Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.,

при секретарі Шимон М.В.,

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди мотивуючи його тим, що з 01.09.2006 р. вона працювала в ОСОБА_2 училищі культури на посаді заступника директора по виховній роботі. 29.01.2013 р. її було ознайомлено з наказом Коледжу № 12 від 29.01.2013 р. «Про внесення змін до штатного розпису Коледжу» з 01.04.2013 р. Того ж дня, 29.01.2013 р. директором Коледжу ОСОБА_1 було попереджено про істотні зміни умов праці: виведення із штатного розпису посади заступника директора по виховній роботі з 01.04.2013 р. Однак, її змінені умови праці у повідомлені не зазначалося.

27.03.2013 р. директором Коледжу ОСОБА_1 було повідомлено про істотні зміни умов праці: виведення із штатного розпису посади заступника директора з виховної роботи з 01.04.2013 р. у звязку з чим пропонувалося збільшити з 0,5 на 1 ставку посади викладача соціально-економічних дисциплін, а у випадку незгоди ОСОБА_1, її буде залишено на посаді викладача соціально-економічних дисциплін 0,5 ставки з 01.04.2013 р. Збільшення ставки на 0,5 стосується посади викладача, не посади заступника директора по виховній роботі.

29.03.2013р. директором Коледжу було повідомлено ОСОБА_1 про істотні зміни умов праці: виведення зі штатного розпису посади заступника директора з виховної роботи з 01.04.2013р., у зв'язку з чим пропонувалася посада завідувача денним відділенням з 01.04.2013р.

01.04.2013р. наказом Коледжу № 22-к від 01.04.2013 р. ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника директора з виховної роботи за п.6 ст.36 КЗпП України.

Зі звільненням ОСОБА_1 незгідна, вважає що звільнення було здійснено безпідставно з порушеннями норм трудового законодавства, а наказ № 22-к від 01.04.201З р. підлягає визнанню протиправним, з наступним поновленням її на посаді заступника директора по виховній роботі, та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.04.2013р. до дня поновлення на роботі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позову.

Зазначається, що рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване.

В суді апеляційної інстанції позивачка та її представник відмовились від вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідачі не зявились в судове засідання і про причини неявки не повідомили.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

При розгляді даної справи суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача мали місце істотні зміни умов праці, а саме виведення із штатного розпису посади заступника директора з виховної роботи з 01.04.2013 р. у звязку з чим відповідач мав право звільнити позивачку за п.6 ст.36 КЗпП України і звільнення проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не узгоджується з фактичними обставинами справи і базується на невірному тлумаченні норм трудового законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 32 КЗпП Україниу зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

За змістом наведеної норми закону та відповідно до розяснень, що містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 до істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою відноситься зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад, раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т.ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо.

У пункті 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 зазначено, що згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП у межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці допускається, якщо це викликано змінами в організації виробництва і праці і працівник був повідомлений про ці зміни не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що істотні умови трудового договору було змінено не у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, які б стали підставою для істотних змін умов праці позивачки.

З наказу Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації № 01-09/16 від 22.01.2013 р. яким було внесено зміни у штатний розпис коледжу з 01.01.2013 р. та виведено із штатного розпису крім інших посад і посаду заступник директора по навчальній роботі і витягу із наказу від 29.01.2013 р. за № 12 яким було внесено зміни у штатний розпис коледжу, а саме виведено з штатного розпису: посаду заступник директора по виховній роботі з 01.04.2013 р. вбачається, що у відповідача ОСОБА_2 Коледжу культури і мистецтва була скорочена посада, яку обіймала позивачка.

Зважаючи на наведене, та істотну різницю у гарантіях при звільненні працівників за скороченням штатів п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України та п.6 ст.36 КЗпП України, колегія суддів вважає, що позивачка звільнена з посади незаконно, оскільки відповідач не мав підстав для застосування п.6 ст.36 КЗпП України в даному випадку.

Судом першої інстанції ці обставини та вимоги статті 32, п.6 ст.36 КЗпП не враховані, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зважаючи на наведене, позивачка підлягає поновленню на попередій посаді заступника директора по виховній роботі ОСОБА_2 Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації з виплатою середньої заробітної плати за вимушений прогул за один рік в розмірі 42590 грн. 88 коп.

Згідно ст.233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний (міський) суд може поновити ці строки. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

01.04.2013 р. наказом Коледжу № 22-к від 01.04.2013р. ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника директора з виховної роботи за п.6 ст.36 КЗпП України.

Отже, ОСОБА_1 мала подати позов з урахуванням святкових та вихідних днів в строк до 07.05.2013 року.

Однак, відповідно до пояснень ОСОБА_1 вчасно не подала позов через важку хворобу її матері ОСОБА_3.

02.06.2013 р. ОСОБА_1 подала позов про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в порядку адміністративного судочинства та постановою Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу у Львівський апеляційний адміністративний суд, де Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014р. по справі № 876/1321/14, постанову суду першої інстанції було скасовано та закрито провадження у справі.

26.09.2014р. ОСОБА_1 було подано цивільний позов до Ужгородського міськрайонного суду.

01.10.2014р. була постановлена ухвала суду по справі № 308/12420/14-ц про залишення позовної заяви без руху та 16.10.1014 р. Ужгородським міськрайонним судом по справі № 308/12420/14-ц постановлено ухвалу про повернення позовної заяви відповідачу та вважати її неподаною, в зв'язку з тим , що недоліки не усунуті вчасно.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що строк для подання заяви позивачем ОСОБА_1 був пропущений з поважних причин, а тому вважає за можливе його поновити.

Керуючись ст. 32 40, 42, 233, 235КЗпП України ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області,-

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора по виховній роботі ОСОБА_2 Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації.

Стягнути з ОСОБА_2 Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації на користь ОСОБА_1 42590 (сорок дві тисячі пятсот девяносто) грн. 88 коп. заробітної плати за вимушений прогул.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді