АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 668/2148/15-ц
Номер провадження:22-ц/791/1987/15
Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Колісниченка А.Г.,
суддів:Вербицької Л.І.,
Радченка С.В.,
при секретарі:Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 100000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ВАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_6 14616,00 грн. в рахунок страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_7 Стягнуто з ВАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_6 85384,00 грн. в рахунок страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_7 В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто пропорційно до задоволених позовних вимог з ВАТ НАСК «Оранта» в дохід держави 1000,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що окрім особистих переживань, як на підставу позовних вимог ОСОБА_6 посилалась на те, що після смерті доньки в неї на утриманні залишився онук - ОСОБА_8, який є сиротою, обмежено працездатним через операцію на тазовій кістці, який не може повністю самостійно себе утримувати та працевлаштувались. Однак, в судовому засіданні ОСОБА_6 не надала жодного доказу на підтвердження зазначених доводів. Натомість, отримана ОСОБА_8 травма тазової кістки не має жодного відношення до ДТП, що відбулося 20.09.2014 року за участю ОСОБА_5 Травму ОСОБА_8 отримав 14.08.2013 року в іншому ДТП. Крім того, позивачка намагалась приховати від суду тяжкі невиліковні хвороби померлої ОСОБА_7, які фактично і стали причиною смерті останньої після ДТП. На підставі чого, просив рішення суду в частині стягнутої з ОСОБА_5 суми відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши її до 20000,00 грн. В іншій частині судове рішення залишити без змін.

У письмових запереченнях на апеляцію ОСОБА_6 посилаючись на необґрунтованість доводів ОСОБА_5, просила про відхилення скарги та залишення рішення суду без змін.

Представниця ОСОБА_5 - ОСОБА_9, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_6, у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

ОСОБА_5 та представник ПАТ НАСК «Оранта» до суду не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справ вбачається, що вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 22.12.2014 року, ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який полягав у тому, що 20.09.2014 року близько 09:50 годин в м. Херсоні, ОСОБА_5, керуючи автомобілем ГАЗ -33021, р/н НОМЕР_1, рухаючись по вул. Миколаївське шосе, зі сторони вул. Нестерова в напрямку с. Чорнобаївка, на перехресті з вул. Ракетна, при здійсненні маневру лівого повороту для заїзду до бази «Оболонь», проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п.п.2.3 б), 16.13 ПДР України, не переконався, що виконуваний ним маневр буде безпечний і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу мопеду «MUSSTANG MT - 19-2», під керуванням водія ОСОБА_8, який рухався у зустрічному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з останнім. Внаслідок ДТП, пасажиру мопеду - ОСОБА_7 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя (а.с.4).

Вину у скоєному злочині ОСОБА_5 визнав в повному обсязі.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Застосовано ст. 75 КК України та звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Даний вирок не оскаржувався та набрав законної сили 22.01.2015 року.

У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вироком суду, який набрав законної сили, відповідача визнано винним у скоєнні злочину.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 16.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 466, ОСОБА_7 померла 14.10.2014 року у віці 49 років (а.с.5).

З довідки № 1349 про причину смерті, виданої Бюро судово-медичної експертизи 16.10.2014 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_7 став відкритий перелом лівої стегнової кістки (а.с.6).

Згідно висновку експерта № 1226 Херсонського обласного бюро СМЕ від 15.10.2014 року вбачається, що була проведена судово - медична експертиза трупу ОСОБА_7, 1965 р.н., за якою встановлено, що смерть останньої настала внаслідок інтоксикації, яка розвилась внаслідок двосторонньої гнійної бронхопневмонії, що підтверджується даними експертизи трупу та результатами судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів; пневмонія розвилась на фоні тяжкої травми лівої нижньої кінцівки, що призвело до недвижимого стану хворої, тяжкого загального стану на протязі всього перебування на стаціонарі, тяжкого інфекційного захворювання - ВІЛ в 4 стадії; між заподіяними тілесними ушкодженнями ОСОБА_7 та настанням її смерті мається причино-наслідковий зв'язок (а.с.32-34).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є матір'ю померлої ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 03.06.1965 року Василівською сільрадою Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис № 63. ОСОБА_10 змінила прізвища на «ОСОБА_10» в зв'язку із укладенням у 1990 році шлюбу, що також підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.10).

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначила, що померла була її донькою, позивачка знаходилась на утриманні померлої ОСОБА_7, крім того на утриманні позивачки залишився ОСОБА_8, син померлої та онук позивачки, що спричиняє також страждань ОСОБА_6 у вигляді спостерігання як мучиться та переживає останній після смерті своєї матері.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неправомірними діями відповідача позивачці завдано моральну шкоду, оскільки її донька була основним годувальником сім'ї, оскільки була працевлаштована. Також, колегія суддів погоджується із розміром моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції врахував характер та обсяг страждань позивачки,незворотність понесеної нею втрати, а також виходив із засад виваженості, розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка намагалась приховати від суду тяжкі невиліковні хвороби померлої ОСОБА_7, які фактично і стали причиною смерті останньої після ДТП, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи міститься висновок експерта № 1226 Херсонського обласного бюро СМЕ від 15.10.2014 року, в якій зазначено. Що між заподіяними тілесними ушкодженнями ОСОБА_7 внаслідок ДТП та настанням її смерті мається причинно- наслідковий зв'язок.

Інші доводи апеляції колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: