Справа № 305/730/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Куцина М.М.,

суддів Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.,

при секретарі Шимон М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 09 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивовано тим, що 29 липня 2014 року померла ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок № 14 по вул. Т. Бульби в с. Костилівка, Рахівського району Закарпатської області. Відповідно до заповіту від 16 січня 2013 року все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, померла ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1. Спадщину після смерті ОСОБА_2 він прийняв, подавши до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку заяву про прийняття спадщини. В складі спадщини є спірний спадковий будинок який зареєстрований у погосподарській книзі за померлою ОСОБА_2. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до нотаріальної контори, однак нотаріусом у видачі свідоцтва було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Спадкоємців, які би мали право прийняти спадщину за законом немає.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив у суді першої інстанції визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок № 14 по вул. Т. Бульби в с. Костилівка, Рахівського району Закарпатської області.

Рішенням Рахівського районного суду від 09 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції зроблено хибний висновок щодо змісту заповіту, складеного померлою ОСОБА_2, оскільки вона заповіла позивачеві все своє майно, в тому числі і спірний будинок. Питання щодо належності права власності на спірний будинок померлій ОСОБА_2 також вирішено судом без врахування дійсних обставин справи, з посиланням на те, що довідку виконавчого комітету Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 26 березня 2015 року № 601 не можна брати уваги як доказ належності спірного будинку спадкодавцеві ОСОБА_2.

Сторони в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 197 ЦПК).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про відсутність інших спадкоємців та не надано належних доказів належності спадкового майна спадковадцю ОСОБА_2.

Однак, погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки такі не відповідають дійсним обставинам справи, тобто суд не правильно застосував норми матеріального права, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено, що 29 липня 2014 року померла громадянка ОСОБА_2, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції вчинено відповідний актовий запис № 111.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_2 залишила заповіт від 16 січня 2013 року, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 6).

ОСОБА_1 своєчасно звернувся із питанням про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса ОСОБА_3 № 20 від 05 березня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: с. Костилівка, вул. Т.Бульби, 14, Рахівського району, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документі, чим і було викликано його звернення до суду із даним позовом.

Згідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За правилами ст. 15 ч.1 ЦК України, ст. З ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що на момент оформлення спадщини єдиним документом, що підтвердив належність спірного спадкового будинку спадкодавцеві ОСОБА_2 була довідка виконкому Костилівської сільської ради № 601 від 26 березня 2015 року, яку суд першої інстанції не взяв до уваги, як таку, що не відповідає записам у погосподарських книгах, а відтак не може слугувати доказом право власності на спірний будинок спадкодавця. Крім того, у суду першої інстанції викликав сумнів факт наявності інших спадкоємців.

Для перевірки зазначених фактів апеляційним судом Закарпатської області було витребувано від Костилівської сільської ради відомості щодо записів у погосподарських книгах та членах сімї спадкодавиці ОСОБА_2.

Як вбачається із довідки виконкому Костилівської сільської ради № 1488 від 25 листопада 2015 року та даних погосподарських книг, досліджених в судовому засіданні апеляційного суду, будинок померлої ОСОБА_2 був побудований в 1957 році., отже право власності на житловий будинок було набуте в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, тобто в період будівництва спадкодавицею ОСОБА_2 будинку підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію (Правовий висновок Верховного Суду України у справі про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування 24 грудня 2013 року).

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суду слід було керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Тобто, при розгляді справи в апеляційному порядку знайшли в повній мірі підтвердження посилання позивача про те, що померлій ОСОБА_2, належав на праві власності будинок, який він успадкував за заповіт, інші спадкоємці відсутні, а тому у нього є всі правові підстави для визнання права власності на зазначене нерухоме майно.

За таких обставин, установивши, що судом першої інстанції зроблено хибні висновки щодо відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог на підставі вищенаведеного обґрунтування з огляду на ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від 09 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення..

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за заповітом майна ОСОБА_2, яка померла 29 липня 2014 року, право власності на житловий будинок № 14 по вул. Т.Бульби в с. Костилівка, Рахівського району, Закарпатської області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді: