Ухвала
іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про визнання права користування житлом та зобов`язання видати ордер,
за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління, подану представником ОСОБА_2 , на рішення апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління про визнання права користування житлом та зобов`язання видати ордер.
В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що в період з 04 листопада 1981 року по 12 вересня 2007 року проходив військову службу за контрактом на посадах сержантського складу у Збройних Силах України. Має 26 років вислуги на військовій службі, а 12 вересня 2007 року звільнений із військової служби у запас за пунктом 85 підпункту «б» (за досягненням граничного віку) Положення про проходження військової служби солдатами, сержантами і старшинами ЗСУ та виключений зі списків особового складу наказом № 151 командира в/ч НОМЕР_1 від 12 вересня 2007 року.
Зазначає, що під час проходження військової служби у м. Бровари Київської області поставлений на квартирний облік у Броварському ОМВК з 01 липня 2003 року і на даний час має право на позачергове отримання житлового приміщення.
Зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 та проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 ).
На даний час відповідач оспорює його право проживання у зазначеному жилому приміщенні і відмовляється укласти з ним відповідні угоди.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3 . Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління видати ОСОБА_1 ордер на право зайняття жилого приміщення квартири АДРЕСА_3 .
Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2015 року в частині зобов`язання Київського квартирно-експлуатаційного управління видати ОСОБА_1 ордер на право зайняття жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі представник Київського квартирно-експлуатаційного управління Боголей І.Ю. просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2015 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на законних підставах був вселений та проживає у кімнаті зазначеного гуртожитку, добросовісно сплачує за рахунками відповідача житлово-комунальні послуги, у визначеному порядку не визнавався таким, що втратив право користування житловим приміщення та не виселявся із нього у спосіб, передбачений житловим законодавством.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання видати ордер на право зайняття жилого приміщення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог цій частині суд апеляційної інстанції на підставі ст. 129 ЖК України виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач у період з 11 листопада 1981 року по 12 вересня 2007 року проходив військову службу у Збройних Силах України, (а. с. 11, т. 1 ).
Наказом від 12 серпня 2003 року № 75 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 із сім`єю заселено у кімнату № 6 казарми військової частини НОМЕР_2 , переобладнаної під заселення військовослужбовців (а. с. 51, т. 1 ).
З 31 жовтня 2003 року позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 55, т. 1 ).
Наказом від 12 вересня 2007 року № 151 командира військової частини НОМЕР_1 сержанта контрактної служби ОСОБА_1 звільнено із військової служби у запас за пунктом 85 підпунктом «б» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі).
Із матеріалів справи вбачається, що в квітні 2014 року ОСОБА_1 звертався до суду із позовом про визнання відмови Міністерства Оборони України в укладанні договору на проживання у спірному жилому приміщенні протиправною, зобов`язання укласти такий договір та видати йому ордер на проживання в зазначеній кімнаті гуртожитку в задоволенні яких позивачу відмовлено (а. с. 75-79, 80-83, т. 1 ).
Крім того, встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року, задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано недійсним та скасовано ордер № 94 на жилу площу в гуртожитку, виданий 24 березня 2014 року Київським квартирно-експлуатаційним управлінням на ім`я ОСОБА_3 на право зайняття з сім`єю з 2-х чоловік кімнати АДРЕСА_3 (а.с. 93 т. 1, а.с. 100-103,114-117).
Зазначеним рішенням місцевого суду встановлена правомірність вселення позивача до спірного жилого приміщення, користування ним та відсутність судових рішень щодо незаконності користування ОСОБА_1 кімнатою гуртожитку.
Разом з тим, у грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звертається з позовом про визнання права користування житлом та зобов`язання видати ордер, однак названі обставини, встановлені рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року та не потребують доказування у відповідності до положень ч. 3 ст. 61 ЖК України, оскільки рішення набрало законної сили і в справі приймають участь ті самі сторони.
Відповідно до ст. 129 ЖК України, і зокрема п. 5.3 «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом № 737 Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року, на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає військовослужбовцю (працівнику) спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку (додаток 26) (далі - Спеціальний ордер), який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. У разі якщо гуртожиток перебуває у віданні (на балансі) навчального закладу, Спеціальний ордер видається керівником цього навчального закладу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення про надання спірного жилого приміщення позивачу, після прийняття 27 грудня 2011 року на баланс гуртожитку, Київське квартирно-експлуатаційне управління не ухвалювало.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення,на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки у відповідача відсутній обов`язок видати спеціальний ордер ОСОБА_1 на право зайняття жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_3 .

Перевіривши доводи касаційних скарг, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.
Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління, подану представником ОСОБА_2 , відхилити.
Рішення апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про визнання права користування житлом та зобов`язання видати ордер, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік