АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 685/954/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2308/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого Кізюн О.Ю.

суддів: Купельського А.В., Янчук Т.О.

з участю секретаря Дубової М.В.

представника апелянта ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/2308 /15 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційне підприємство „Авантаж смт. Теофіполь на рішення Теофіпольського районного суду від 20 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційне підприємство „Авантаж смт. Теофіполь про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати заробітної плати та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

Звертаючись в серпні 2015 року в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційне підприємство „Авантаж смт. Теофіполь ОСОБА_2 вказував, що з 01.12.2010 року по 22.07.2014 року працював механіком в ТОВ ВКП „Авантаж смт. Теофіполь, після чого звільнився з роботи за власним бажанням. На день звільнення з роботи відповідач не виплатив йому заробітну плату за червень та липень 2014 року в сумі 2 528 грн. 25 коп. Тому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 2 528 грн. 25 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 22 147 грн. 82 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. (а.с.1-2)

В липні 2015 року позивач збільшив позовні вимоги і просив додатково до заявлених вимог стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1 149 грн. 04 коп.(а.с.20)

Рішенням Теофіпольського районного суду від 20 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційне підприємство „Авантаж на користь ОСОБА_2 31 207,92 грн., з них: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 29 558,88 грн., компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 1149,04

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Справа №22ц/792/2308 /15

Доповідач Кізюн О.Ю. Категорія № 53,55

грн., моральна шкода в сумі 500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

В своїй апеляційній скарзі ТОВ ВКП „Авантаж просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та обґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки затримка розрахунку була обумовлена тим, що між товариством і позивачем існував спір щодо повернення останнім бензопили, яку він забрав у власне користування (а.с.54)

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Належно повідомлений про час і місце розгляду справи ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, в письмовому запереченні на апеляційну скаргу просить справу розглядати у його відсутності, а апеляційну скаргу відхилити (а.с.69-71,76)

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню згідно із ч.1 ст.308 ЦПК України.

Колегія суддів визнає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України)

При цьому право працівника на виплату середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні не ставиться законодавцем в залежність від отримання заробітної плати за новим місцем роботи.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п.20 постанови № 13 від 24.12.1999 року „ Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, не може вважатися спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки він вирішується в іншому встановленому для цього порядку.

Судом першої інстанції обєктивно встановлено і ці обставини ніким не спорюються, що згідно наказу № 54 від 22 липня 2014 року, виданого директором ТОВ ВКП „Авантаж смт. Теофіполь, механіка ОСОБА_2 звільнено з роботи з 22.07.2014 року за власним бажанням (ст.38 КЗпП України), однак в день звільнення ОСОБА_2 не було виплачено належних йому від товариства сум за період з 01.06.2014 року по 22.07.2014 року у розмірі 2 974 грн., що складається із заробітної плати за червень 2014 року 1 800 грн. та заробітної плати за липень 2014 року 1 174 грн.

Встановлено, що суми, належні позивачеві при звільненні, відповідач виплатив позивачеві лише 20 жовтня 2015 року.

При вирішенні справи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач не довів відсутність своєї вини у затримці розрахунку при звільненні, а наявність між сторонами спору щодо відшкодування ОСОБА_2 шкоди товариству, не давало відповідачу правових підстав для порушення строків розрахунку при звільненні.

Ураховуючи наведені нормативні положення та встановлені обставини, суд першої інстанції підставно стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 23.07.2014 року по 19.10.2015 року, у розмірі 29 558,88 грн.

Також колегія суддів визнає такими, що відповідають вимогам закону, висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за заявлений позивачем період з серпня 2014 року по травень 2015 року в сумі 1 149,04 грн.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику передбачено ст.237-1 КЗпП України.

При вирішенні вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач порушив законні права позивача на своєчасне отримання сум заробітної плати при звільненні, що спричинило позивачеві моральні страждання і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому він має право на моральну компенсацію.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду першої інстанції колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на доказах та законі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційне підприємство „Авантаж відхилити.

Рішення Теофіпольського районного суду від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча підпис. ОСОБА_4

Судді: два підписи. ОСОБА_5

ОСОБА_6

Копія відповідає оригіналу. Суддя: О.Ю.Кізюн