Справа № 463/3952/14 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/4179/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Приколоти Т.І.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус на користь ОСОБА_5 суму страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля марки Volkswagen Transporter T4, реєстраційний номер НОМЕР_1 автомобілем марки ДАФ-2105 під керуванням ОСОБА_6, цивільна відповідальність якого була застрахована на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу від 18.12.2012 року №АЕ/1318968, в розмірі 18 601 грн. 88 коп. Стягнуто з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_5, штрафні санкції - три проценти річних від простроченої суми з 29.03.2013 року по 29.04.2015 року в розмірі 1 164 грн. 33 коп. та пені в розмірі 7 179 грн. 23 коп., а всього в розмірі 8 343 (вісім тисяч триста сорок три) грн. 56 коп. Стягнуто з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_5 понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 626 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2 461 грн. 60 коп. та витрати, повязані з проведенням експертизи в розмірі 1 107 грн. 00 коп., а всього в розмірі 4 194 (чотири тисячі сто дев'яносто чотири) грн. 60 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення не в повному обсязі є законним та лише частково обґрунтованим, таким, що не в повному обсязі відповідає встановленим судом фактам на підставі наданих стороною позивача доказів та нормам матеріального права. Не погоджується із висновком районного суду, що стягнення пені обмежується 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, оскільки враховуючи вимоги ч.1 ст. 261 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року змінити: позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_5 суму боргу страхове відшкодування в розмірі 45 830 грн. 86 коп., пеню в розмірі 10 765,62 грн., та 3% відсотків річних в розмірі 1 468 грн. 13 коп. та вартість проведення автотоварознавчої експертизи - 1107 грн., (всього 59 171 грн. 61 коп.), а також стягнути судовий збір в розмірі 626 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 27.12.2012 року о 13.05 год. в с. Розвадів, на 586+700м автодороги Київ-Чоп, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки ДАФ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 та Volkswagen Transporter T4, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу перебував у власності ОСОБА_7 (а.с.8).

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.11.2013 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, зокрема у тому що внаслідок його винних дій відбулася зазначена дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою

Матеріалами справи встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ДАФ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_6, була застрахована у ТзОВ «Фаворит-М», правонаступником всіх прав і обовязків якого є СТДВ «Глобус» на підставі поліса від 18.12.2012 року серії АЕ №1318968 яким встановлено ліміт відповідальності на одну потерпілу особу в розмірі 50 тис. грн. та розмір франшизи в сумі 510 грн. (а.с.128)

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 08.08.2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки Volkswagen Transporter T4, реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження задньої правої частини автомобіля. (а.с.36).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 31.03.2015 року №4864 вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Volkswagen Transporter T4, реєстраційний номер НОМЕР_1, виходячи з даних про особливості його стану наявних в матеріалах справи в цінах на дату ДТП 27.12.2012 року, становить 23 889,85 грн. При цьому висновком встановлено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля станом на час закінчення експертизи 31.03.2015 року становить 46340,86 грн. (а.с.90-102).

При здійсненні підрахунку відповідної суми завданого позивачу матеріального збитку, оцінювач правомірно керувався вимогами ОСОБА_6 товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

ОСОБА_5, не будучи власником транспортного засобу, наділений правом вимоги про відшкодування заподіяної шкоди цьому майну, оскільки керував транспортним засобом на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). А відтак, з врахуванням роз'яснень в п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 на нього поширюються положення статей 386, 395, 396 ЦК України щодо захисту права власності в частині права вимоги відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відповідно до заяви від 27.12.2012 року ОСОБА_5, у відповідності до вимог та в порядку передбаченому ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до страховика про виплату страхового відшкодування внаслідок заподіяння шкоди його автомобілю автомобілем під керуванням ОСОБА_6 (а.с.127)

Cудом встановлено, що на даний час позивачем а саме в лютому 2013 році відремонтовано у пошкоджений транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen Transporter T4, реєстраційний номер НОМЕР_1, із залученням ФОП ОСОБА_8, однак оплату за проведені ремонтні роботи ФОП ОСОБА_8 не здійснено, у звязку із укладенням договору про переуступку права вимоги від 30.12.2013 року від ФОП ОСОБА_8 до ФОП ОСОБА_9 ФОП ОСОБА_9 надіслано ОСОБА_5 претензію про сплату суми боргу за виконані ремонтні роботи автомобіля марки Volkswagen Transporter T4, реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с. 113,115)

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до статті 22 даного закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Пунктом 1 ст.33 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), та у випадку прийняття позитивного рішення, у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону, виплатити таке не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

У відповідності до положень ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Крім цього, відповідно до ч.2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 36.5 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що стягненню підлягає розмір страхового відшкодування в сумі 18 601 грн. 88 коп. шляхом стягнення страхового відшкодування виходячи з розміру заподіяної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу на момент скоєння ДТП з відрахуванням із цієї суми франшизи в розмірі 510 грн., а також 20% податку на додану вартість.

З таким висновком погоджується судова колегія оскільки такий відповідає вимогам закону і обставинам справи. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивача ствердив, що його довірителем на час проведення експертизи ремонт автомобіля проведений., однак докази сплати за ремонт відсутні оскільки оплата не проведена.

Окрім того, районний суд стягуючи штрафні санкції з відповідача, виходив з того, що період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік в силу вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, а тому стягнув пеню в розмірі 7 179 грн. 23 коп.

Також районний суд виходячи з розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу стягнув з відповідача на користь три проценти річних від простроченої суми з 29.03.2013 року по 29.04.2015 року в розмірі 1 164 грн. 33 коп.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було дано належну та вичерпну оцінку доводам позовної заяви, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки цим доводам, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не можуть прийматися до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки такий є обґрунтованим та відповідає матеріалам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року колегія суддів не вбачає.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних у справі доказів, в їх сукупності, та вимогах чинного законодавства. Водночас, слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження та правового аналізу судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_10