Провадження № 2/712/3593/15
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби України з Надзвичайних ситуацій у Черкаській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби,

ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася до суду з позовом до Управління Державної служби України з Надзвичайних ситуацій у Черкаській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби, свої вимоги мотивувала тим, що з 18 жовтня 2013 року вона працювала в Управлінні ДСНС України у Черкаській області на посадах начальника відділу охорони праці (по 25.12.2013), провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів з 26.12.2013 по 28.09.2015. Наказом начальника Управління ДСНС України у Черкаській області від 28.09.2015 року її було звільнено з посади провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів за пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з призовом на військову службу. З метою оперативного вирішення питання щодо призову позивача на військову службу та подальшого направлення до військової частини, Черкаським військкоматом було підготовлено відповідний лист, який вона передала до відділу кадрів Управління ДСНС України у Черкаській області та усно пояснила, що поступає на військову службу за контрактом, у добровільному порядку, в особливий період, у період кризової ситуації, що загрожує національній безпеці. Працівником кадрового органу їй було роз`яснено, що гарантії, зазначені у статті 119 КЗпП України, стосуються лише громадян призваних на військову службу під час мобілізації, яка на даний момент уже скінчилась, тому можна звільнитися за власним бажанням або за пунктом 3 статті 36 КЗпП України- на підставі припису. Військкоматом було оформлено припис. Вона перебувала у запасі з листопада 2006 року, тобто є військовозобов`язаною, що підтверджується військовим квитком. Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 29.09.2015 № 284, позивача зараховано до списків особового складу військової частини, укладено контракт "до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію". З метою поновлення на роботі, позивачем 16.10.2015 до Управління ДСНС України у Черкаській області була подана відповідна заява та довідка командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15.10.2015 № 1173 щодо укладеного контракту. Станом на 16.11.2015 відповідь стосовно прийнятого рішення відсутня. Вважає дане звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства. Просить визнати поважними причини пропущення позовної давності, поновити її на роботі в Управлінні ДСНС України у Черкаській області на раніше займаній посаді та увільнити від виконання обов`язків за посадою на час проходження військової служби. Виплачувати компенсацію середнього заробітку за час перебування на військовій службі.

Заявою від 16.12.2015 року позивач остаточно визначила позовні вимоги та просила, крім раніше заявлених вимог, також стягнути з управління ДСНС України у Черкаській області компенсацію середнього заробітку за час проходження служби в сумі 16002 грн. та зобов`язати відповідача в подальшому виплачувати компенсацію середнього заробітку за час перебування на військовій службі.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, оскільки звільнення позивача є незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, стягнути з управління ДСНС України у Черкаській області компенсацію середнього заробітку за час проходження служби в сумі 16002 грн. та зобов`язати відповідача в подальшому виплачувати компенсацію середнього заробітку за час перебування на військовій службі.

Представники відповідача Євтушенко О.В. та ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували мотивуючи тим, що гарантії, зазначені у статті 119 КЗпП України, стосуються лише громадян призваних на військову службу до закінчення особливого періоду або під час мобілізації, а на момент звільнення позивача мобілізація скінчилася.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.10.2013 по 25.12.2013 року працювала в Управлінні ДСНС України у Черкаській області на посаді начальника відділу охорони праці

Наказом УДСНС № 179 від 26.12.2013 ОСОБА_1 перведено на посаду провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів.

Наказом начальника Управління ДСНС України у Черкаській області від 28.09.2015 року її було звільнено з посади провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів за пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з призовом на військову службу.

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 29.09.2015 № 284, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та укладено з нею контракт про прходоження військової служби у зборойних силах України на посадах сержантського та старшинського складу, відповідно до якого гр. ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання проходити військову службу в Збройних силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений контрактом строк. Контракт був укладений до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про мобілізацію.

ОСОБА_1 16.10.2015 року звернулася з заявою до Управління ДСНС України в Черкаській області про про поновлення її на посаді провідного спеціаліста відділу економіки і фінансів та увільнення від виконання обов`язків за посадою у зв`язку з призовом на військову службу.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З припису частини 3 ст. 119 КЗпП України вбачається, що гарантії щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку застосовуються по відношенню до працівників, які були призвані під час мобілізації, на особливий період.

Формулювання частини 3 ст. 119 КЗпП України передумовою збереження визначених гарантій вразі призову працівників на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, визначає оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Законом України "Про оборону" визначено поняття особливого періоду - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Стаття 1 ЗаконуУкраїни "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ визначає поняття особливого періоду як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Визначальним є момент, з якого настає особливий період, а саме: з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини 20 ст. 106 Конституції України прийняття відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України належить Президенту України.

Указ Президента від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України № 1126-VII від 17.03.2014,ВВР, 2014, № 15, ст.328, в своїй преамбулі чітко встановив: «Суспільно-політична ситуація на Кримському півострові загострилася, мають місце неприхована агресія, захоплення російською стороною частини території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Незаконно створеними збройними формуваннями проросійського спрямування за підтримки військових підрозділів збройних сил Російської Федерації захоплюються та блокуються будівлі органів державної влади, органів влади в Автономній Республіці Крим, аеропорти, суходільні та морські транспортні комунікації, органи військового управління, військові частини та установи Збройних Сил України, що дислоковані на Кримському півострові. У зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі оголосити та провести часткову мобілізацію».

В Указі Президента України від 14.01.2015 року "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом № 113-VIII від 15.01.2015, ВВР, 2015, № 6, ст.42, вказано, що з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановляю: Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Враховуючи викладене, вбачається, що наведені Укази Президента "Про часткову мобілізацію" встановлюють період проведення мобілізації, тобто строк, протягом якого на осіб, які прийняті на військову службу за контрактом у цей час, поширюється дія ч.3 ст.119 КЗпП України.

Аналізуючи документи щодо прийняття позивача на військову службу за контрактом, а також вище навдені законодавчі акти, вбачається, що на час укладання контракту з позивачем мобілзація закінчилася, особливий стан не запроваджений, як і не оголошений воєнний стан.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, а звільнення правомірним, оскільки ОСОБА_1 була звільнена з роботи, відповідно до її заяви від 28.09.2015 р., а часткова мобілізація, відповідно до мобілізаційного плану, закінчилася 17.08.2015 р., тому укладання військового контракту особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не передбачає збереження гарантій, визначених ст. 119 КЗпП України.

Крім того, відповідно до акта Кабінету Міністрів України (згідно з переліком посад та професій) від 20 травня 2015 р. № 601 (перелік № 36) назва розділу II пункт 9) позивачу надано відстрочку від призову до Збройних Сил на 6 (шість) місяців з дня оголошення мобілізації (Посвідчення від 03 серпня 2015 р. № 2), що унеможливлює укладення нею контракту "на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію".

Строк зверення позивачки до суду з позовом підлягає поновденню, оскільки він пропущений з поважних причин, так як нею позов був скеровний до Придніпровського районного суду м.Черкаси з порушенням правил підсудності.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57-60, 212-215, 218 ЦПК Уркаїни, п.3 ст.36, ч.3 ст.119 КЗпП України, Законом України "Про військовий обов"язок і військову службу", Законом України "Про оборону", Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", суд

В И Р І Ш И В:
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Управління Державної служби України з Надзвичайних ситуацій у Черкаській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної служби України з Надзвичайних ситуацій у Черкаській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Головуючий І.О.Мельник