Справа №295/9538/15-ц
У х в а л а

15.07.2015 року.

Суддя Богунського районного суду м.Житомира Кузнєцов Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності на будинок та договору дарування будинку недійсним, про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

24.06.2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом про визнання свідоцтва про право власності на будинок та договору дарування будинку недійсним, про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя.В обґрунтування позову зазначає, що з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого побудували двоповерховий будинок в м.Житомирі по пров.. Цюрупи, 2-Б. В травні 2015 року дізналася, що колишній чоловік подарував спільний будинок своєму рідному сину ОСОБА_3, тому з метою запобігання відчуження вказаного майна просить накласти арешт на будинок №2-Б по пров. Цюрупи в м.Житомирі та заборонити відповідачам до вирішення справи по суті чинити позивачу перешкоди у користуванні частиною спірного будинку.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви, врахувавши зміст позовних вимог та предмет позову, суддя вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірний будинок зможе утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі, в іншій частині заяви суд відмовляє, так як право користування будинком є оспорюваним.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з нормами п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151, 152, 153, 293, 294 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на будинок №2-Б, який знаходиться за адресою: м.Житомир, провулок Цюрупи, який належить ОСОБА_3.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Копію ухвали направити до Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області для виконання, іншим особам до відома.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4