Справа №442/7702/15-ц
Провадження №2/442/2652/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Нагірної О.Б.

при секретарі судових засідань Олійник О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Меденицької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за законом , суд -

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовну заяву мотивує тим, що після смерті матері, ОСОБА_3, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина, в склад якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташовані по АДРЕСА_1. Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом, стверджує, що спадщину прийняла своєчасно, фактично вступивши в управління майном матері, доглядала за будинком, сплачувала належні платежі, обробляла земельну ділянку, тощо. Звернувшись до Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може через відсутність правовстановлюючого документу щодо належності вищевказаного майна спадкодавцеві, відповідно до таких обставин нотаріусом було відмовлено у видачі такого. Крім того зазначає, що після одруження дівоче прізвище ОСОБА_2 змінила на прізвище ОСОБА_2.

В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд позову у його відсутності, позовні вимоги визнав.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно положень ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази,оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

З свідоцтва про одруження встановлено, що ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 29.03.1947 року після чого їй присвоєно прізвище ОСОБА_2 (а/с 7)

Копією свідоцтва про народження стверджується, що матір'ю позивачки ОСОБА_2 є ОСОБА_3 (а/с4).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а/с 7) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК УРСР (1963 року) регламентовано, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, -місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до довідки № 2390 від 15.12.2015 року виданої виконкомом Меденицької селищної ради, ОСОБА_3 до дня своєї смерті проживала в АДРЕСА_1

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2001 року встановлено, що громадянка ОСОБА_3 успадкувала спірний житловий будинок та господарські споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, та належало останньому на підставі свідоцтва прло право власності (а/с8).

Відповідно до положень ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР від 18.07.1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За вимогами ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визначається, що спадкоємець, прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою на звернення ОСОБА_2. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 було роз'яснено, що для видачі такого, спадкоємцеві необхідно представити правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до положень ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

З матеріалів справи встановлено, що спадкодавець за життя не здійснила державної реєстрації права власності на зазначену нерухомість та не виготовила правовстановлюючі документи. Так, після її смерті відкрилася спадщина, позивачка, що є спадкоємцем за законом, звернулася до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину , але таке їй не видано, оскільки право власності спадкодавця не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Таким чином, оскільки встановлено, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом, фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, оскільки доглядає за спадковим майном, підтримує його в належному стані, користується будинковолодінням, що свідчить про факт прийняття спадщини після смерті матері, подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але з наведених вище причин нотаріус не може оформити право власності на вказаний будинок, позов слід задовольнити та визнати за позивачкою право власності на будинок в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця.

Керуючись ст. ст. 15, 60, 208, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 182, 392, 1296, 1297 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 54,2 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., допоміжною площею 24,7 кв.м. та господарські споруди після смерті ОСОБА_3, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Нагірна О.Б.