Справа № 567/692/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Поліщук Т.М.

секретар - Гічиновська Я.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Острог справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

встановив :

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд та просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь 82239 гривень, мотивуючи свою заяву тим, що свого часу відповідач позичив в нього грошові кошти в розмірі 29000,00 гривень та зобовязався їх повернути до 29.09.2010 року, проте їх так і не повернув. Виконати свої боргові зобовязання в добровільному порядку відмовляється.

А тому, крім боргу в розмірі 29000 гривень, він просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 11022 гривні, інфляційний збиток - 25075,49 гривень, 3% річних - 4136 гривень, проценти за користування коштами - 14005,76 гривень, а всього - 83239,00 гривень.

Водночас, ОСОБА_1 просить поновити йому строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, мотивуючи причину його пропуску тим, що довгий період часу тяжко хворіє, що позбавило його можливості своєчасно звернутися з позовом до суду та належним чином відстоювати свої права. Крім того, аналогічний позов був ним поданий в межах строків позовної давності, однак через хворобу та неможливість зявитися до суду він змушений був залишити свій позов на той час без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники позовні вимоги підтримали в повному обємі, з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав мотивуючи тим, що він будь-яких боргових зобовязань перед ОСОБА_1 не має. Розписку писав дійсно він власноручно, однак не для ОСОБА_1, а для іншої особи. Як розписка опинилася у позивача пояснити не може.

Суд, заслухавши сторони по справі, свідків, вивчивши матеріали справи, рахує, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 просить поновити йому строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, як пропущений з поважних причин, мотивуючи тим, що хворів та хвороба позбавляла його можливості зявитися до суду та належно захищати свої права.

В свою чергу відповідач звернувся із заявою до суду та просить у відповідності до вимог ст.ст. 257, 261, 265, 265 ЦК України, застосувати позовну давність у справі за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення боргу.

В даному випадку, суд рахує за можливе поновити для ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, як пропущений з поважних причин, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до розписки від 13.08.2010 року, борг в сумі 29000 гривень, мав бути повернутим до 29.09.2010 року. Таким чином трирічний строк позовної давності сплив 29 вересня 2013 року, так як статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

06 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми борги. Ухвалою суду від 06.08.2013 року було відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

Однак, 04 листопада 2013 року ОСОБА_1 подав суду заяву з проханням залишити його позовні вимоги без розгляду, так як через хворобу він не може взяти особисту участь у справі. На підтвердження своєї заяви позивач надав суду виписки з історії хвороби та епікризи.

На його особистій участі в справі, на той час, наполягав також відповідач ОСОБА_4

Ухвалою суду від 04 листопада 2013 року заяву ОСОБА_1 про залишення позовних вимог без розгляду було задоволено.

Таким чином, в даному випадку наявне порушене право позивача на витребування суми боргу від відповідача, і за захистом цього права він звернувся до суду.

Той факт, що позивач тяжко хворів та не міг сам захищати свої інтереси в суді підтверджується консультативним висновком від 29.05.2013 року, в якому зазначається, що в лівій частині головного мозку ОСОБА_1 є крововилив. А в доданій до матеріалів справи індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 1611 від 19.09.2013 року вказується, що ОСОБА_1 потребує стороннього догляду. Крім того, долучено цілий ряд інших медичних документів підтверджуючих факт хвороби позивача з травня місяця 2013 року, втрату ним 90% працездатності та його потреби в сторонньому догляді за ним.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи посвідчення інваліда війни серії Б №569910- ОСОБА_1 являється інвалідом першої групи. Посвідчення видане 15 вересня 2013 року та дійсне до 01 жовтня 2014 року.

Таким чином, суд рахує обґрунтованими доводи позивача про те, що через довготривалу хворобу він не мав змоги належним чином захищати свої порушені права. А тому причину пропуску строку позовної давності рахує поважною.

Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1,2 статті 1047 ЦК України зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В даному випадку на підтвердження своїх доводів позивач надав суду оригінал розписки, відповідно до котрої ОСОБА_4 власноручно вказав, що - «зобовязується віддати до 29.09.2010 року суму в розмірі 29000 гривень. В разі не повернення грошей віддає машину сітроєн берлінго 2005 року випуску». Розписка датована 13.08.2010 року.

Відповідач підтвердив той факт, що писав таку розписку власноручно, однак заперечує, що ця розписка написана для ОСОБА_1, а стверджує, що писав її для ОСОБА_6, котрому був винен гроші в сумі 29 000 гривень.

Свідок ОСОБА_6 підтвердив, що в 2009 році ОСОБА_4 позичив у нього 29000 гривень і обіцяв їх повернути, або віддати замість грошей земельну ділянку.

Однак, так як не повертав гроші, то написав для нього розписку. З часом гроші повернув, однак на той час він розписку втратив (викинув чи загубив не знає), а тому розписку для ОСОБА_4 не повернув. На підтвердження сплати боргу він дав ОСОБА_4 розписку від свого імені. Чи розписка, яка є в матеріалах справи, є тою розпискою про яку він розповідає, чи можливо це якась інша розписка, стверджувати не може.

Таким чином, суду не надано достовірних доказів зі сторони відповідача про те, що розписка котра фігурує в матеріалах справи як доказ позовних вимог, надавалася не ОСОБА_1, а ОСОБА_6

Наявність у відповідача боргу перед іншими кредиторами (зокрема ОСОБА_6В.) не свідчить про відсутність у нього боргу перед іншим кредитором, зокрема ОСОБА_1

ОСОБА_1, не зважаючи на свій стан здоровя, зявився в судове засідання та у доступній йому формі підтримав свої позовні вимоги.

Свідок по справі ОСОБА_3 показала, що була присутня коли ОСОБА_4 писав для її чоловіка ОСОБА_1 розписку за позичені в нього гроші. Розписку писав в офісі чоловіка, котрий знаходиться в м. Острозі по вул. Яворницького, 20.

Після того як її чоловік тяжко захворів вона неодноразово зверталася до ОСОБА_4 з проханням повернути гроші, котрі були потрібні на лікування чоловіка, однак він її прохання ігнорував. Вона зверталася за допомогою до ОСОБА_7, і той приводив ОСОБА_4 до них додому. ОСОБА_4 обіцяв повернути гроші, однак знову свою обіцянку не виконав, а тому вони змушені були звернутися до суду.

Свідок ОСОБА_8 показав, що був присутній коли ОСОБА_4 писав для його батька ОСОБА_1 розписку за позичені в нього гроші. Розписку писав в офісі за адресою: м. Острог по вул. Яворницького, 20. Так як він не рахував за можливе контролювати справи батька, то сумою позики не цікавився, а лише бачив факт написання розписки для позивача по справі відповідачем ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_7 показав, що так як добре знайомий з ОСОБА_4 та перебуває з ним у хороших стосунках, то по проханню ОСОБА_3 звернувся до того з пропозицією прийти додому до подружжя ОСОБА_3 та владнати питання боргу. ОСОБА_4 погодився, та вони разом ходили до ОСОБА_3 за місцем їх проживання. Там ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вираховували суму боргу та ОСОБА_4 пообіцяв повернути борг, котрий визнав в його присутності.

Згідно частини другої статті 207 ЦК України, розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, є лише борговим документом, що підтверджує укладання договору позики. Розписка або інший документ (акт приймання-передачі, рахунок-фактура на товари тощо), якщо вони знаходяться у позикодавця, засвідчують факт отримання грошей або речей позичальником.

Таким чином, боргові документи повинні підтверджувати дві обставини: по-перше, факт отримання боржником грошей або речей, їх кількість, рід та якість, по-друге, волевиявлення боржника у певний строк - точно визначений чи визначений моментом витребування - повернути речі. Обов?язковим реквізитом боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника) чи його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

В даному випадку борговий документ знаходився у позивача ОСОБА_1, що засвідчує факт отримання грошей у нього, а не будь-якої іншої особи, позичальником ОСОБА_4

Представник позивача обґрунтовано звернула увагу суду на те, що розписка знаходиться в задовільному стані, не помята, не брудна, не піддавалася будь-яким іншим факторам зовнішнього впливу, що свідчить про те, що вона не могла бути втрачена або викинута свідком ОСОБА_6 В даному випадку можна зробити лише висновок, що так як розписка знаходиться в позивача і ніхто не довів його неправомірне володіння такою, відповідно він є власником боргової розписки яку предявив до суду, а не будь-яка інша особа.

В цьому борговому документові (розписці) вказана конкретна сума позики 29000 гривень, дата їх повернення до 29.09.2010 року та наявний підпис боржника, котрого він не заперечує.

Таким чином суд рахує доведеним факт позики відповідачем ОСОБА_4 в позивача ОСОБА_1 грошей в сумі 29000 гривень та не повернення їх в установлений в розписці строк.

Відповідно до вимог закону договір позики може бути укладений в усній формі.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами, телеграмами, за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку (ч. 1 ст. 207 ЦК). В даній конкретній ситуації сторони не дотримались письмової форми, а обмежились складанням позичальником боргового документа - розписки і передачею її позикодавцеві. Однак розписка не є письмовою формою договору позики і не замінює її.

При таких обставинах суд рахує необґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь пені в розмірі 11022 гривні, інфляційного збитку - 25075,49 гривень, 3% річних - 4136 гривень та процентів за користування коштами в розмірі 14005,76 гривень. Умови правової відповідальності за порушення строків виконання боргового зобовязання сторонами під час написання розписки не обговорювалися та письмово ніде не закріплені.

При таких обставинах до стягнення підлягає лише сума боргу в розмірі 29000 гривень.

Керуючись ст.ст. 202, 205, 206, 208, 209, 256, 257, 261, 267, 509, 510, 526, 527, 1045- 1050 ЦК України, ст.ст. 3,15,30,62,75, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поновлення строку позовної давності та стягнення боргу, задовольнити частково.

Поновити для ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, як пропущений з поважних причин.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 двадцять девять тисяч гривень боргу .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 290 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_9