справа № 619/1317/15-ц
провадження 2/619/844/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 р. Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Калмикової Л.К.

при секретарі - Кривошей А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дергачі цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування заборгованості в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування заборгованості в порядку регресу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15.10.2011 року між ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № А А/5973 760.

15.11.2011 року на 33 км а/ш Харків - Щербаківка сталася ДТП за участю автомобіля «ВАЗ», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля «Subaru» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Згідно постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 19.12.2011р. вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1

23.02.2012 р. до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся ОСОБА_3

У зв'язку з названою подією згідно Звіту № 62 від 07.02.2012 року, наданого ФОП ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Subaru» д/н НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП, склала 63160,58 грн., що прирівнюється до ринкової вартості автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Зобов'язуючої пропозиції вартість придатних залишків автомобіля «Subaru», д/н НОМЕР_2 становить 12 300,00 грн. Відповідно до п. 30.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до умов договору страхування ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» відшкодувало ОСОБА_2 витрати на ремонт автомобіля в сумі 36627,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Розрахунок був здійснений наступним чином: 50000,00 - 12300,00 - 1000,00 = 36627,30 грн., де

50000,00 грн. - розмір ліміту відповідальності, передбачений Полісом № АА/5973760,

12300,00 грн. - вартість придатних залишків автомобіля,

1000,00 грн. -.розмір франшизи, передбаченої Полісом № АА/5973760

У відповідності з п.п. ґ) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» для досудового врегулювання спору направила відповідачу на адресу, вказану у постанові Дергачівського районного суду Харківської області, претензію № 270612-818/К від 27.06.2012 р. з вимогою сплатити страхове відшкодування в порядку регресу. На день подачі позовної заяви страхове відшкодування не було відшкодовано.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (, р/р № 9688 в АТ "ОТР Банк", МФО 300528) борг у сумі 36 627.30 гривень, судові витрати.

В судове засідання представник позивача ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» не з"явився. Згідно заяви позов підтримує повністю. Просить справу розглядати за його відсутності, що суд вважає за можливе.

Відповідач в судове засідання не з»явився. Згідно заяви позов не визнає, прохає розглядати справу у його відсутність, що суд вважає за можливе.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.11.2011 року на 33 км а/ш Харків - Щербаківка сталася ДТП за участю автомобіля «ВАЗ», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Subaru» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Відповідно до постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 19.12.2011 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340.00 грн.

23.02.2012 р. до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся ОСОБА_3

Згідно Звіту № 62 від 07.02.2012 року, наданого ФОП ОСОБА_4, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Subaru» д/н НОМЕР_2, в результаті його пошкодження в ДТП склала 63160,58 грн., що прирівнюється до ринкової вартості автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Зобов'язуючої пропозиції вартість придатних залишків автомобіля «Subaru», д/н НОМЕР_2 становить 12 300,00 грн.

Відповідно до п. 30.2 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до умов договору страхування ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» відшкодувало ОСОБА_2 витрати на ремонт автомобіля в сумі 36627,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Розрахунок був здійснений наступним чином: 50000,00 - 12300,00 - 1000,00 = 36627,30 грн., де

50000,00 грн. - розмір ліміту відповідальності, передбачений Полісом № АА/5973760,

12300,00 грн. - вартість придатних залишків автомобіля,

1000,00 грн. -.розмір франшизи, передбаченої Полісом № АА/5973760

Разом з тим, суд відмічає наступне.

Актом цивільного законодавства, що регулює правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - полісу № АА/5973760 від 14.10.2011 року є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Вказаний Закон містить виключний перелік підстав, за якими у страховика після виплати страхового відшкодування виникає право подати регресний позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Згідно підпункту 38.1.1. «ґ» ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування, страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Зазначена стаття передбачає наявність права у страховика на пред'явлення регресного позову, внаслідок порушення особою обов'язку, визначеного у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону.

Вказані норми не містять підстав для задоволення вимог страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно договору обов'язкового страхування та не передбачає права страховика подати регресний позов до особи, яка не повідомила страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди, а лише зобов'язує осіб, причетних до неї, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Сам факт неповідомлення страховика про ДТП за відсутності зазначених умов не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Поскільки підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону не містить посилання на строки та умови повідомлення водієм страховика про страховий випадок, а містить лише його обов'язок вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди, то підстави для задоволення позову відсутні, з урахуванням зокрема, ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 212-213 ЦПК України.

Відповідач, як слідує з письмових пояснень, повідомив страховика про настання страхового випадку, скориставшись гарячою лінією страховика.

Відповідно до п.2.1.4 «Ліцензійних умов провадження обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний забезпечити прийняття, облік та зберігання повідомлень учасників дорожньо-транспортних пригод (далі - ДТП) у цілодобовому режимі за номером безкоштовної багатоканальної телефонної лінії страховика про їх учасників та обставини з метою фіксації повідомлення і надання учасникам ДТП первинної інформації про порядок урегулювання збитків та для прийняття страховиком необхідних дій. Телефонне повідомлення фіксується страховиком в електронному вигляді та є підтвердженням повідомлення про страховий випадок і підлягає довгостроковому зберіганню.

Суд вважає, що відсутні достатні підстави для твердження про те, що відповідачем не було повідомлено у 3-денний строк про настання страхового випадку.

Огляд автомобіля «Subaru» д/н НОМЕР_2 проведено 23.01.2012 року, тобто через 2 місяці та 9 днів після ДТП.

Звіт № 62 «Про визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу» від 07.02.2012, складений ФОП ОСОБА_4, не може бути використаний у якості доказу підтвердження розміру шкоди, яка заподіяна автомобілю «Subaru» д/н НОМЕР_2, оскільки огляд дефектів транспортного засобу не було проведено після ДТП, що виключає достовірність отримання ушкодження автомобілем саме під час ДТП.

Дефекти, які описані у звіті № 62 «Про визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу» від 07.02.2012, могли бути заподіяні у проміжок часу між 15.11.2011 та 23.01.2012, що унеможливлює усунення обгрнтованого сумніву про те, що встановлений у звіті розмір шкоди, є прямим наслідком ДТП, яке трапилося 15.11.2011, а не будь-якої іншої події.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач на підтвердження заподіяння відповідачем шкоди у розмірі 36627,30грн. належних доказів не надав.

Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості.

Позивач вказує (абз. 3 позовної заяви), що ОСОБА_3, який є власником автомобіля «Subaru» д/н НОМЕР_2, якому заподіяна шкода внаслідок ДТП 15.11.2011, звернувся до ПАТ «СК «Арсенал страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування 23.02.2012р.

Разом з тим, відповідно до вхідного номера позовної заяви (5234/1513х) позовна заява подана ПАТ «СК «Арсенал страхування» 27.03.2015, тобто із пропуском трьохрічного строку на пред'явлення позову з моменту, коли позивач дізнався про свої порушені права - 23.02.2012 р. Заява про поновлення строку не надходила.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач в заяві прохає застосувати позовну давність.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 257,260, 267 ЦК України, ст.ст. 10,11,27,31,57-60, 209, 212, 215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування заборгованості в порядку регрессу відмовити повністю у зв»язку з пропуском стоку позовної давності.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення або отримання його копії, якщо особи, які приймали участь у справі, не були присутні при проголошенні рішення.

Суддя Л. К. Калмикова