Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" грудня 2015 р. г. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси, у склад:

Головуючого судді Погрібного М.О.

При секретарі Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1, подала до суду позовну заяву, в якій просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та зобовязати його не перешкоджати їй у користування власністю, шляхом виселення його з вказаної квартири.

В обґрунтування свого позову, вона посилалася на те, що проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 квітня 1990 року по 22 грудня 2011 року. Під час спільного проживання у 1991 року у них народився син ОСОБА_3. Проживали вони всією сімєю в зазначеній вище квартирі, яку 17 жовтня 1973 року отримав за ордером її батько ОСОБА_4, а в 1993 році особовий рахунок (пай) на квартиру, був зареєстрований на нею. В серпні 2015 року вона отримала Свідоцтво про право власності на квартиру, ставши її одноособовим власником. Однак, ще до оформлення свого права власності на квартиру, вона, після розірвання шлюбу з відповідачем, в червні 2011 року переїхала із вказаної вище квартири на іншу, яку знімає за договором оренди, оскільки проживати разом з відповідачем не може і не бажає. В квартирі залишилися проживати відповідач та їхній син. Будь-які перешкоди в її проживанні в спірній квартирі, відповідач їй не чинив і не перешкоджав. На теперішній час відповідач відмовляється висилитися із належної їй на праві власності квартири, чим порушує її права власника.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги і їх обґрунтування та просили позов задовольнити на підставі ст.ст. 391, 405, 406 ЦК України, ст. ст. 116 157 ЖК України.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що вони дійсно проживали однією сімєю з відповідачкою з 28 квітня 1990 року в зареєстрованому шлюбі від якого у них, в 1991 році народився син. Вони всією сімєю проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, де він своїми силами та за свої кошти зробив капітальний ремонт, придбав меблі та побутову техніку, працюючи на той час в органах внутрішніх справ. В червні 2011 року вони свій шлюб розірвали, після чого позивачка ОСОБА_1 зібрав належні їй речі пішла з квартири, залишивши його та їхнього сина в зазначеній квартирі, де він і син проживають по теперішній час та утримуючи її. Ніяких перешкод в проживанні позивачки в квартирі він ніколи не чинив і не має ніякого наміру чинити, а навпаки просив її не залишати сина та не іти з квартири. Однак відповідачка прийняла інше рішення і вже чотири роки проживає окремо від нього та сина. В серпні 2015 року позивачка отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру і стала від нього вимагати виселитися із квартири, оскільки хоче продати її. В розмові з позивачкою він повідомив, що він являється пенсіонером і йому немає куди висилятися. А у разі його виселення, потребував від позивачки, щоб вона забезпечила житлом їхнього сина.

Вислухав сторони, вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні та досліджених доказів, позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка і відповідач проживали однією сімєю в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 1990 року по 22 грудня 2011 року.

Під час спільного проживання, у них в 1991 році, народився син ОСОБА_3, що в судовому засідання підтвердили сторони.

Сторони та їхній син постійно проживали і були зареєстровані в двохкімнатній квартирі АДРЕСА_2, яку на підставі Ордеру №4303 від 17 жовтня 1973 року отримав батько позивачки ОСОБА_4 на склад сімї чотири чоловіки, що в судовому засіданні підтвердили сторони по справі та що підтверджується вказаним вище ордером, копія якого приєднана до справи та довідкою №286 від 29 вересня 2015 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Гідробудівельник» (л.с. №12).

Розпорядженням №822, виконавчого комітету Суворовської районної ради м. Одеси, на підставі Рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси за №746 від 15 жовтня 1993 року, особовий рахунок, (пай), на квартиру АДРЕСА_3, був переоформлений з ОСОБА_4 на ОСОБА_1, що підтверджується вказаним Розпорядженням, копія якого приєднана до справи.

22 грудня 2011 року, позивачка і відповідач припинили свої шлюбні відносини і свій шлюб розірвали, що в судовому засіданні підтвердили сторони по справі та що підтверджується відміткою в паспорті громадянки України позивачки (л.с. №№6-7)

Ще до офіційного розірвання шлюбу, фактично припинивши шлюбні відносини з відповідачем, позивачка ОСОБА_1 зібравши свої речі, переїхала на інше місце проживання в квартиру ІНФОРМАЦІЯ_2, де з того часу постійно проживає по теперішній час на підставі договору оренди приміщення (л.с. №13).

28 серпня 2015 року, реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області видала позивачці ОСОБА_1, Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого, вона стала власником квартири АДРЕСА_3, загальною площею 42,4 кв./м., жилою площею 28,4 кв./м., яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером 42934311 (л.с. №№10, 11).

Будь-які перешкоди в користуванні та володінні належною позивачці квартирою, відповідач їй ніколи не чинив і не чинить, що в судовому засіданні підтвердила і сама позивачка ОСОБА_1

Згідно ст. 156 ч.1 та ч.4 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок

користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 набув право користування квартирою №95 в будинку №69 по проспекту Добровольського у м. Одесі, якою правомірно користується, проживаючи в ній та будучи по ній зареєстрованим, що підтверджується вказаною вище довідкою ЖБК «Гідробудівельник».

Будь яких підстав для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилою площею в зазначеній вище квартирі та для виселення його, як колишнього члена сімї власника квартири, які передбачені ст. 116 ЖК України та з інших передбачених законодавством України підстав, ні позивачка, ні її представник в судовому засіданні не навели та суду не надали.

Посилання позивача та її представника на положення ст. ст. 391, 405, 406 ЦК України, як на правові підстави своїх позовних вимог, суд вважає помилковими та такими, що не регулюють виниклі між нею та відповідачем правовідносини.

Також суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що на її думку відповідач втратив право користування спірною квартирою після розірвання між ними шлюбу, і те, що відповідач пообіцяв їй добровільно висилитися із квартири, оскільки вони не ґрунтуються на законі і ніякого правового значення для вирішення виниклого між ними спору, не мають.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при виникненні позовних вимогах про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, предметом доказування являється наявність втрати права на житло, або взагалі його відсутність чи інше, передбачене ЖК України, що в судовому засіданні ні позивачкою ні її представником при зазначених вище обставинах не доведено та не доказано. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у звязку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Відповідно до норм ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209 ч.3, 212-215 ЦПК України, ст.ст.116, 156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: