Справа № 464/3296/15-ц
пр.№ 2/464/1071/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Дзюба І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням поданих уточнень, просять визнати за померлою 05.06.2014 року, ОСОБА_6, право власності на 1/3 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої 05.06.2014 року. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що являються донькою ОСОБА_5 (третьої особи), яка в свою чергу є донькою ОСОБА_6 (бабця позивачки). Відповідач по справі ОСОБА_3 є братом ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_4 дружиною останнього. 05.06.2014р. померла ОСОБА_6, 1931р.н., яка до дня смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де померлій відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.01.2008р. на праві приватної спільної сумісної власності належала частка у вказаній квартирі. За життя померла ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого заповіла своїй внучці (позивачці) належну їй на праві приватної власності частину квартири АДРЕСА_2. За умови рівності часток, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6, відповідно до свідоцтва про право власності від 30.01.2008р., володіють на праві спільної сумісної власності по 1/3 частині згаданої квартири. Після смерті своєї бабусі ОСОБА_6, у 6-ти місячний термін, 09.09.2014р. вона звернулась до Шостої Львівської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована за № 112 від 09.09.2014р., що підтверджується листом № 2477/02-14 від 18.12.2014р. вказаної нотаріальної контори, однак постановою № 98/02-31 від 26.01.2015р. Шоста ЛДНК відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що у спадковій справі відсутні наступні документи: заяви від ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як співвласників квартири № 2 в будинку № 91 на вул.Стрийській у м.Львові, на визначення за померлою 1/3 ідеальної частки квартири (оскільки квартира приватизована на праві спільної сумісної власності, частки не визначені, відповідно до ст.372 ЦК України), та вказала, що відповідно до чинного законодавства у таких випадках слід звертатись до суду за захистом своїх прав. Вирішити вказане питання у добровільному порядку з відповідачами не далось можливим, оскільки останні категорично заперечують моє право на спадкове майно, у звязку з чим змушена звернутися до суду з вимогою про визнання за померлою ОСОБА_6, а в подальшому за її внучкою, як за єдиною спадкоємицею, право власності на частку у спірній квартирі.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні вимоги позову та заяви про їх уточнення підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просять позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник в судовому засіданні проти позову повністю заперечили, вважають такий безпідставним, заявленим без достатніх правих підстав, з обґрунтуваннями, які не відповідають дійсності. Додатково зазначили, що відповідно до положень п.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом, за згодою всіх співвласників. Так, стверджують, що померла ОСОБА_6 проживала у спірній квартирі лише у зимовий період, а оплата за житлово-комунальні послуги в повній мірі, починаючи з листопада 1990р., сплачувалась лише ними. За роки спільного володіння квартирою ними проводились поліпшення квартири, а саме: косметичні ремонти та встановлення приладів обліку на газ, на холодну і гарячу воду, що підтверджується відповідними документами. Не зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 з дня смерті ОСОБА_6, що мало місце 05.06.2014р., закрила одну із кімнат спірної квартири на ключ, оплату комунальних послуг як і раніше проводять в повному обсязі лише вони. З врахуванням даних заперечень, просять в задоволені позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заявлений її дочкою позов, вважає, що остання згідно заповіту має законне право на спадкове майно її бабці ОСОБА_6, до складу якого належить частка у спірній квартирі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні її обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, 13.08.1982р.н., являються донькою ОСОБА_5 ОСОБА_5, 18.07.1963р.н. (третьої особи), яка в свою чергу є донькою ОСОБА_6, 19.09.1931р.н. (бабця позивачки). Відповідач по справі ОСОБА_3, 10.02.1960р.н. являється сином померлої ОСОБА_6 та відповідно братом ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_4, 06.01.1962р.н. його дружиною.

З свідоцтва про смерть серії І-СГ № 360871, виданого 11.06.2014 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ, вбачається, що 05 червня 2014 року у віці 82 років померла ОСОБА_6. За життя ОСОБА_6, 1931р.н., склала заповіт, посвідчений 18.10.2010р. приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 2120 (бланк серії ВРВ № 641767), за змістом якого остання заповіла ОСОБА_2, 1982р.н., належні їй на праві приватної власності частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17559560 від 30.01.2008р. (реєстрац.номер 21942757), належить на праві приватної спільної сумісної власності (без визначення часток) померлій ОСОБА_6 та відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2008р. виданого квартирно-експлуатаційним відділом м.Львова згідно з розпорядженням від 14.01.2008р. за № 2835.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2, будучи єдиною спадкоємицею згідно заповіту, у встановлений законом шестимісячний строк, звернулась 09.09.2014р. до Шостої Львівської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована за № 112 від 09.09.2014р., що підтверджується листом № 2477/02-14 від 18.12.2014р. вказаної нотаріальної контори. Постановою № 98/02-31 від 26.01.2015р. Шоста ЛДНК відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її бабці ОСОБА_6 з огляду на те, що у спадковій справі відсутні наступні документи: заяви від ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як співвласників квартири АДРЕСА_3, на визначення за померлою 1/3 ідеальної частки квартири (оскільки квартира приватизована на праві спільної сумісної власності, частки не визначені, відповідно до ст.372 ЦК України), що унеможливлює визначити масу спадкового майна, яке підлягає успадкуванню. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в свою чергу, не мають наміру подавати такого роду заяви, заперечую щодо виділення померлій частки у спірному майні та подальшу його передачу у спадок позивачці, так як ними проведено в квартирі певні покращення, які не можна відокремити, а відтак в силу положень п.3 ст.357 ЦК України останні претендують на належну померлій ОСОБА_6 частку в квартирі.

Згідно з п.224 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом з померлою ОСОБА_6 приватизували вищевказану квартиру, однаково володіли та користувались житлом, між ними не було укладено ніяких угод відносно власності на квартиру, тому їхні частки як співвласників у спільній сумісній власності є рівними і кожному із них, як співвласнику належить право власності на 1/3 частку квартири.

За змістом положень ст.3 ЦК України одним з принципів цивільного права є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідачі, в супереч положенням ст.ст.57, 58, 60 ЦПК України та п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не довели суду та не надали фактичних доказі, які можуть підтвердити проведення ними, за власний кошт, суттєві покращення спірної квартири, які не можуть бути відокремлені та в силу положень п.3 ст.357 ЦК України дають підстави на відповідне збільшення їхніх часток у спірній квартирі.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із ст.370 ЦК України вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Таким чином, суд вважає, що за померлою 05.06.2014р., ОСОБА_6, слід визначити право власності на 1/3 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно положень ст.ст.328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

У відповідності до положень ст.1217 ЦК України, похідною підставою виникнення права власності є спадкування за заповітом. Так, згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємці). До складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Беручи до уваги те, що позивач, з огляду на наявність заповіту, та з врахуванням іншим вимог і норм спадкового законодавства, залишилась єдиним спадкоємцем після смерті своєї Бабці ОСОБА_6, у шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті останньої, проте позбавлена можливості оформити своє право на спадкове майно частку квартири, у звязку з тим, що квартира була приватизована на праві спільної сумісної власності без визначення часток, а відповідачі на не погоджуючись на рівний розподіл часток, не бажають подавити нотаріусу заяви про такий розподіл, суд, враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства України, приходить до висновку, що позов слід задоволити та визнати за позивачем право власності на 1/3 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6

На підставі ст.ст.3, 328-330, 355, 368, 370, 1218, 1220, 1223, 1226, 1233, 1258, 1261, 1268-1270, 1276, 1296 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 та керуючись ст.ст.1, 10, 11, 57-58, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Визнати за померлою 05 червня 2014 року, ОСОБА_6, право власності на 1/3 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, 13.08.1982р.н., право власності на 1/3 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої 05.06.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: