У Х В А Л А

"25" серпня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 841 978,00 грн.

Крім того, представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій посилаючись на те, що відповідач має намір залишити Україну, що може унеможливити виконання рішення суду, просить суд накласти арешт на нерухоме майно відповідача, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер АДРЕСА_1, площею 3,2599 га, що знаходиться в Київській області, Фастівському районі, Пилипівській с/р.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006 р. (п.4), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, розглянувши заяву про забезпечення позову, враховуючи, що заявлені позивачем обґрунтування застосування забезпечення позову є припущеннями та об'єктивно не підтверджені доказами, суду не надано достовірних даних того, що земельна ділянка, на яку представник позивача просить накласти арешт, на даний час належить відповідачу на праві власності, суд приходить до висновку, що незабезпечення позову в спосіб, викладений у заяві - накладення арешту на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, Пилипівська с/р, не може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики.

Враховуючи викладене, не вбачається підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 151-153, 208, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя: