Справа № 570/584/15-ц
Номер провадження 2/570/522/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

її представника адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

згідно вимог позовної заяви позивач просить зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою шляхом замурування отворів для відводу стічних вод у фундаменті паркану на межі між їх ділянками.

В аргументацію своїх вимог покликається на те, що протягом декількох років в результаті неправомірних дій сина відповідача вона не в змозі користуватися своєю земельною ділянкою.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю і по аналогічних мотивах.

По суті спору позивач показала, що користується даною земельною ділянкою з 1998 року, раніше по сусідству проживали Білки, які продали своє майно ОСОБА_4. Ті почали реконструкцію садиби, взамін металевої сітки, яка була раніше, в порушення існуючих норм і правил звели двохметровий цегляний паркан, в якому зробили дірки. Саме через них вода попадає на її земельну ділянку і затоплює її. Відповідачі мають гроші і в майбутньому вимостять двір плиткою та будуть мити там машину, тому води стане ще більше і її становище ще може погіршитися.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позов не визнав, оскільки вважає, що позивачем як пропущено строк звернення до суду, так і не надані докази, що затікання води виникає внаслідок неправомірних дій відповідача. Будівництво паркану не змінило конфігурацію земельної ділянки та току води. Також відсутні докази того, що затоплення земельної ділянки перешкоджає позивачу використовувати її за призначенням.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з»ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявленного позову на підставі представлених доказів, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Вимоги ст.214 цього Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Предметом позову є захист порушеного права користування належною позивачу земельною ділянкою шляхом усунення будь-яких порушень її прав та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення їх прав, яке в силу вимог п.б ч.3 ст.152 ЗК України підлягає захисту в судовому порядку.

Як достовірно встановлено судом і даний факт вбачається з матеріалів справи, не заперечується сторонами, позивачу на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,1873 га для обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по вул.Сморжівській 81 в с.Зоря Рівненського району Рівненської області.

Відповідачу належить суміжна земельна ділянка. Син відповідача побудував цегляний паркан, на фундаментній основі якого зробив отвори для відведення стічних вод на земельну ділянку позивача. Такі ж отвори наявні з іншої сторони паркану для прийняття стічних вод із сусідньої ділянки, що знаходиться вище по рельєфу. Даний факт підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом огляду земельної ділянки відповідача і не заперечується сторонами.

Протиправні дії відповідача, на думку позивача, призводять до підтоплення її земельної ділянки та неможливості використання її для вирощування сільськогосподарських культур.

Позивач неодноразово зверталася до сусідів з проханням замурувати отвори, щоб вода залишалася на їх земельній ділянці, для того, щоб мати можливість нормально користуватися своєю земельною ділянкою, проте в добровільному порядку конфлікт не врегульовано.

Позивач зверталась до Зорянської сільської ради, сільський голова повідомив листом № 1546 від 01.11.2013 року про те, що вважає за потрібне, щоб ОСОБА_4 (син відповідача) зробив відвід на свою земельну ділянку та заглушив отвори у фундаменті. Про це ж листом т.в.о.сільського голови ОСОБА_5 від 04.11.2013 року повідомлено ОСОБА_6 Аналогічна відповідь 19.12.2013 року надана позивачу в.о.голови Рівненської районної державної адміністрації.

Як показали свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сусіди сторін, що живуть вище за них, на вулиці Сморжівській в с.Зоря Рівненскього району Рівненської області географічно склалася така ситуація, що у випадку великих опадів, яких, зокрема, цього річ і не було, вода тече через усі земельні ділянки аж до земельної ділянки Оліфіра, потім у велику яму, далі на вул.Садову та у сільську каналізацію. Сама вулиця розміщена вище за земельні ділянки і бувають випадки, що вода з вулиці затікає і на городи. Вода тече через огорожу з металевої сітки, а якщо паркан суцільний, то всі роблять отвори, щоб вода не застоювалася на земельній ділянці і швидше протікала до каналізації. Таких випадків буває на рік один-два рази, найчастіше навесні, тому на городництво це негативним чином не впливає. Жителі, при необхідності, прокопують стічні канави, щоб вода швидше проходила через їх земельні ділянки і попадала у каналізацію, а потім використовують землю за призначенням. Якщо ОСОБА_4 замурують дірки у паркані, то вся вода з вулиці збереться на їх ділянці, що не «по-людськи».

Відповідно до топографічного знімання земельної ділянки відповідача зафіксований її уклін, що ніким н заперечується.

При зверненні відповідача до Зорянської сільської ради встановлено, що затоплення відбувається внаслідок сильних дощів та злив, оскільки земельна ділянка розміщена нижче по рельєфу, як затоплюються і сусідні земельні ділянки, тому замурування дірок не вирішить проблему. Підтоплення земельної ділянки позивача відбувається внаслідок блокування води в ямі, яку викопала сама позивач на своїй ділянці біля фундаменту паркану, тим самим оголивши його. Тому рекомендовано позивачу облаштувати лоток на своїй земельній ділянці для відводу дощових вод вниз по рельєфу.

Ст.41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема своєю власністю. Вимоги позивача про зобов'язання не чинити перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном ґрунтуються на положеннях ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст.152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки і ч.2 цієї передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Аналогічні висновки містяться і у роз'ясненнях, викладених у п.7 постанови пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Відповідно до ст.91 Земельного кодексу власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватись правил добросусідства.Ч.1 ст.103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що між сторонами уже існує порядок користування сусідніми земельними ділянками, який склався історично, позивач не доведено, якими доказами на час звернення до суду підтверджується порушення відповідачем права позивача на користування земельною ділянкою, не надала доказів на підтвердження того, що вона будь-яким чином обмежена у користуванні своєю земельною ділянкою з вини відповідача, нею достеменно не вказано та не підтверджено, в чому саме полягає порушення її прав та яким саме чином наявність дірок у паркані відповідача порушує її право на користування земельною ділянкою та яким саме чином відповідачем здійснюються перешкоди позивачу у користуванні її земельною ділянкою. Позивачем належними та достовірними доказами не доведено, що затікання води виникає внаслідок неправомірних дій відповідача та затоплення земельної ділянки перешкоджає позивачу використовувати її за призначенням.

Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би заперечення відповідача, позивач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на необґрунтованість позову. Суд вважає, що задоволення позову не забезпечує справедливу рівновагу між інтересами законних власників суміжних земельних ділянок на мирне володіння своїм майном, що узгоджується з положеннями ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Навіть позивач не впевнена, чи поновить саме по собі замурування отворів для відводу стічних вод у фундаменті паркану на межі між ділянками сторін її порушене право, за захистом якого вона звернулася до суду в обраний нею спосіб. Визначений нею спосіб для усунення позивачу перешкод у користуванні власністю по суті спір не вирішує та буде призводити до нових конфліктів сторін, а також забрудненню стічними водами земельної ділянки відповідача.

На підставі ст.88 ЦПК України у зв"язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем витрати залишаються на ньому.

На підставі наведеного, ст.ст.103, 152 ЗК України, керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена в присутності сторін 03 листопада 2015 року. Повний текст виготовлено 06 листопада 2015 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Кушнір Н.В.