Справа № 159/1837/15-ц
Провадження № 2/159/629/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 27 липня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.08.2011 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідач своєчасно не надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що стверджується розрахунком заборгованості. Станом на 31.01.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачам становить 19189,34 гривні, яка складається з наступного:

- 10994,10 гривень заборгованість за кредитом;

- 6205,27 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 600 гривень заборгованість за пенею та комісією;

- штрафи, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина); 889,97 гривень штраф (процентна складова). За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 19189,34 гривні та судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, з підстав, викладених у заяві, просить його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, рахують його безпідставним. Відповідач суду пояснив, що позивачем не подано оригінал кредитного договору, а подана копія анкети-заяви позичальника не може бути належним та допустимим доказом того, що між сторонами виникли відносини з приводу надання кредиту. Оскільки відсутні ориганіли документів, які являють собою кредитну справу, незрозумілою є сама сума нарахування заборгованості за кредитним договором, відсотків за кредитним договором, комісій та штрафних санкцій. Також позивачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до правовідносин між сторонами та посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові згідно ст. 267 ЦК України, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

За правилами ст.ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Цивільні права та обовязки виникають при настанні певного юридичного факту.

Однією з підстав цивільних прав та обов'язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з наведеного визначення, а також враховуючи положення ст. 11 ЦК України, єдиною підставою виникнення зобовязання за кредитним договором є саме договір, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитодавцем та кредитором.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем ОСОБА_2 04.08.2011 року було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 04.08.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір.

До позовної заяви позивачем додано примірники вказаних документів, а саме: копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копію довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», Умови і Правила надання банківських послуг, які і складають кредитний договір № б/н від 04.08.2011 року, на які позивач в поданій позовній заяві посилається як на правову підставу для стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання саме за цим договором, а також обґрунтовує стягнення відсотків за користування кредитними коштами та штрафів у зв'язку із невиконанням відповідачем, своїх зобов'язань за договором № б/н від 04.08.2011 року.

Тобто, в матеріалах справи міститься копія договору № б/н від 04.08.2011 року про отримання кредиту, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем ОСОБА_2, яка завірена печаткою банку.

Даних про надання до суду оригіналу договору та його огляд судом в судовому засіданні, матеріали справи не містять.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

З наданої позивачем відповіді від 14.07.2015 року № 30.1.0.0/2-20150710/1898 вбачається, що надати оригінал кредитної справи за договором б/н від 04.08.2011 року немає змоги, оскільки він відсутній в архіві.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на ту обставину, що його належним чином не було проінформовано про Умови та Правила надання банківських послуг, копію договору (анкети-заяви) йому не надано, а долучена до матеріалів справи копія його анкети-заяви без надання суду оригіналу не може слугувати належним та допустимим доказом того, що між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» існують договірні правовідносини.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Тобто, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, в тому числі анкета-заява позивальника на отримання кредиту, Умови та правила надання банківських послуг, як письмові докази, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за договором банківського кредиту, невиконання за цим договором грошового зобов'язання та настання цивільно-правової відповідальності, виходячи саме з умов договору як письмового доказу.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Положення ст. 59 ЦПК України регулює питання допустимості доказів. Частиною 1 вказаної статті визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобовязаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобовязань, подавши суду відповідний оригінал договору банківського кредиту, оскільки обовязок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заявили про сумнів з приводу достовірності письмового доказу договору № б/н від 04.08.2011 року, укладеного між позивачем ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем ОСОБА_2

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 185 ЦПК України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

З розяснень, які містяться в п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 слідує, що якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо).

Крім того, в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 зазначено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

В даному випадку кредитний договір складається з двох документів, а саме: анкети-заяви позичальника від 04.08.2011 року та Умов та правил надання банківських послуг, які відповідно до вказаної заяви є невід'ємною частиною кредитного договору.

Зокрема, Умови та правила надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору не містять підпису відповідача ОСОБА_2, що в свою чергу не дає можливості встановити чи діяли такі Умови і Правила при укладенні договору № б/н від 04.08.2011 року.

В поданій позовній заяві ПАТ КБ «Приват Банк» зазначає, що відповідач ОСОБА_2 04.08.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як доказ позивач посилається на копію анкети-заяви позичальника від 04.08.2011 року.

Поряд з тим, сама анкета-заява позичальника ОСОБА_2 не містить даних щодо кредитного ліміту, що в свою чергу позбавляє можливості перевірити правильність нарахованої заборгованості, відсотків за кредитом, пені, комісії та штрафних санкцій.

Таким чином, надана позивачем анкета-заява позичальника ОСОБА_2 судом розцінюються критично, оскільки позивачем не подано до суду оригінал такої заяви, та як вбачається з наданої відповіді сам оригінал договору № б/н від 04.08.2011 року в архіві ПАТ КБ «Приват Банк» відсутній.

Вимогу суду про надання оригіналів документів банком не виконано. Представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити конкретні причини невиконання вимоги суду та не заперечував проти закінчення розгляду справи без дослідження зазначених оригіналів документів з кредитної справи.

Пояснити чому саме у позивача відсутній оригінал самої кредитної справи за договором № б/н від 04.08.2015 року, в той час коли, як стверджує представник позивача між сторонами по справі існують правовідносини, які випливають з умов кредитного договору та відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, що спонукало звернення позивача з позовом до суду представник позивача в судовому засіданні не зміг.

Виходячи з підстав, визначених ст. 185 ЦПК України, суд не може прийняти зазначені вище документи до уваги, оцінюючи надані позивачем письмові докази.

З урахуванням викладених обставин та того факту, що позивач не надав суду оригінал кредитного договору № б/н від 04.08.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог стосовно укладення кредитного договору.

Крім того, ненадання суду оригіналу кредитної справи, зокрема анкети-заяви позичальника позбавляє суд можливості перевірити даний письмовий доказ шляхом проведення експертизи.

З розяснень, які містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» слідує, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення. Якщо докази у справі зібрані в порядку, передбаченому статтями 132, 133, 140 та частиною четвертою статті 191 ЦПК, суд може обґрунтувати ними рішення лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, пред'явлені для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, та досліджені в сукупності з іншими доказами. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, сам по собі договір, укладений між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 № б/н від 04.08.2011 року, Умови та правила надання банківських послуг, примірник якого було надано позивачем по справі, які затверджені Наказом від 06.03.20140 року № СП -2010-256 на які представник позивача в судовому засіданні посилається як на доказ існування у відповідача заборгованості за кредитним договором не можуть бути належними та допустимими доказами в контексті ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Приймаючи, до уваги, що позивач, на вимогу суду, оригінали документів не надав, копії яких в силу вимог ст.ст. 59, 64 ЦПК України не являються допустимими доказами, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволенні позову за недоведеністю.

Відповідачем заявлено суду клопотання про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено ст. 256 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 ЦК України.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як зазначено в ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто перебіг позовної давності визначається з моменту, коли у особи виникло право звернення до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як розяснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи позивачем не буде доведено наявність субєктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності,а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 185, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 261, 256, 267, 627, 1054, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_3