АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника Дарницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, повязаних із утриманням у вищому навчальному закладі, за апеляційною скаргою Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року заступник прокурора звернувся до суду в інтересах Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 у період з 01 січня 2007 року по 26 липня 2011 року навчався в Інституті спеціального звязку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

Начальником Інституту з відповідачем був укладений контракт про проходження служби в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу від 03 серпня 2007 року на навчання у вищому навчальному закладі Держспецзвязку. Наказом Інституту від 31 серпня 2012 року № 135-ос «Про особовий склад» відповідача було звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом 6 пункту 92 «Положення про проходження служби в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 1828 у звязку із систематичним невиконанням умов контракту.

Відповідно до пункту 3 контракту відповідач взяв на себе зобовязання проходити службу в Держспецзвязку протягом пяти років після закінчення навчання, а у разі звільнення зі служби під час навчання, або протягом 5 років після закінчення навчання в Інституті добровільно відшкодувати витрати Держспецзвязку, повязаних з його утриманням в Інституті. Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних втрат, повязаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Зобовязання щодо відшкодування витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі, виникло у відповідача з наступного дня після настання події звільнення його зі служби в Держспецзвязку у звязку із систематичним невиконанням умов контракту, а саме з 01 вересня 2012 року. Відповідач під час проведення службового розслідування, що передувало звільненню, був ознайомлений з сумою заборгованості в розмірі 58 294,48 грн.

23 серпня 2013 року позивачем було направлено відповідачу лист № 25/17-2773 про необхідність відшкодування витрат, повязаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, однак грошові кошти у добровільному порядку не сплачено.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнень позовної заяви, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти на загальну суму 98 416,56 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми грошових коштів.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Адміністрація Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідач з моменту звільнення зі служби підпадає під дію Закону України «Про Державну службу спеціального звязку та захисту інформації України», а тому зобовязаний відшкодувати витрати повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 у період з 01 січня 2007 року по 26 липня 2011 року навчався в Інституті спеціального звязку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

03 серпня 2007 року між Інститутом спеціального звязку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» в особі директора та ОСОБА_1, як рядовим Держспецзвязку відповідно до пунктів 9, 36-41 Порядку про проходження служби в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу на навчання у вищому навчальному закладі Держспецзвязку.

За умовами контракту відповідач добровільно взяв на себе зобовязання проходити службу за контрактом осіб рядового і начальницького складу в Держспецзвязку протягом строку дії контракту (п. 1 Контракту).

Сторони домовились, що відповідач зобовязується проходити службу в Держспецзвязку протягом пяти років після закінчення навчання ( п. 3 Контракту).

Умови контракту можуть бути змінені тільки за згодою сторін у письмовій формі.

Контракт укладено на строк навчання з 03 серпня 2007 року по 30 червня 2011 року.

Відповідно до даних витягу з послужного списку ОСОБА_1, останній з 26 липня 2011 року по 31 серпня 2012 року проходив службу за контрактом осіб рядового і начальницького складу в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України на посадах осіб середнього начальницького складу.

Наказом Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України від 31 серпня 2012 року за № 135-ос про особовий склад ОСОБА_1 було звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом 6 пункту 92, а саме у звязку із систематичним невиконанням умов контракту особою начальницького складу (а.с. 3, том ІІІ).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обовязок відшкодування витрат, понесених на навчання курсанта та проходження служби в разі розірвання цього контракту з його ініціативи, контрактом не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1.3 Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України затвердженого Наказом Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України та Міністерством Фінансів України за № 623/1358 від 18 грудня 2012 року зобовязання про відшкодування особою начальницького складу Держспецзвязку у разі її звільнення зі служби з підстав, зазначених у пункті 1.1 цього розділу, витрат, повязаних з її утриманням у ВНЗ, зазначаються в контракті про проходження служби в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу під час його укладення після закінчення ВНЗ.

Частиною 9 ст. 11 Закону України «Про Державну службу спеціального звязку та захисту інформації України» встановлено, що курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у звязку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом пяти років після закінчення вищого навчального закладу, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального звязку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, повязані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, районним судом вірно встановлено, що контракт про проходження служби в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу на навчання у вищому навчальному закладі Держспецзвязку, який було укладено з ОСОБА_1 03 серпня 2007 року, не містить умов щодо обовязку відповідача відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у разі розірвання цього контракту з його ініціативи.

Будь-яких змін та доповнень стосовно відшкодування витрат, повязаних з утриманням курсанта під час навчання, до зазначеного контракту сторонами не вносилось.

Крім того, контракт осіб рядового і начальницького складу в Держспецзвязку, укладений з ОСОБА_1 в період після 26 липня 2011 року, на який посилався позивач, як на підставу задоволення позову, до суду в порядку передбаченому процесуальним законодавством позивачем надано не було.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що порядок відшкодування курсантами витрат та порядок розрахунку таких витрат (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про Державну службу спеціального звязку та захисту інформації України») набув чинності тільки в 2009 році, а тому не може застосовуватись до відносин з відповідачем відповідно до вимог ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та iншi нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення районного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Т.О. Невідома

А.А. Пікуль