АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3822/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1153/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 24 (I) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Булах К.А.

за участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за опалення і гаряче водопостачання, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за опалення і гаряче водопостачання. В процесі судового розгляду позовні вимоги уточнили та просили стягнути з відповідача суму боргу по оплаті за постачання теплової енергії за період з 01.10.2008 року по 01.10.2014 року в розмірі 2172,55 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн. В обґрунтування позову зазначили, що щомісяця відповідачу відповідно до тарифів на теплову енергію і гаряче водопостачання поставляється за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Симонова, 2/101 теплова енергія та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. Однак, відповідач в повному обсязі за отримані послуги не сплачував, у звязку з чим вони звертались до суду з заявою про видачу судового наказу за період з 01.10.2008 року по 01.12.2010 року на суму 1694,20 грн., який за заявою боржника ОСОБА_2 був скасований. Однак, відповідачем на теперішній час заборгованість не сплачена, у звязку з чим просять позов задовольнити.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до КПТМ «Криворіжтепломережа» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що видача судового наказу 25.02.2011 року, який було скасовано 14.04.2011 року не є підставою для переривання строку позовної давності, а періодичні платежі, які він здійснював, не можуть свідчити про визнання ним боргу, що також не перериває перебіг строку позовної давності. Також зазначив, що договір між ним та підприємством відсутній. Оскільки ним були витрачені кошти по сплаті судового збору за розгляд справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій, просить стягнути з КПТМ «Криворіжтепломережа» 313,32 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн., оскільки він витрачав свій час на юридичні консультації, вивчення нормативних актів, а тому був змушений змінити свій спосіб життя.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу суду від 16 квітня 2015 року позовні вимоги позов КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за опалення і гаряче водопостачання задоволений повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті за постачання теплової енергії за період з 01.10.2008 року по 01.20.2014 року у розмірі 2172,55 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 до КПТМ «Криворіжтепломережа» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» відмовити у повному обсязі. Також просить застосувати строк позовної давності до уточненого позову, задовольнити його зустрічний позов у повному обсязі та стягнути з КПТМ «Криворіжтепломережа» судовий збір за подачу апеляційної скарги. Вважає, що суд не врахував те, що він хотів відмовитись від послуг позивача з опалення та гарячого водопостачання, але КПТМ «Криворіжтепломережа» відмовило йому здійснити відключення, а тому він вимушений користуватись послугами за відсутністю договору між ним та підприємством у звязку з чим вважає, що не несе жодних зобовязань. Також вважає, що посилання суду на те, що строк позовної давності КПТМ «Криворіжтепломережа» не пропущено, є безпідставними, оскільки звернення до суду з судовим наказом, на його думку, не перериває перебіг позовної давності, а самостійне зарахуванням ним сум в рахунок погашення заборгованості, не має правового значення, оскільки не підтверджує визнанням ним боргу.

Відмовляючи йому у задоволенні позову, суд не врахував, що він у звязку з розглядом справи в судах різних інстанцій, повинен був сплачувати судовий збір за направлення апеляційних та касаційних скарг, сплачувати комісії банку, що в загальній сумі становить 313,32 грн. Крім того, йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 5000 грн. та яка виразилася в тому, що протягом року і 10 місяців з вини відповідача йому доводилося втрачати свій вільний час, виступати в судах, чим був порушений уклад його життя, погіршився стан здоровя та він не міг вільно розпоряджатися часом для задоволення своїх особистих потреб.

В запереченнях на апеляційну скаргу, КПТМ «Криворіжтепломережа» просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

На підставі ч. 2 ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки з місця реєстрації, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з 09.09.1991 року, проживає та є власником квартир № 101 у будинку № 2 по вул. Симонова в м. Кривому Розі (а.с. 3, 138) і є споживачем послуг з постачання теплової енергії для потреби опалення та гарячого водопостачання, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа».

Як вбачається з розрахунку заборгованості по особовому рахунку, відповідач оплату за теплову енергію здійснював не в повному обсязі, у звязку із чим в період з 01 жовтня 2008 року по 01 жовтня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 2172,55 грн. (а.с. 139).

Оплата за опалення позивачем нараховується за тарифами, встановленими рішеннями Криворізької міської ради від 17.01.2008 року № 53, від 13.08.2008 року № 584, Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України за № 1844 від 14.12.2010 року.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2011 року скасовано судовий наказ від 25 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за теплову енергію в сумі 1694,20 грн. за період 01 жовтня 2008 року по 01 грудня 2010 рік (а.с. 5).

Задовольняючи позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а також з того, що відповідач зобовязаний здійснювати оплату за надані КПТМ «Криворіжтепломережа» послуги по опаленню та гарячому водопостачанню, а тому стягнув заборгованість у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суд першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг».

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в частині відсутності між сторонами договірних відносин у звязку із ненаданням позивачем укладеного між сторонами договору такими, що не заслуговують на увагу. Відсутність письмово укладеного договору з вини споживачів не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що між сторонами виникли правовідносини фактичного користування житлово-комунальними послугами, які надавались позивачем КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідачеві ОСОБА_2, який зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 й регулюються ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме посилання відповідача про його намір відмовитись від послуг опалення та гарячого водопостачання у 2013 році, були чинними постанова Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» і наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» ( надалі Наказ).

Пунктом 25 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 року передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до Наказу № 4 від 22.11.2005 року, для вирішення питання відключення житлового будинку(будинків) від мереж централізованого опалення його власник(власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, Комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку.

Отже, виходячи з положення вищезазначених норм Закону, вбачається, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком процедури.

На підставі викладеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що він мав намір відмовитись від послуг позивача, однак КПТМ «Криворіжтепломережа» заборонив йому здійснювати відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання, у звязку з чим він фактично змушений користуватись послугами позивача і це не може свідчити про існування фактичних договірних відносин, як безпідставні.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Тому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність підстав для застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності за звернення до суду, з огляду на те, що вперше із вимогою про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулось до суду в лютому 2011 року, а саме з заявою про видачу судового наказу, тому строк позовної давності не пропущено.

На думку колегії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк позовної давності переривався подією зверненням КПТМ «Криворіжтепломережа» з заявою про видачу судового наказу у лютому 2011 року, просять стягнути заборгованість, яка утворилась з жовтня 2008 року, а тому строки позовної давності не пропущено.

На підставі викладеного колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про стягнення заборгованості поза строком позовної давності, оскільки вони не обґрунтовані та протирічять матеріалам справи.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ним не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, а кошти в розмірі 313,32 грн., які він визначив, як матеріальні збитки, є судовими витратами, розподіл яких передбачений ст. 88 ЦПК України.

Колегія суддів також погоджується з вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Статями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог п. 4 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року, позивач в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинен зазначити, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 в порушення зазначених вимог Закону, не надано суду жодних достовірних доказів на підтвердження моральної шкоди, причинного звязку між діями відповідача та вказаною шкодою, а також підтвердження її розміру, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Колегія вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив в своєму рішенні, що сума в розмірі 313,32 грн., яку просить стягнути ОСОБА_2, є не матеріальними збитками, а судовими витратами, оскільки, як зазначив позивач, вона складається з судового збору, комісій банку, витрат на відправлення скарг та відповідей.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, на думку колегії, оскільки суд першої інстанції відмовив ОСОБА_2 в задоволенні його зустрічного позову дійшов вірного висновку про відмову в частині стягнення судових витрат.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргу ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, то також не підлягає задоволенню його клопотання щодо стягнення з КПТМ «Криворіжтепломережа» судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: