік помер у 64 роки. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку, доручив представлення своїх інтересів представникові згідно договору про надання послуг адвоката в цивільному процесі від 23 червня 2015 року (а.с. 25). Суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити судове рішення у відсутності відповідача ОСОБА_8 за участю його представника.

Представник відповідачів в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеному письмовому запереченні відповідачів на позовну заяву від 25 червня 2015 року, долученому до матеріалів справи (а.с. 33-36). Зокрема, звернула увагу на те, що відповідач ОСОБА_8 хоча і був для померлого ОСОБА_9 чужою людиною, проте протягом останніх років саме він допомагав йому, періодично возив в медичні установи. Також вказала, що проект заповіту, який підготувала приватний нотаріус ОСОБА_5 зі слів відповідача ОСОБА_3, не мав жодної юридичної сили. ОСОБА_9 був у нотаріуса, повідомив свою волю, читав та підписав заповіт. В час складання заповіту він був цілком адекватним, міг прочитати написане. Оскільки ОСОБА_9 був дуже розумною людиною, в тому числі знав положення законодавства, то нотаріус за короткий час змогла роз"яснити йому положення закону щодо заповіту. Жодних порушень при посвідченні заповіту приватний нотаріус не допустила. Підстави для задоволення позовних вимог відсутні, тому просила суд у позові відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що 26.05.2014 року до неї звернулася відповідач ОСОБА_3 з питанням, які документи потрібні для посвідчення заповіту. Вона, нотаріус, пояснила їй, при цьому з"ясувала, на все майно заповіт чи на якесь конкретне майно, хто заповідач, чому хоче скласти заповіт, чи перебуває при розумі та чи зможе підійти в нотаріальну контору. Відповідач ОСОБА_3 повідомила їй, що заповідач - її чоловік, який перебуває в лікарні, попросила скласти проект, пояснила, кому чоловік хоче заповісти майно, і сказала, що чоловік приїде підписати заповіт. Відповідач залишила свій паспорт, а також паспорти чоловіка - ОСОБА_9 та зятя ОСОБА_8 Коли прийшов заповідач ОСОБА_9, то сказав, що від його імені залишили документи для посвідчення заповіту, якщо документи готові, то він хоче їх підписати. Заповідач був з нею в кабінеті один на протязі приблизно 15 хвилин. Вона встановила його особу по паспорту, запитала у ОСОБА_9, якою є його воля, зокрема, кому він хоче заповісти своє майно і яке майно - все чи конкретне майно. ОСОБА_9 сказав, що хоче залишити все своє майно дружині та зятеві. Вона також запитувала у ОСОБА_9 чи є особи, які мають право на обов"язкову частку у спадщині. Заповідач відповідав на питання та був адекватним. Вона роздрукувала йому з комп"ютера проект заповіту на білому аркуші, він продивився в окулярах і сказав, що все вірно. Даний проект не мав жодної юридичної сили та не був би документом, якщо б ОСОБА_9 мав інше волевиявлення, аніж те, яке було в проекті. Волевиявлення ОСОБА_9 та те, що було викладено в проекті співпадали. Заповіт було записано з його слів. Якщо б ОСОБА_9 виявив бажання заповісти майно комусь іншому, то вона б вказала про це у заповіті. Вона роз"яснила йому положення закону щодо заповіту, зокрема, що таке заповіт, що він може звернутися за зміною заповіту тощо, усього приблизно двадцять статей Цивільного кодексу України. Відповідні статті не зачитувала дослівно, а роз"яснила зміст, оскільки ОСОБА_9 сказав, що знає статті і все зрозумів. Після того ОСОБА_9 підписав заповіт і підписався в реєстрі нотаріальних дій. Якщо б у неї були сумніви у волевиявленні заповідача, то вона б відмовила у вчиненні нотаріальної дії, проте жодних сумнівів не виникло. Також не було підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Необхідні платежі за посвідчення заповіту вносилися після обіду, після посвідчення заповіту, у зв"язку з тим, що в банку була обідня перерва, з її, нотаріуса, згоди, оскільки для неї має значення лише те, щоб кошти були сплачені у день вчинення нотаріальної дії. Кошти в сумі 68 грн. мали бути проплачені до вчинення нотаріальної дії. Ці платежі вносив напевно ОСОБА_8, точно вона не пригадує. Можливо ОСОБА_8 чи ОСОБА_9 залишили кошти до обіду, а вона потім їх проплатила сама. За послуги нотаріуса оплачено в нотаріальній конторі. Відповідні платежі може вносити інша особа, аніж заповідач. Вона, приватний нотаріус, має право вчинити нотаріальну дію за свої кошти. В реєстрі для реєстрації нотаріальних дій заповідач ОСОБА_9 підписався особисто. Нотаріальну таємницю при посвідченні заповіту ОСОБА_9 нею було дотримано, оскільки при його складанні та посвідченні був присутній тільки заповідач. Також пояснила, що примірник заповіту на білому аркуші паперу зберігається у нотаріуса. По часу підписання цей примірник є першим. У цьому примірнику заповіту викладається все так само, як і в заповіті на нотаріальному бланку. Також вказала, що в примірнику заповіту на білому аркуші нею завжди вказується номер нотаріального бланку, на якому буде викладено заповіт, та це не є порушенням, а також на обох примірниках вказується один і той самий час складання заповіту, оскільки ці документи є ідентичними і в них не може бути відображено різний час. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники третьої особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, наведених їх довірителькою. Представник ОСОБА_6 також вказав, що та обставина, що волеявиявлення заповідача ОСОБА_9 щодо складання та посвідчення заповіту було вільним та відповідало його внутрішній волі встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, зокрема, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.02.2015 року. Просять у позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні належними та допустимими доказами достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_9.

ОСОБА_9 з 28 грудня 1995 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 - відповідачем у справі. Вони разом проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач з 1996 року проживала окремо.

ОСОБА_9 хворів. Доглядали його та надавали необхідну допомогу дружина ОСОБА_9 та чоловік її дочки - відповідач ОСОБА_8 З 21 травня 2014 року ОСОБА_9 перебував на лікуванні - денному стаціонарі у Виноградівській районній лікарні у зв"язку з погіршенням стану здоров"я. При цьому він міг пересуватися з допомогою милиць, їздив за кермом автомобіля, читав в окулярах.

02 червня 2014 року ОСОБА_9 помер. За життя, а саме 26 травня 2014 року, ОСОБА_9 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2852. Згідно вказаного заповіту ОСОБА_9 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що йому буде належати на день смерті, і на що згідно з законом матиме право, в рівних частинах заповів відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Заповідач не змінював та не скасовував заповіт.

Позивач зверталася в суд з позовом до відповідачів про визнання заповіту ОСОБА_9 недійсним. Предметом і підставою позову було визнання заповіту недійсним у зв"язку з тим, що заповідач учинив цей правочин у момент, коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, в судових дебатах позивач змінила підставу позову на складення заповіту з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. 04 листопада 2014 року у даній справі за № 299/2369/14-ц Виноградівським районним судом було ухвалено рішення суду про задоволення позову, яке скасовано рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2015 року та у задоволенні позову відмовлено, в частині зміни підстави позову - з причин порушення норм процесуального права. Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2015 року залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року.

Наведені обставини стверджуються поясненнями сторін та їх представників в судовому засіданні та дослідженими судом письмовими доказами, а саме: матеріалами оглянутої судом вказаної вище справи № 299/2369/14-ц, зокрема, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_9 (а.с. 4), оригіналом оспорюваного заповіту (а.с. 64), судовими рішеннями (а.с. 119-123, 187-191, 222), та ці обставини в судовому засіданні сторони не оспорювали.

Також судом встановлено, що у день, коли ОСОБА_9 склав заповіт, тобто, 26 травня 2014 року, мали місце такі події. Зранку на 08.00 год. відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 відвезли ОСОБА_9 на автомобілі в лікарню для проведення медичної процедури діалізу. Після цього відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 поїхали до приватного нотаріуса ОСОБА_5, оскільки напередодні ОСОБА_9 повідомив їм, що хоче скласти заповіт, зокрема, заповісти їм обом все належне йому майно. ОСОБА_9 попросив ОСОБА_3 звернутися до нотаріуса з приводу складання заповіту та надав їй свій паспорт. ОСОБА_3 повідомила приватному нотаріусу ОСОБА_5 волю ОСОБА_9 з його слів та попросила скласти проект заповіту. При цьому пояснила нотаріусу причини неприбуття ОСОБА_9 особисто - перебування в лікарні на процедурі діалізу. ОСОБА_3 залишила нотаріусу свої документи, документи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та повідомила нотаріусу, що після закінчення відповідної процедури ОСОБА_9 приїде для оформлення заповіту.

Приблизно о 11.30 год. того ж дня тобто, 26 травня 2014 року, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 привезли ОСОБА_9 на автомобілі до приватного нотаріуса ОСОБА_5 ОСОБА_9 перебував в кабінеті нотаріуса на протязі приблизно п"ятнадцяти хвилин. Приватний нотаріус встановила особу ОСОБА_9 по паспорту, перевірила його дієздатність, запитала яке майно та кому він хоче заповісти, на що ОСОБА_9 відповів, що хоче залишити все своє майно дружині ОСОБА_3 та зятеві ОСОБА_8, з"ясувала наявність/відсутність осіб, які мають право на обов"язкову частку у спадщині. Після того нотаріус роздрукувала з комп"ютера проект заповіту. ОСОБА_9 ознайомився з текстом заповіту, нотаріус роз"яснила йому зміст статей Цивільного кодексу України, які регламентують питання спадкування за заповітом. ОСОБА_9 підписав заповіт, спочатку примірник заповіту на білому аркуші паперу, а після того заповіт на нотаріальному бланку. На обох примірниках заповіту ОСОБА_9 власноручно написав "Даний заповіт з моїх слів нотаріусом складено вірно, прочитано мною уголос та власноручно підписано". Тоді проставив підпис в реєстрі нотаріальних дій. Дата та час вчинення заповіту - 26 травня 2014 року о 12 годині 45 хвилин.

Плату за вчинення посвідчення заповіту в розмірі 68 грн. було внесено через банківську установу після вчинення відповідної нотаріальної дії, а саме: 26 травня 2014 року о 14.49 год. та на квитанції вказано платника ОСОБА_9 Інші платежі, пов"язані з посвідченням заповіту також вносилися після його посвідчення у приватного нотаріуса. ОСОБА_9 ці платежі не вносив.

Викладені вище обставини стверджуються поясненнями відповідача ОСОБА_3 та третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_5 в судовому засіданні, а також дослідженими судом письмовими доказами, а саме: копією квитанції від 26.05.2014 року на суму 68 грн., про оплату за посвідчення заповіту (а.с. 71), копією примірника заповіту ОСОБА_9 від 26.05.2014 року, викладеного не на нотаріальному бланку (а.с. 72), оглянутим судом записом про вчинення нотаріальної дії (посвідчення заповіту) на аркуші 23 Реєстру для реєстрації нотаріальних дій, справа № 02-33 Том № 4, які були надані третьою особою, копію з якого долучено до матеріалів справи (а.с. 74, 75), іншими дослідженими судом письмовими доказами. Ці обставини сторони в судовому засіданні не оспорювали. Після роз"яснення судом сторонам того, що пояснення осіб, які беруть участь у справі, є доказами у разі, якщо вони надали пояснення про відомі їм обставини в якості свідків, сторони та їх представники, в тому числі позивач та її представник зазначили, що підстав не приймати до уваги пояснення, які надавалися в судовому засіданні, в тому числі пояснення нотаріуса немає, обставини, повідомлені при наданні пояснень, визнаються сторонами. Відтак, в силу положень ст. 61 ЦПК України відповідні обставини доказуванню не підлягають.

Суд констатує, що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами діючого Цивільного кодексу України.

Визначення поняття заповіту міститься у ст. 1233 ЦК України та заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За своєю суттю заповіт є правочином, тобто, дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

У ст. 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності заповіту викладені у ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно роз"яснень у абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У абз. 2 п. 5 постанови від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Пленум Верховного Суду України роз"яснив, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Згідно абз. 4 п. 5 даної постанови, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Позов ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним обгрунтовано тим, що при посвідченні заповіту нотаріусом були порушені вимоги щодо його посвідчення, заповіт є нікчемним , тому позивач просить визнати заповіт недійсним.

Вимоги щодо посвідчення заповіту нотаріусом сформульовані у ст. 1248 ЦК України та є наступними:

- нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (ч.1);

- нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (ч.2).

Позивач вказує на порушення при посвідченні заповіту вимог ст. 44 Закону України "Про нотаріат" та пунктів 1, 2 глави 6 розділу І, пунктів 1.7. пункту 1 глави 3 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядку).

Так, у відповідності до ч. 10 ст. 44 Глави 4 (Загальні правила вчинення нотаріальних дій) Закону України "Про нотаріат" нотаріус зобов"язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

У вказаних позивачем пунктах Порядку передбачено наступне:

- пункти 1, 2 Глави 6 Розділу І Порядку - нотаріус зобов"язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії (п.1); нотаріус зобов"язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину (п. 2);

пункт 1.7 пункту 1 Глави 3 Розділу II Порядку - нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Позивач зазначає, що приватним нотаріусом ОСОБА_5 не було встановлено дійсного волевиявлення та намірів заповідача; оспорюваний заповіт приватний нотаріус записала не зі слів ОСОБА_9, а зі слів його дружини ОСОБА_3, при тому, що сам заповідач особисто не звертався до нотаріуса; заповіт був складений без зясування волі заповідача, за його відсутності та без попереднього обговорення з ним його умов.

На підтвердження цих обставин зсилається на пояснення в судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 та приватного нотаріуса ОСОБА_5, які підтвердили, що відповідач ОСОБА_3 зранку 26.05.2014 року звернулася до нотаріуса з проханням підготувати проект оспорюваного заповіту та висловила волю заповідача.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, в тому числі згідно пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_5, які ніким не оспорювалися, наступні обставини. Приблизно о 11.30 год. 26.05.2014 року заповідач ОСОБА_3 прибув особисто до нотаріуса та висловив бажання підписати заповіт. Після встановлення нотаріусом його особи, перевірки дієздатності та з"ясування того, кому та яке майно він хоче заповісти, нотаріус роздрукувала заповіт з комп"ютера. ОСОБА_9 ознайомився з його змістом та після роз"яснення йому нотаріусом положень Цивільного Кодексу України підписав заповіт. Спочатку ним було підписано примірник заповіту, викладений на білому аркуші паперу, а після того заповіт на нотаріальному бланку.

На обох примірниках заповіту, які були досліджені в судовому засіданні, ОСОБА_9 власноручно написав "Даний заповіт з моїх слів нотаріусом складено вірно, прочитано мною уголос та власноручно підписано". Заповідач не скасовував та не змінював заповіт.

Таким чином, підстави стверджувати про відсутність прохання заповідача до нотаріуса записати заповіт з його слів, відсутні. Дана обставина повністю спростована поясненнями нотаріуса, яка посвідчувала заповіт, в судовому засіданні та записом на заповіті, власноручно виконаним заповідачем.

Також наведені вище обставини, зокрема, факт підписання заповіту заповідачем, те, що заповіт не було скасовано чи змінено ним в подальшому, та докази на їх підтвердження спростовують наведені позивачем в обгрунтування позовних вимог обставини щодо того, що приватний нотаріус не встановила дійсне волевиявлення та наміри заповідача, склала заповіт без з"ясування волі заповідача, за його відсутності та без попереднього обговорення з ним його умов.

Факт звернення відповідача ОСОБА_3 до приватного нотаріуса з проханням скласти проект заповіту перед зверненням до неї заповідача, на думку суду, не свідчить про порушення вимог щодо посвідчення заповіту, оскільки нотаріальна дія - посвідчення заповіту відбувалася після того, як до нотаріуса звернувся ОСОБА_9

Відтак, суд приходить до переконання, що при посвідченні оспорюваного заповіту нотаріусом не були допущені порушенням вимог щодо його посвідчення, на які вказала позивач в обгрунтування позовних вимог, підстави вважати даний правочин нікчемним, та визнавати його недійсним, відсутні.

Крім того, в судовому засіданні після ознайомлення з наданими приватним нотаріусом ОСОБА_5 документами, які складалися (подавалися) у зв"язку з посвідченням заповіту ОСОБА_9, представник позивача також звернув увагу на наступні порушення: внесення плати за посвідчення заповіту та інших платежів не заповідачем, а відповідачем ОСОБА_8 після, а не до посвідчення заповіту, що згідно Порядку є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії; зазначення одного часу складення заповіту на обох його примірниках, при тому, що підписання першого примірника заповіту передувало по часу підписанню примірника заповіту на нотаріальному бланку; зазначення в примірнику заповіту, викладеному не на нотаріальному бланку серії та номера нотаріального бланку є неправильним, свідчить про їх одночасне роздрукування та у разі зіпсуття бланку було б порушенням Порядку витрачання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання та опису і зразка такого бланка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 року № 812.

У відповідності до п. 1 Глави 13 Розділу І Порядку нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії: якщо особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням.

Згідно встановлених в судовому засіданні обставин, плату за вчинення посвідчення оспорюваного заповіту та інші платежі, пов"язані з вчиненням цієї нотаріальної дії, було внесено не до, а після посвідчення заповіту з причин неможливості їх внесення через установу банку у зв"язку з перервою на обід, що мало місце з дозволу приватного нотаріуса. Заповідачем відповідні платежі не вносилися.

Проте, та обставина, що приватний нотаріус вчинила нотаріальну дію, плату за вчинення якої та інші платежі, пов"язані з її вчиненні, внесено не до, а після вчинення нотаріальної дії, не може бути покладена в основу рішення суду про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 1247 ЦК України (загальні вимоги до форми заповіту) заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Аналогічні по суті положення закріплені у п. 1.3 Глави 3 Розділу ІІ Порядку, де передбачено, що у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача.

Таким чином, законом не передбачено можливість зазначення у примірниках заповіту різного часу складання заповіту по хронології підписання заповідачем цих примірників. Більш того зазначення різного часу заповіту у його примірниках було б порушенням вимог щодо форми заповіту.

Щодо зазначення в примірнику заповіту, викладеному не на нотаріальному бланку серії та номера нотаріального бланку, то такі твердження суд не приймає до уваги з причин відсутності посилання на положення законодавства, якими було б передбачено недопустимість внесення до заповіту відповідного запису, а аргументи представника позивача щодо можливих наслідків внесення такого запису є лише припущеннями.

Виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено наявність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, суд прийшов до переконання, що при посвідченні оспорюваного заповіту нотаріусом не були допущені порушення вимог щодо його посвідчення, які б давали підстави вважати заповіт нікчемним, а відтак визнавати його недійсним, отже, посвідченням оспорюваного заповіту право позивача не порушено, тому позов безпідставний та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, суд,

В И Р І Ш И В :

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлено 02.09.2015 року.

ГоловуючийОСОБА_12