Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/5462/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Метабо Україна» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Метабо Україна» (далі - ТОВ «Метабо Україна») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 01.11.2011 року був прийняти на роботу на посаду менеджера із збуту ТОВ «Метабо Україна» відповідно до наказу № К-40 від 01.11.2011 року.

15.04.2015 року Позивач був звільнений з роботи у зв'язку із прогулом без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у відповідності до наказу № К-22 від 20.04.2015 року. Вказаний наказ наданий Позивачу для ознайомлення 20.04.2015 року При цьому, у трудову книжку внесено запис про його звільнення 15.04.2015 року в зв'язку з прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Як зазначено в спірному наказі, ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогули без поважних причин 14 квітня, 16 квітня та 17 квітня 2015 року.

При цьому, відповідно до пояснювальної записки Позивача, яка була надана на вимогу директора Відповідача 20 квітня 2015 року, у період з 16 по 17 квітня 2015 року, останній зазначив, що він виконував свої трудові обов'язки згідно Трудового договору.

По суті, Відповідач ототожнює поняття «робота» та «робоче місце».

Зокрема, Позивач прийнятий на роботу на посаду менеджера зі збуту та був відповідальний за збут товарів на території західного регіону України. Відповідно до його посадових обов'язків Позивач мав бути присутнім у західному регіоні України та організовувати й координувати збутову діяльність відповідно до замовлень і укладених договорів Відповідачем. Протягом 8-ми років, за які Позивач перебував у трудових відносинах із Відповідачем, його постійним місцем проживання було місто Львів. У Києво-Святошинському районі, за місцезнаходженням Відповідача, Позивач не мав житла та постійно не проживав.

Від Позивача не вимагалося кожен день з'являтися на робоче місце за місцезнаходженням Відповідача - Києво-Святошинський район. Окрім того, у Позивача навіть було відсутнє обладнане робоче місце у головному офісі. ОСОБА_1 з'являвся у головний офіс Відповідача лише декілька разів на квартал на загальні збори регіональних менеджерів.

14, 16, 17 квітня 2015 року Позивач дійсно виконував свої службові обов'язки, про що надано відповідні службові записки.

Крім того, як зазначено в позовній заяві, 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 увесь день перебував у головному офісі за місцезнаходженням Відповідача, проводивши зустріч з співвласником дилера ТОВ «Метабо Україна» ОСОБА_2 на тему можливостей розширення діяльності компанії на м. Київ.

Окрім того, вбачається явна невідповідність наказу № К-22 про його звільнення із 16 квітня 2015 року з відповідним записом у трудовій книжці про звільнення 15 квітня 2015 року.

Тобто, фактично запис у трудовій книжці передував виданню наказу про його звільнення.

Більш того, відповідачем не виконано вимоги трудового законодавства, оскільки відповідно до статі 47 КЗпП України, роботодавець у день звільнення зобов'язаний провести розрахунок з працівником та видати йому трудову книжку.

Разом з тим, розрахунок з Позивачем та видача йому трудової книжки було здійснено 20 квітня 2015 року.

Також у позовній заяві було зазначено, що Відповідач необґрунтовано застосував до ОСОБА_1 стягнення у вигляді звільнення, оскільки до Позивача протягом 8-ми років роботи не застосовувались жодні заходи дисциплінарного стягнення, Позивач регулярно отримував премії за високу якість роботи та рівень продажів, останній неодноразово визнавався кращим регіональним менеджером компанії.

Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № К-22 від 20 квітня 2015 року за підписом директора ТОВ «Метабо Україна» про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера зі збуту із 16 квітня 2015 року; визнати недійсним та скасувати запис у трудовій книжці ОСОБА_1 за № 10 про його звільнення 15 квітня 2015 року у зв'язку із прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити на посаді менеджера зі збуту у ТОВ «Метабо Україна» ОСОБА_1 з дня звільнення; зобов'язати ТОВ «Метабо Україна» виплатити ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку; стягнути з ТОВ «Метабо Україна» розмір понесених витрат на правову допомогу адвоката.

15.06.2015 року представник Відповідача подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначив, що ОСОБА_1 01.11.2011 року був прийнятий до Відповідача на роботу на посаду менеджера із збуту, відповідно до наказу Відповідача про прийняття на роботу від 01.11.2011 року № К-40.

Вищезазначеним наказом також встановлена тривалість робочого дня Позивача, а саме: з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., з 13 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв. - обідня перерва; тривалість робочого дня при роботі із неповним робочим часом - з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.

Проте, в порушення встановленої тривалості робочого дня, Позивач 14 квітня 2015 року був відсутній у робочий час на роботі в період з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., про що 15.04.2015 року було складено відповідний акт, з яким Позивач ознайомитись відмовився, що підтверджується актом, складеним 15.04.2015 року.

Відповідно до письмових пояснень Позивача від 14.04.2015 року в період з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. він виконував свої службові обов'язки, а саме спілкувався та проводив зустріч з співвласником дилера Відповідача ОСОБА_2 на тему можливостей розширення діяльності компанії ПП «БП-Електромеханік» на м. Київ. Будь-яких інших документів чи пояснень щодо причин відсутності на роботі в період з 16.04.2015 року по 17.04.2015 року Позивачем надано не було.

Частиною 1 п.2.2. трудового договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем 01.11.2011 року встановлено, що Позивач є відповідальним за збут товарів, саме на території Західного регіону України, а не на території м. Києва.

Пунктом 1.3. вищезазначеного трудового договору встановлено, що Позивач підпорядковується безпосередньо Директорові або службовій особі, що виконує його обов'язки.

14.04.2015 року директором або іншою уповноваженою особою Відповідача не надавалось Позивачу розпоряджень щодо проведення зустрічі з співвласником дилера Відповідача ОСОБА_2 на тему можливостей розширення діяльності компанії ПП «БП-Електромеханік» НА М. Київ, але було розпорядження директора Відповідача щодо прибуття Позивача в офіс Відповідача, яке не було виконано. Крім того, директором Відповідача не видавався наказ про відрядження Позивача для проведення останнім зустрічі з співвласником дилера Відповідача ОСОБА_2 на тему можливостей розширення діяльності компанії ПП «БП-Електромеханік».

Відтак, Позивач самовільно, без відповідного дозволу не з'явився на роботу, і був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

На вимогу директора щодо обґрунтування поважності причин відсутності Позивача на роботі в період з 16.04.2015 року по 17.04.2015 року останнім було надано письмове пояснення про те, що 16-17 квітня 2015 року він виконував свої трудові обов'язки згідно трудового договору. Будь-які інші документи чи пояснення щодо причин відсутності на роботі в період з 16.04.2015 року по 17.04.2015 року Позивачем надано не було. Факт відсутності Позивача на роботі в період з 16.04.2015 року по 17.04.2015 року підтверджується відповідним актом, складеним 20.04.2015 року, з яким Позивач ознайомитись відмовився, що підтверджується відповідним актом складеним в присутності співробітників Відповідача 20.04.2015 року.

Директором Відповідача не надавалось будь-яких завдань та/або розпоряджень Позивачу, а також наказу про відрядження Позивача для виконанням ним трудових обов'язків на зазначений термін.

З урахуванням того, що останнім днем роботи Позивача було 15 квітня 2015 року та враховуючи ту обставину, що факт відсутності Позивача на роботі без поважних причин в період з 16.04.2015 року по 17.04.2015 року було встановлено 20.04.2015 року, того ж дня Відповідачем було видано наказ про звільнення Позивача від 20.04.2015 року за № К-22, відповідно до якого Позивача було звільнено з посади менеджера із збуту 15 квітня 2015 року у зв'язку з прогулом, згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. Копію вказаного наказу про звільнення Позивач отримати відмовився, що підтверджується відповідним актом, складеним 20.04.2015 року.

Представник Відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з наступних підстав.

У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 01.11.2011 року був прийнятий до Відповідача на роботу на посаду менеджера із збуту, відповідно до наказу Відповіда ча про прийняття на роботу від 01.11.2011 року № К-40.

Вищезазначеним наказом також встановлена тривалість робочого дня Позивача, а саме: з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., з 13 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв. - обідня перерва; тривалість робочого дня при роботі із неповним робочим часом - з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.

Відповідно до п. 2.2. та п. 4.1. трудового договору з менеджером збуту від 01.11.2011 року, укладеного між ТОВ «Метабо Україна» та ОСОБА_1, останній зобов'язаний сумлінно та професійно виконувати трудові обов'язки, передбачені цим Договором, а робочий час осіннього є нормованим і становить 8 годин на день пр. 5-ти денному робочому тижні (без врахування тривалості обідньої перерви).

Проте, в порушення встановленої тривалості робочого дня, Позивач 14 квітня 2015 року був відсутній у робочий час на роботі в період з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., про що 15.04.2015 року було складено відповідний акт, за підписами менеджера з питань комерційної діяльності та управління ОСОБА_3, менеджера з сервісу ОСОБА_4, менеджера за адміністративної діяльності ОСОБА_5, з яким Позивач ознайомитись відмовився, що підтверджується актом, складеним 15.04.2015 року.

Відповідно до письмових пояснень Позивача від 14.04.2015 року в період з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. він виконував свої службові обов'язки, а саме спілкувався та проводив зустріч з співвласником дилера Відповідача ОСОБА_2 на тему можливостей розширення діяльності компанії ПП «БП-Електромеханік» на м. Київ. Повідомити керівництво про цю зустріч і відповідно про свою відсутність в офісі ТОВ «Метабо Україна» він не змін, оскільки його робочий телефон і корпоративна робоча пошта були відключені.

Відповідно до акта від 20.04.2015 року, підписаного директором ТОВ «Метабо Україна» ОСОБА_6, менеджером з сервісу ОСОБА_4, водієм ОСОБА_7, менеджером з адміністративної діяльності ОСОБА_5, 16 квітня 2015 року та 17 квітня 2015 року менеджер зі збуту ТОВ «Метабо Україна» ОСОБА_1 був відсутність у робочий час у офісі ТОВ «Метабо Україна», листок непрацездатності ОСОБА_1 не надав. З вищезазначеним актом Позивач ознайомитись відмовився, що підтверджується відповідним актом складеним в присутності співробітників Відповідача 20.04.2015 року.

За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право можуть мати особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Виходячи із фактичних обставин, встановлених під час розгляду справи, суд знаходить, що відсутність Позивача на роботі в період із 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин 14.04.2015 року, 16.04.2015 року та 17.04.2015 року є прогулом, оскільки представник Позивача не надав суду жодного доказу поважності причин, через які Позивач не з'явився на роботі. При цьому суд критично оцінює позицію представника Позивача в частині щодо того, що у даному випадку поважною причиною відсутності Позивача є проведення зустрічі з співвласником дилера Відповідача ОСОБА_2 на тему можливостей розширення діяльності компанії ПП «БП-Електромеханік» на м. Київ та виконання своїх службових обов'язків 16.04.2015 року та 17.04.2015 року, оскільки директором Відповідача не видався жоден наказ про відрядження Позивача для проведення останнім зустрічі на тему можливостей розширення діяльності компанії. Також не зрозуміло, які саме службові обов'язки виконувались Позивачем 16.04.2015 року та 17.04.2015 року, враховуючи лист ОСОБА_1, що останній з 16.04.2015 року буде знаходитись на лікарняному та враховуючи відсутність у останнього листка непрацездатності.

Будь-яких інших документів чи пояснень щодо причин відсутності на роботі в вищезазначений період Позивачем надано не було.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Щодо вибору виду застосованого відносно Позивача стягнення, то закон надає роботодавцю право обирати його вид, враховуючи одночасно декілька факторів: ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну порушенням шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що Відповідачем при накладенні стягнення об'єктивно була врахована тяжкість проступку та інші обставини, за яких вчинено проступок, зокрема, невиконання Позивачем своїх трудових обов'язків протягом декількох днів.

Відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, запис про звільнення у трудовій книжці працівника проводиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причини звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

З урахуванням того, що останнім днем роботи Позивача було 15 квітня 2015 року та враховуючи ту обставину, що факт відсутності Позивача на роботі без поважних причин в період з 16.04.2015 року по 17.04.2015 року було встановлено 20.04.2015 року, того ж дня Відповідачем було видано наказ про звільнення Позивача від 20.04.2015 року за № К-22, відповідно до якого Позивача було звільнено з посади менеджера із збуту 15 квітня 2015 року у зв'язку з прогулом, згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. Копію вказаного наказу про звільнення Позивач отримати відмовився, що підтверджується відповідним актом, складеним 20.04.2015 року.

З огляду на викладене, оскільки Відповідач звільнив Позивача у відповідності із чинним законодавством, то не підлягає задоволенню вимога про визнання незаконним та скасування наказу № К-22 від 20 квітня 2015 року за підписом директора ТОВ «Метабо Україна» про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера зі збуту як основна та інші позовні вимоги, як похідні від неї.

На підставі ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 40, 148 Кодексу законів про працю України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метабо Україна» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Дубас Т.В.