Справа №463/4991/14-ц
Провадження №2/463/224/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ» до Львівської міської молодіжної громадської організації «Нові Люди», ОСОБА_2, Підприємства «Редакція газети «Новий погляд» Львівської міської молодіжної громадської організації «Нові Люди» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, який у встановленому законом порядку уточнили заявою від 27.03.2015р., поданою повноважним представником ОСОБА_1, та в кінцевому, просять ухвалити рішення, яким зобовязати Львівську міську молодіжну організацію «Нові Люди», ОСОБА_2 та Підприємство «Редакція газети «Новий погляд» Львівської міської молодіжної організації «Нові люди» спростувати недостовірну інформацію в такому самому порядку, в якому вона була поширена, а саме: інформацію, яку розповсюдили відповідачі про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є помічниками-консультантами народного депутата ОСОБА_5; інформацію, яку розповсюдили відповідачі, а саме негативна та образлива фраза «сморід» направлена на осіб позивачів, інформацію, яку розповсюдили відповідачі про те, що «Гірше компанії не існує, такого потоку кадрів не має мабуть в жодній компанії. Мало того, людей звільняють по статті, не виплачують заробітну плату, погрожують фізичною розправою, хизуються тим, що в них всюди є свої люди, і в суді, і в податковій, і в прокуратурі. Страшні люди … Водіям та вантажникам зарплати не віддають, а самі їздять на ауді та туарегах»; інформацію, яку розповсюдили відповідачі про те, що позивачі займаються вимаганням коштів у громади (1,5 млн. гривень) та інформацію, яку розповсюдили відповідачі про те, що позивачі займаються корупційними діями. Також просять стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. кожному.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в липні 2014р. щотижнева газета «Новий погляд-райони» (Новороздільський випуск), засновником та видавцем якої є ЛМ МГО «Нові люди», надрукувала у своєму черговому номері № 2 (74) статтю під назвою «Чи платити «Екосвіту»?» та її підзаголовком «Як сміття рейтинг Тимошенко «обвалило», в якій автор статті ОСОБА_2 зокрема зазначив: «І як би не відхрещувалась народний депутат ОСОБА_5 від сміттєвої фірми факти свідчать про інше керівництво «Екосвіту» у Львові п. С. Деміч та ОСОБА_4 досі за інформацією руху «Чесно» є помічниками-консультантами нардепа». Така інформація є недостовірною, оскільки згідно листів управління Верховної ОСОБА_6 України від 24.07.2014р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були помічниками-консультантами на громадських засадах народного депутата ОСОБА_5 до 28.11.2013р., проте в друкованому виданні відповідачі зазначили протилежне. Крім того, у тій же статті в підзаголовку «Судові справи «Екосвіту», автор зазначив, «При часу сморід від «Екосвіту» чи фірми «Ком-Еко» розноситься звідусіль, де тільки не починає вона діяти Борислав, за словами газети «Львівська пошта» через сміттярів, «вже не сміється»…». Таку інформацію вважає негативною по відношенню до себе, оскільки вони ведуть відкриту для кожного споживача та законодавчо обґрунтовану господарську діяльність, і вказана інформація освітлює їх з негативної сторони порочить їх ділову репутацію на ринку публічних послуг. В той же час, позивачі з фірмою «Ком-Еко» не перебувають у будь-яких відношеннях. Із змісту уривку цієї статті вбачають негативну та образливу фразу «сморід», яка направлена на позивачів, і в кінцевому, її принизлива та образлива форма, яка до того ж не відповідає дійсності завдає непоправної шкоди діловій репутації. Також у цій статті автор посилається на неправдиву та нічим не підтверджену інформацію, яка доводиться до відома невизначеного кола осіб, і в кінцевому, також створює негативний імідж для позивачів, а саме: «Гірше компанії не існує, такого потоку кадрів не має мабуть в жодній компанії. Мало того, людей звільняють по статті, не виплачують заробітну плату, погрожують фізичною розправою, хизуються тим, що в них всюди є свої люди, і в суді, і в податковій, і в прокуратурі. Страшні люди … Водіям та вантажникам зарплати не віддають, а самі їздять на ауді та туарегах». У такій формі позивачі освітлені як зловмисники, хоча до юридичної відповідальності за вчинення таких дій жоден з них притягнутий не був. Крім цього, в цій статті описано, що «Екосвіт» вимагає від громади грошові кошти на суму 1,5 млн. гривень, що знову ж таки освітлює діяльність позивачів з негативної сторони, а відповідачі в свою чергу, такої фрази нічим не обґрунтували.

Також, в серпні 2014р., цією ж газетою у щотижневому номері № 3 (75) за авторством теж відповідача ОСОБА_2 надруковано статтю «Міськвиконком кришує сміттярів», в якій зазначено «Цікаво, які треба мати «плечі», щоб «порєшати» питання сміттєперевізника на рівні Києва?!...». На їх думку, такою інформацією відповідачі намагаються створити враження для невизначеного кола осіб про начебто відношення позивачів до корупційних махінацій, метою якої є вплив на рішення суддів та недотримання законодавства України пі час загальнодержавної політичної кризи, чого в дійсності не має і внаслідок чого знижуються морально-етичні та ділові якості позивачів.

Вся наведена вище інформація, яку розповсюдили відповідачі є повністю недостовірною, а при написанні цих статтей у їх автора не було належних та достовірних доказів обставин, про які він згадував. Всі вони в сукупності порочать честь, гідність та ділову репутацію позивачів, і з метою захисту своїх немайнових прав, вимушені в судовому порядку спростовувати таку інформацію, з приводу чого подали згаданий позов. Розмір моральних збитків, які завдані протиправними діями відповідачів позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оцінюють до суми 20 000 грн. і такі кошти на кожного з них просять стягнути з відповідачів примусово.

В судовому засіданні повноважний представник позивачів згідно належних довіреностей від 18.11.2014р., 19.12.2014р. та від 08.12.2014р. (а.с.99-102) ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, крім вищенаведеного, в спростування позиції відповідача пояснив, що фраза в статті «сморід розноситься звідусіль» не може вважатись субєктивним оціночним судженням, позаяк аналіз всього змісту цієї статті дає підстави для висновку, що така фраза використана автором не для характеристики предмету діяльності позивачів вивезення сміття, а для висловлення негативного ставлення до позивачів як субєктів підприємницької діяльності. Що стосується інформації про порушення трудового законодавства, яку як зазначено в запереченнях отримано з Інтернет сайту, то вказана обставина не може звільняти відповідачів від відповідальності, оскільки джерело цієї інформації, в розумінні Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» не є друкованим виданням. Також, вказана обставина не може вважатись критикою, оскільки за своїм змістом описує вчинення позивачами кримінально-караних діянь і адміністративних проступків, що під поняття «критика» не підпадає. Відтак, вони не можуть вважатись оціночним судженням і через свою недостовірність повинні бути спростовані. Тому, позов просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив та пояснив, що при написанні в оскаржуваній статті інформації про позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як про помічників народного депутата ОСОБА_5 він керувався інформацією, яка міститься на офіційному сайті Руху «Чесно. ОСОБА_6!», де є присвячена сторінка народному депутату ОСОБА_5 і яка особисто вказала дані про позивачів як своїх помічників. Після отримання інформації про те, що вказані особи є колишніми помічниками народного депутата, 17.09.2014р. при відкритому спілкуванні із журналістами в Львівському прес-клубі він офіційно виправив цю помилку.

Що стосується інформації про відношення позивачів до фірми «Ком-Еко», то така інформація також відповідає дійсності, оскільки з відкритих джерел для нього відомо, що ОСОБА_4 був директором СП ТзОВ «Ком-Еко-Львів», а ОСОБА_3 також перебував на посаді керівника цієї фірми.

Що ж стосується фрази «сморід», яка на думку позивачів ображає їх честь і гідність, то мова в статті йде про сміттєпереробні фірми останніх, тобто про предмет їх діяльності. Такі відомості за ознакою відсутності у них фактичних даних є субєктивно оціночним ставленням до цього, тобто є судженнями, а не відомостями, які можуть бути спростовані. Крім цього формулювання такої тези обумовлено не належним виконанням позивачів своїх обовязків в сфері вивозу сміття, внаслідок чого існує неприємних запах, який і був названий «сморід». Серед іншого, такі його висновки обґрунтовувались даними статті газети «Львівська пошта», на яку він послався як на джерело отриманої інформації.

Що стосується відомостей про трудову діяльність позивачів та порушення ними законодавства про працю, то такі висновки ним зроблено на основі аналізу Львівських Інтернет форумів, де колишні працівники вкрай негативно описують діяльність підприємства «Екосвіт», та із збереженням стилістики без будь-яких поправок процитовано думку одного з відвідувачів цього форуму.

В загальному, оскільки предметом спору у даному випадку є висловлювання, які не можуть інакше витлумачити як критика та оцінка дій позивачів, здійснена у сатиричній формі з використанням характерних для публіцистики мовних засобів, вони не можуть бути підставою для вимог про їх скасування. Відтак, позов в цілому і в тому числі, в частині вимог про стягнення моральної шкоди вважає безпідставним, і в його задоволенні просить відмовити.

Серед іншого, просить врахувати, що факти порушення трудового законодавства, підтверджуються не лише показами колишніх працівників, а є зафіксовані рішеннями судів та інспекцією праці.

Представники інших відповідачів в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. За погодженням з учасниками процесу суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності на підставі зібраних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, який є автором оскаржуваних статей, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що у липні 2014р., а також у серпні 2014р. у засобах масової інформації, а саме у газетному виданні «Новий погляд-райони» (Новороздільський випуск), засновником та видавцем якої є ЛМ МГО «Нові люди» надруковано статті за авторством відповідача ОСОБА_2 під заголовком «Чи платити «Екосвіту»?» та «Міськвиконком кришує сміттярів?», в якій зазначено інформацію, спростування якої є предметом даного судового розгляду (а.с.95-96).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова) чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень субєктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб, або якщо вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього.

Зі змісту оскаржуваних статей, інформацію в яких просять спростувати позивачі вбачається, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, станом на липень 2014р. були помічниками-консультантами народного депутата ОСОБА_5, тоді як згідно листа апарату Верховної ОСОБА_6 України, останні перебували на вказаних посадах до 28.11.2013р.

В той же час, яв вбачається з виписки офіційного Інтернет сайту Громадського руху «Чесно. ОСОБА_6» (а.с.139-140), а також Інтернет сайту «Варіанти» (а.с.142), стаття якого датована 18.04.2014р., серед помічників народного депутата ОСОБА_5 числяться також і позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Оскільки інформація в оскаржуванній статті щодо позивачів як помічників народного депутата відображена з посиланням на джерело цієї інформації Громадський рух «Чесно», вона не підлягає спростуванню.

Позицію сторони позивача про те, що вказане джерело інформації не є друкованим засобом слід піддати критиці, оскільки по суті, має місце відтворення матеріалів, отриманих з загальнодоступного джерела, відомості про яке автор статті зазначив.

В п. 1 згаданої вище Постанови ВСУ зазначено, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Враховуючи, що інформація про позивачів як про помічників народного депутата оприлюднена на загальнодоступному джерелі, а відповідач ОСОБА_2 зробив посилання на цю статтю, вона не може бути спростованою, оскільки з одного боку, він скористався своїм правом на свободу думки і слова, а з другого не був первинним поширювачем недостовірної інформації, а лише її користувачем.

Аналогічно, не може бути спростована інформація про те, що «Гірше компанії не існує, такого потоку кадрів не має мабуть в жодній компанії. Мало того, людей звільняють по статті, не виплачують заробітну плату, погрожують фізичною розправою, хизуються тим, що в них всюди є свої люди, і в суді, і в податковій, і в прокуратурі. Страшні люди … Водіям та вантажникам зарплати не віддають, а самі їздять на ауді та туарегах», оскільки в самій статті міститься посилання на джерело цієї інформації один із сайтів Інтернет форуму (а.с.137), і в розумінні ч. 3 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» така інформація є дослівним відтворенням повідомлення фізичної особи колишнього працівника фірми «Екосвіт».

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати, передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів.

Аналогічне право особи на свободу думки і слова закріплено в ст. 34 Конституції України.

Відтак, якщо фізична особа згідно вимог міжнародного і національного законодавства наділена правом вільно виражати свої погляди, в тому числі публічно, що і мало місце в даному випадку, цитування таких поглядів, і тим більше посилання на джерело отримання інформації не може вважатись поширенням недостовірної інформації.

Що ж стосується спростування інформації про негативну і образливу фразу «сморід», про вимагання у громади грошових коштів на суму 1,5 млн. гривень та про участь позивачів в корупційних схемах, яка в тому числі міститься в серпневому номері газети (а.с.9), в даному випадку слід погодитись з позицією відповідача про оціночний зміст вказаних суджень.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Враховуючи специфіку діяльності фірми позивача, а також негативні відгуки про таке підприємство, які відображені в довідці Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 23.09.2014р. (а.с.161), листі Державної інспекції України з контролю за цінами (а.с.160) та постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості із заробітної плати (а.с.162), вказану інформацію інакше як оцінкою дій назвати не можна, при тому, що автор статті зазначив на джерело своїх висновків газету «Львівська пошта». Заперечення проти такої інформації з боку позивачів може бути реалізовано у формі відповіді, і аж ніяк не у формі її спростування.

Теза про вимагання від громади 1,5 млн. гривень, на думку суду позивачами розцінена неправильно, оскільки, якщо проаналізувати весь зміст оскаржуваної статті, мова йде не про кримінально-каране діяння, а про обовязок споживачів здійснювати оплату наданих послуг. Такому обовязку кореспондується право виконавця послуг фірми позивача, вимагати здійснення отриманих послуг.

Судження про участь в корупційних схемах позивачами розцінена з перебільшенням та переоцінкою доказів, оскільки в самій статті не йде мова про участь підприємства позивача в корупційний схемі, не описано його ролі в такій схемі, як і не зазначено змісту вчинених протиправних дій.

З огляду на зазначене, суд погоджується з позицією відповідача та приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки частина висвітленої інформації здобута з офіційних джерел, на які містяться посилання, а інша частина є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню. Відтак, ці вимоги слід залишити без задоволення.

Одночасно, відмовляючи в задоволені вимоги щодо визнання інформації недостовірною, суд відмовляє і в задоволенні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки в діях відповідачів відсутні порушення чинного законодавства, які б порочили честь, гідність та ділову репутацію позивачів.

Крім того, стягнення моральної шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності за порушення немайнового права, і за правилами ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», як це випливає з розяснень ВСУ, висвітлених п. 22 згаданої вище Постанови, від такого виду відповідальності відповідачі звільняються. Умови для звільнення відповідачів від цієї відповідальності судом достовірно встановлені.

На підставі наведеного та керуючись 10, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 269, 270, 271, 277, 297, 299, 302 ЦК України, ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ» до Львівської міської молодіжної громадської організації «Нові Люди», ОСОБА_2, Підприємства «Редакція газети «Новий погляд» Львівської міської молодіжної громадської організації «Нові Люди» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.