Провадження № 2/389/353/15
ЄУН № 389/1667/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого-судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № АВZQA8 від 09.06.2008 року з урахуванням зменшення позовних вимог у розмірі 15 587,05 дол. США, що еквівалентно 365 537,95 грн. станом на 01.04.2015 року.

Представник позивача в ході судового розгляду позовні вимоги підтримував, посилаючись на обставини, викладені у позові; в судове засідання 25.12.2015 року не зявився, надав заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач до суду не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином в розумінні положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали цивільної справи № 2/1107/62/12, кредитної справи та дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 червня 2008 року між сторонами укладено кредитно-заставний договір № АВZQA8, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на строк до 07 червня 2013 року у розмірі 7630 дол. США під 16,92 % річних, з періодом сплати з 20 по 24 число кожного місяця в розмірі 236,06 дол. США, на придбання автомобіля. Зобовязання за договором забезпечено заставою автомобіля.

Згідно п. 16.1.7 б кредитно-заставного договору, винагорода за надання фінансового інструменту сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,60% від суми виданого кредиту.

Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та порядку встановленому договором.

Відповідач у порушення умов договору зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав.

Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.03.2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-банк» стягнуто заборгованість за цим же кредитним договором станом на 05.05.2011 року у розмірі 80 492,73 грн. Також вказаним рішенням суду в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ модель 21104, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: ХТА 6692, реєстраційний номер: ВА0430 АМ, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товарством «Акцент-Банк», з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДПІ України, а також наданням ПАТ КБ «Акцент-Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Згідно розрахунку, представленого банком, станом на 01.04.2015 року заборгованість за кредитним договором складає 15 587,05 дол. США, з яких: 856,49 дол. США заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 05.05.2011 року по червень 2013 року (дату закінчення строку дії договору), 1144,50 дол. США заборгованість за комісією за цей же період, 12 833,67 дол. США заборгованість за пенею за період з 05.05.2011 року по 01.04.2015 року, 10,66 дол. США штраф (фіксована частина), нарахований 01.04.2015 року, 741,73 дол. США штраф (процентна складова), нарахований 01.04.2015 року. Із вказаного розрахунку також вбачається, що кошти від реалізації предмета застави в сумі 4458,90 дол. США зараховано на погашення пені 19.10.2012 року (черговість направлення коштів на погашення заборгованості визначено п. 4.6 кредитно-заставного договору).

У зв'язку з тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту, вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 856,49 доларів США та заборгованості за комісією в сумі 1144,50 доларів США, що загалом складає 2000,99 доларів США, є обґрунтованими та доведеними.

Обов'язок відповідача виконувати належним чином умови укладеного з банком кредитного договору у встановлений цим договором строк передбачено статтями 526, 527 і 530, 1054 ЦК України. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п. 13.2 кредитно-заставного договору, при порушенні позичальником зобовязань щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.

Відповідно до п. 13.9 кредитно-заставного договору, при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

Згідно п. 13.10 договору, нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання повинно було бути виконане відповідною стороною. Сплата неустойки здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пунктом 13.11 договору, сторонами визначено, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України є, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року).

Як свідчить розрахунок заборгованості, наданий позивачем, заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором складає станом на 01.04.2015 року 12 833,67 доларів США, що станом на 25.12.2015 року еквівалентно 294 661,06 грн. (офіційний курс 22,96 грн. за 1 долар США), штраф (фіксована частина) 10,66 доларів США (на дату розрахунку 01.04.2015 року еквівалентно 250 грн.), однак враховуючи, що умовами договору визначено, що даний вид штрафу встановлюється в розмірі 250 грн., тобто саме в гривневому еквіваленті, суд і приймає розмір даного виду штрафу за вказану суму, та штраф (процентна складова) 741,73 доларів США станом на 25.12.2015 року еквівалентно 17 030,19 грн., тобто всього розмір неустойки складає 311 941,25 грн. саме в гривневому еквіваленті відповідно до умов пунктів 13.9, 13.10 договору сторін. Борг за відсотками та комісією становить 2000,99 доларів США, що станом на 25.12.2015 року еквівалентно 45 942,73 грн.

На думку суду розмір пені є значно завищеним, неспівмірним із основною заборгованістю по кредиту, що суперечить принципам справедливості та добросовісності та є підставою для зменшення пені.

Оскільки розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.3 ст.551 ЦК України.

Враховуючи те, що розмір заборгованості по кредиту (борг по відсоткам та комісії) становить 2000,99 доларів США, крім пені відповідач за умовами договору сплачує, штраф, враховуючи те, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд вважає, що загальний розмір неустойки (пені та штрафів) підлягає зменшенню до розміру основної заборгованості, яка в гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення складає 45 932,73 грн.

Відповідно до ч. 2 ст.533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.

Станом на день ухвалення рішення 25 грудня 2015 року, за даними НБУ офіційний курс становить 22,96 грн. за 1 долар США.

Як свідчать матеріали справи правовідносини виникли з кредитного договору в іноземній валюті, банк має ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором від 09.06.2008 року, яка визначена станом на 01.04.2015 року, з урахуванням зменшення неустойки, а саме в сумі 2000,99 доларів США в частині заборгованості по відсоткам та комісії, що еквівалентно 45 932,43 грн., та в частині заборгованості за неустойкою в гривневому еквіваленті згідно з умовами договору в сумі 45 932,43 грн.

У разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 39 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10).

Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені банком у звязку із подачею даного позову у повному обсязі, а саме судовий збір у розмірі 3654 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.88, 169, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за відсотками та комісією за кредитним договором № АВZQA8 від 09.06.2008 року у розмірі 2000,99 доларів США, що еквівалентно 45 932,43 грн., а також заборгованість за неустойкою у розмірі 45 932,43 грн. та судовий збір у розмірі 3654 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова