Справа № 152/381/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 липня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

12.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 13.03.2008 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_1 просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, утримання сімї, ведення господарства, виховання дітей. Однією сімєю вона та відповідач не проживають з січня 2015 року, спільного господарства не ведуть Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, шлюб існує лише формально.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розлученні наполягає, за час, наданий судом для примирення, з відповідачем не помирилася (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 27.07.2015 року та 31.07.2015 року не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.36, 41), про причини неявки в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило, у звязку із чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. В судовому засіданні 17.04.2015 року відповідач позов не визнав, заперечував щодо розірвання шлюбу, зсилаючись на те, що він бажає зберегти сімю, а рішення дружини про розірвання шлюбу вважає передчасним та необдуманим. Суду пояснив, що між ним та позивачкою виникають сварки та суперечки, але, на його думку, немає підстав для розірвання шлюбу.

В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.03.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 053335 (а.с.4).

Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5-7).

Позивачка наполягає на розлученні, миритися з відповідачем не бажає, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали сварки та непорозуміння між подружжям, які суперечать інтересам позивачки та неповнолітніх дітей сторін. Однією сімєю сторони не проживають з січня 2015 року.

При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме: що у їх сімї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу різниці в характерах, в поглядах на спільне сімейне життя, ведення господарства та забезпечення сімї, що призвело до того, що між сторонами виникали часті конфлікти, які негативно впливають на інтереси позивачки, суперечать інтересам неповнолітніх дітей. Відносини, які склалися між подружжям, а саме конфлікти та непорозуміння між ними, негативно впливають на моральний стан позивачки і шкодять її здоровю.

ОСОБА_2, за клопотанням якого судом надався сторонам строк на примирення, не навів доказів того, що рішення ОСОБА_1 про розірвання шлюбу безпідставне та передчасне, оскільки за час, наданий судом для примирення, сторони не помирилися, позивачка і надалі наполягає на розлученні, тобто має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу.

Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки і неповнолітніх дітей сторін, так як сварки та непорозуміння між подружжям негативно впливають на їх здоровя, виховання.

Крім того, суд, при вивченні і оцінці мотивів розлучення та фактичних взаємин подружжя, не вбачає підстав для повторного вжиття заходів до примирення подружжя. Тому, у суду склалася переконаність, що є достатні підстави для розірвання шлюбу.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні і має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а вжиті судом заходи до примирення, передбачені ст. 111 СК України, позитивного результату примирення не дали, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає ствердження відповідача, за клопотанням якого судом 17.04.2015 року надався сторонам строк на примирення, про те, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є передчасним і що можливо зберегти сімю, такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 не навів доказів на підтвердження вказаних обставин, так як за час, наданий судом для примирення, сторони не помирилися.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області 13.03.2008 року, актовий запис за №19.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя