АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7792/15 Головуючий 1 інстанції Гаврилюк С.М.
Справа № 639/1554/15-ц Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Бездітко В.М., Коровіна С.Г.

при секретарі Чабан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В забезпечення виконання вказаних зобовязань 18.09.2008 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 в разі порушення боржниками зобов'язання за кредитним договором відповідає з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як солідарні боржники.

18.09.2008 року ОСОБА_3 та позивач уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя як засіб забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище договором позики. За умовами іпотечного договору ОСОБА_3 передала під заставу квартиру № 81 в будинку № 49-А по Комсомольському шосе в м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 31.01.2012 року ОСОБА_6, яка діяла від імені та в інтересах позивача, з одного боку, та відповідач ОСОБА_4 дійшли згоди та уклали угоду про те, що дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.02.2012 року без нарахування штрафних санкцій. Окрім того, було укладено протягом тривалого часу між представником позивача ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 угоди, а саме: угода від 29.02.2012 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.03.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від31.08.2012 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.09.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 05.04.2013 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.04.2013 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 08.08.2013 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.09.2013 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 10.10.2013 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.11.2013 року без нарахування штрафних санкцій.

Відповідачі умови договору виконали частково, повернувши до 18.10.2008 року 800 дол. США. Загальна сума неповернутого відповідачами боргу складає 31 600 доларів США. Також відповідачі згідно до ст. 536 ЦК України повинні сплатити на рівні облікової ставки НБУ проценти за користування грошовими коштами за період з 18.09.2008 року по 19.02.2015 року в сумі 18 426 доларів США, на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 1186 доларів США. Загальна сума заборгованості за договором позики складає 51 212 доларів США, які позивач і просив стягнути у гривневому еквіваленті в сумі 1 099 238 грн. 38 коп. Також просив стягнути неустойку, визначену п. 3 Договору позики в розмірі 500 грн. за кожен день прострочення платежу, починаючи з 19 листопада 2013 року по день подачі позову 19 лютого 2015 року за 455 днів в сумі 228 500 грн., а всього просив стягнути на користь позивача 1327 738 грн. 38 коп.

16 лютого 2015 року від імені кредитора відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 на адресу їх реєстрації засобами поштового зв'язку була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлової квартири, що є предметом іпотеки.

В рахунок задоволення вказаних вимог позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 81 в будинку № 49-А по Комсомольському шосе в м.Харкові із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотеко держателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна на момент продажу. Передати предмет іпотеки в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу та виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири № 81 в будинку № 49-А по Комсомольському шосе в м. Харкові, стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений позов з уточненнями підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про застосування позовної давності, у якій просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення позову відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України заперечувала, посилаючись на те, що в наданих до суду додаткових угодах вказується дата, з якої начебто подовжується строк виконання зобов'язання - 31 січня 2012 року, що виходить за рамки строку позовної давності, оскільки він сплинув ще 19.11.2011 року . При цьому зазначила, що додаткові угоди, на які посилається позивач, фактично є змінами до договору позики, тому така додаткова угода відповідно до ст. 654 ЦК України повинна бути укладеною у тій же самій формі, що і сам договір позики від 18.09.2008 року, а отже повинна була бути засвідчена нотаріально та у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення додаткової угоди такий договір згідно ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково: стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі, еквівалентній 51 212 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення апеляційним судом рішення у справі, та неустойку за період прострочення з 19 листопада 2013 року по 19 лютого 2015 року в сумі 228 500 грн. 00 коп.

В рахунок задоволення вимог позивача ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 за договором позики від 18 вересня 2008 року на суму заявлених у цій справі вимог щодо стягнення неповернутої частини позики, збільшену на три проценти річних, та процентів за користування позикою в сумі, еквівалентній 51 212 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення апеляційним судом рішення у справі, а також неустойки в сумі 228 500 грн. 00 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 81 в будинку № 49-А по Комсомольському шосе в місті Харкові із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі-покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирішити питання про розподіл судових витрат, які складають зі сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом було встановлено, що 18.09.2008 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, на суму 32400 доларів США зі строком повернення відповідачами частинами, а саме не пізніще 18.10.2008 року 800 доларів США - поточний платіж та не пізніше 18.11.2008 року 31 600 доларів США- остаточний розрахунок. (а.с. 7)

Згідно п. 1, п.2 даного договору, позикодавець передав у власність позичальників, а позичальники прийняли валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 32400 доларів США ще до підписання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Представник відповідачав судовому засіданні не заперечувала проти отримання відповідачами суми позики від ОСОБА_1 та повернення позивачеві до 18.10.2008 року 800доларів США, при цьому пояснила, що позивач, визначивши значні штрафні санкції за кожен день прострочки платежів у розмірі 500 грн., навмисно ухилявся відвиконання умов договору, оскільки сам не з'являвся на призначені зустрічі, а направляв замість себе для отримання коштів невідомих осіб, що суперечило домовленості між сторонами.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що на теперішній час неповернутою залишилася сума боргу у розмірі 31600 доларів США, яку відповідачі зобов'язувались відповідно до п.1 договору позики повернути не пізніше 18.11.2008 року.

Відповідачем ОСОБА_3 14.04.2015 року було подано клопотання про застосування строку позовної давності, в якому вказано, що строк позовної давності про стягнення заборгованості сплинув 19.11.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 будь-яких додаткових угод щодо зміни умов договору позики від 18.09.2008 року, передбачених п.1 договору, щодо продовження строку повернення позикодавцеві грошових коштів, не укладала.

Угоди між представником позивача ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4, а саме: угода від 31.01.2012 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.02.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 29.02.2012 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.03.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 31.08.2012 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.09.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 05.04.2013 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.04.2013 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 08.08.2013 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.09.2013 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 10.10.2013 року, якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.11.2013 року без нарахування штрафних санкцій були укладені в письмовій формі лише після спливу 19.11.2011 року позовної давності (а.с.9-14).

Кредитор через свого представника звернувся до суду із позовом лише 23.02.2015. року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Позивачем через свого представника ОСОБА_10 13.05.2015 року подано заяву-клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та поновлення строку позовної давності для пред'явлення даного позову, в якому не зазначено жодних поважних причин для його поновлення, більше того, представник позивача ОСОБА_10 посилалась на непорушення позивачем строку на звернення до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки, на її думку, відповідачі мали намір повернути ОСОБА_1 позичені грошові кошти, так як вже після спливу трирічного строку після прострочення сплати остаточного платежу, передбаченого договором позики, відповідачем ОСОБА_4 з представником позивача було укладено шість додаткових угод (а.с.88).

Вказані вище угоди, на які посилається представник позивача, фактично є змінами до договору позики, тому така додаткова угода відповідно до ст. 654 ЦК України повинна бути укладеною у тій же самій формі, що і сам договір позики від 18.09.2008 року, тобто повинна була бути засвідчена нотаріально та у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення додаткової угоди такий договір згідно ст. 220 ЦК України є нікчемним.

В забезпечення виконання вказаних зобов'язань 18.09.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 в разі порушення боржниками зобов'язання за кредитним договором відповідає з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як солідарні боржники ( а.с. 8).

18.09.2008 року ОСОБА_3 та позивач уклали договір про задоволення вимогіпотекодержателя як засіб забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище договоромпозики, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_3 віддає, а іпотекодержатель ОСОБА_1. приймає під заставу квартиру № 81 в будинку № 49-А по Комсомольському шосе в м.Харкові.

Предмет застави належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу № Н7-143, посвідченого президентом Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» від 12.04.1997 року, право власності зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» 16.04.1997 року, реєстраційний №П-6-5790.(а.с.18).

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту(позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

В судовому засіданні було встановлено, що 16 лютого 2015 року від імені кредитора відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 на адресу їх реєстрації засобами поштового зв'язку була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлової квартири, що є предметом іпотеки, яка була отримана відповідачами 23.02.2015 р.(а.с.22-28,48).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані причини пропуску строку позовної давності не є поважними та погоджується з заявою відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 3 договору позики було передбачено, що для вимог про стягнення зазначеної неустойки має застосовуватися збільшений строк позовної давності тривалістю 1000 днів.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову в звязку із пропуском строку позовної давності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -