АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №639/876/15-ц Головуючий
Провадження №22-ц/790/5636/2015 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: витребування майна Доповідач: Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: Кірсанової Л.І., Крилової Т.Г.,

при секретарі Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив витребувати у відповідача належну йому квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що 24.07.2010 р. між ним та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким, він продав, а ОСОБА_4 купив належну позивачу на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

11.08.2014 р. Жовтневим районним судом м. Харкова ухвалено рішення по цивільній справі за його позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, яким вищевказаний договір визнано удаваним та визнано за позивачем право власності на квартиру.

26.01.2015 р. рішенням суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції змінено: визнано удаваним вищевказаний договір купівлі-продажу, визнано, що між ним та ОСОБА_4 вчинено правочин застави квартири АДРЕСА_2 з метою забезпечення виконання продавцем квартири свого існуючого зобовязання за договором позики, визнано за позивачем право власності на вказану квартиру.

ОСОБА_4, скориставшись тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру зареєстровано за ним, 30.09.2014 р. протизаконно здійснив відчуження спірної квартири на користь відповідача - ОСОБА_2

Представник відповідача проти позову заперечував, пояснив, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири, так як вона не знала і не могла знати про відсутність у ОСОБА_4 права на відчуження квартири. Під час укладання договору купівлі-продажу спірна квартира під арештами та заборонами не перебувала. Також зазначив, що у позивача фактично була воля на відчуження спірної квартири, так як укладаючи договір іпотеки своєї квартири він розумів, що на таку квартиру може бути звернено стягнення в разі невиконання ним свого обовязку за договором позики.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 червня 2015 року позов задоволений.

Витребувано у ОСОБА_2 належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_3.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду і відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції повністю досліджені надані докази і на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.11,60,212-215 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду від 11.08.2014 року договір купівлі-продажу квартири від 24 липня 2010 року визнаний удаваним та за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру.

Рішенням суду апеляційної інстанції від 26 січня 2015 року вказане рішення змінено та визнано удаваним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 24 липня 2010 року, визнано, що між цими сторонами вчинено правочин застави спірної квартири з метою забезпечення виконання продавцем квартири свого існуючого зобовязання перед покупцем за договором позики, визнано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру.

30 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони насправді уклали правочин застави нерухомого майна (іпотеки), відносини сторін за таким договором регулюються правилами щодо договорів іпотеки.

Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку» право володіння та користування предметом іпотеки залишається у іпотекодавця, право розпорядження обмежено згодою іпотекодержателя.

Передача майна в іпотеку не передбачає переходу права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель не набуває права власності на предмет іпотеки, та не набуває права розпорядження предметом іпотеки.

Тобто на момент укладання договору іпотеки іпотекодавець не має волі на відчуження предмету іпотеки, його воля направлена на підтвердження його платоспроможності, на забезпечення повернення ним грошових коштів за договором позики.

Як вже зазначалось вище, саме відсутність волі позивача на відчуження належної йому квартири № 119 по вул. Кибальчича в м. Харкові, стало підставою для визнання судами двох інстанцій договору купівлі-продажу такої квартири удаваним.

Зазначений висновок суду не спростований відповідачкою. Доказів волевиявлення з боку позивача щодо продажу спірної квартири суду не надано.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 330 ЦК України передбачено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на наведене, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст..ст.303,307,308,319,314 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: