Номер провадження: 22-ц/785/2270/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Решетник М.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Українській промисловий банк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_6, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визнання недійсним іпотечного договору, зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, зазначивши, що на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 перед товариством з обмеженою відповідальністю «Українській промисловий банк», (далі - ТОВ «Українській промисловий банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», (далі-ПАТ «Дельта Банк») за кредитним договором від 13.11.2007р. на суму 220 000 доларів США, між ТОВ «Українській промисловий банк» і ОСОБА_6 14.11.2007р. був укладений договір іпотеки, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира №8, що знаходиться в будинку №35 по вул. Катерининська, в м. Одесі, загальною площею 121,0 кв.м, житловою площею 84,8 кв.м., що належить їй та ОСОБА_6 на праві власності за договором купівлі-продажу від 21.06.2002р, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Посилаючись на те, що договір іпотеки укладено без попередньої згоди органу опіки і піклування, чим порушені житлові права малолітнього ОСОБА_5, 20 грудня 2002р. народження, який з народження постійно проживає у спірній квартирі,ОСОБА_4 просила про визнання його недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України та зобовязати приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу ОСОБА_2 зняти заборону відчуження вказаної квартири, що було накладено у звязку із посвідченням іпотечного договору, провести державну реєстрацію припинення заборони відчуження нерухомого майна, зареєстрованого нею у звязку із посвідченням іпотечного договору та провести державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна іпотекою, зареєстрованого нею у звязку із посвідченням іпотечного договору.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2014р. позов задоволено у повному обсязі.

У апеляційних скаргах представника приватного нотаріусу ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивачки, указуючи на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційні скарги відхилити та залишити рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи та заслухавши пояснення осіб, що заявилися у судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

У справі, яка переглядається, установлено, що 14.11.2007р. між ТОВ «Українській промисловий банк» та ОСОБА_6 і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого була чотирьохкімнатна квартира №8, що знаходиться в будинку №35 по вул. Катерининська, в м. Одесі, загальною площею 121,0 кв.м, житловою площею 84,8 кв.м., що належить іпотекодавцям ОСОБА_6 й ОСОБА_4 на праві власності в рівних частках за договором купівлі-продажу від 21.06.2002р, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

ОСОБА_5 - син іпотекодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_4, на момент укладення договору іпотеки проживав у спірній квартирі, яка є єдиним та постійним місцем його проживання, що підтверджується чисельними обєктивними доказами, а саме: довідкою міської дитячої лікарні ім. академіка ОСОБА_7 від 02.02.2015р.; довідкою Одеської гімназії ім. А.П. Бистріної Одеської міської ради від 13.02.2015р.; довідкою Одеської спеціалізованої школи №119 І ступеня з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради від 13.02.2015р.; історією розвитку дитини; картки імунізації дитини; довідки пологового будинку №7 від 14.12.2002р.; виписки з історії розвитку дитини дитячої міської поліклініки №3 від 23.06.2015р.та фактом реєстрації дитини за цією адресою 08.04.2009р., а/с.203 - 205,212 228.

Так, згідно виписки з історії розвитку дитини ОСОБА_5, 20.12.2002р народження, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено, що дитина перебуває на обліку у КУ «ДМП №3» з моменту народження за вказаною адресою, у 2008р. дитина хворіла, а/с. 212 - 220, 228.

Установлено також, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Установивши місце постійного проживання матері та малолітнього ОСОБА_5 у спірному нерухомому майні, переданому в іпотеку, суд дійшов правильного висновку за положеннями вимог ст. 29 ЦК України про наявність доказів щодо проживання за цією адресою малолітньої дитини, оскільки за встановлених судом фактичних обставин справи її проживання, а отже, і право на користування житловою площею за цією адресою презюмується, якщо не буде встановлено інше.

За таких обставин передача нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вимогам ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без передньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, а тому на підставі статті 215 ЦК України суд вірно визнав його недійсним, що порушує майнові права малолітньої дитини.

Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015р. №6-396цс15 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

У апеляційній скарзі представника приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу ОСОБА_2 правильно зазначено, що позивачка ОСОБА_4 в суді першої інстанції зазначала, що її особистими діями та діями відповідача ОСОБА_6 - вони разом віддали в іпотеку квартиру, права на проживання у якій мала неповнолітня дитина та це відбулося без дозволу органу опіки та піклування.

Вирішуючи справу суд першої інстанції не врахував, що іпотекодавцями за договором іпотеки від 14.11.2007р. є ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які ї підписали цей договір, а/с. 11-12.

ОСОБА_4 предявила позов в інтересах малолітньої дитини, а не у своїх інтересах.

За наявності таких обставин суд першої інстанції повинен був зазначити в рішенні суду, що цей договір був укладений і ОСОБА_4, але цього не зробив, тому ця помилка суду першої інстанції за правилами п.4 ст. 309 ЦПК України підлягає виправленню апеляційним судом шляхом зміни рішення суду у цій частині, оскільки цим не будуть порушені вимоги ст.11 ЦПК України.

Пленум Верховного суду України у п. 28 постанови №9 від 6.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» розяснив, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюються не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як видно з заперечень ОСОБА_4, про порушення права свого сина на житло внаслідок укладання іпотечного договору вона довідалася у 2012р., коли розглядалася інша цивільна справа за позовом банку до неї та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ці доводи позивачки матеріалами справи не спростовано, тому колегія суддів вважає, що позивачка не пропустила строк позовної давності за вказаними позовними вимогами.

Інші доводи апеляційних скарг вищевикладених обставин не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 - 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги представника приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року змінити.

Визнати недійсним з моменту його вчинення іпотечний договір від 14.11.2007 року, укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Українській промисловий банк» в особі заступника керуючого Одеської філії ТОВ «Укпромбанк» ОСОБА_8, по кредитному договору №490/ФКВІП-07 від 13.11.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

ОСОБА_10

ОСОБА_11