Провадження №2/748/672/15
Єдиний унікальний № 748/2091/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2015 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

Головуючої судді Хоменко Л.В.

при секретарях Сидор А.В., Грибановській В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія « Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу від 16 липня 2015 року № 002650, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ « Лізингова компанія « Еталон», стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 14 800 грн. та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Вимоги мотивовані тим, що 16 липня 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія « Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 002650, предметом якого є зобов'язання лізингодавця придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу - автомобіль марки ЗАЗ Lanos хемчбек 1.5 Lux, а позивач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами Договору. Відповідно до п. 8.2.1. Договору та Додатку 1 до Договору позивач сплатив на користь відповідача комісійну винагороду за організацію у сумі 14 800 грн. 00 коп. Згодом, детально вивчивши умови договору, позивач виявив, що умови договору порушують його права, як споживача та мають ознаки недійсності. Скориставшись своїм правом звернувся до відповідача з вимогою повернути сплачені кошти, але отримав відмову. Вважає, посилаючись на Закон України « Про захист прав споживачів», що умови договору про збільшення розміру комісії за організацію в разі збільшення вартості предмета лізингу, неповернення різниці комісії за організацію в разі зменшення вартості предмета лізингу, неповернення цього платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбансу договірних прав та обовязків сторін, тому п.п. 5.4, 12.12 Договору вважає несправедливими, такими, що порушують принцип добросовісності. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру лізингових платежів, вартості предмета лізингу з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають односторонні права лише лізингодавцеві, позбавляючи прав участі у вирішенні цих питань лізингоодержувача. Вважає, що договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про дисбаланс між правами та обов'язками сторін. Крім того, вважає, що даний договір, в порушення вимог ч.2 ст.799 ЦК України не був нотаріально посвідчений, тому в силу ч.2 ст. 215 ЦК України є недійсним.

Позивач у судове засідання не зявився, надав повноваження на представлення своїх інтересів ОСОБА_1 Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Надав заперечення на позов, які зводяться до того, що позивач на виконання укладеного між сторонами договору лізингу сплатив 14 800 грн. комісії за організацію згідно п. 8.2.1а ст. 8 Договору. Волевиявлення позивача було добровільним, він ознайомився з усіма умовами договору, підписавши кожен аркуш договору. Вважає, що умови договору є прозорими, відповідають чинному законодавству, та не містять положень, які є несправедливими. Зазначені у договорі права та обов'язки, їх кількість не суперечить положенням ст.ст. 10,11 Закону України " Про фінансовий лізинг", яким визначено загальні права та обов'язки лізингодавця і лізингоодержувача. Право лізингоодержувача в односторонньому порядку розірвати договір передбачене п.4.4.2 Договору. Відповідальність лізингодавця у випадку невиконання чи неналежного виконання ним своїх зобов'язань передбачена п. 12.1 Договору. Право позивача на повернення коштів на оплату у разі його відмови укласти або виконати договір передбачене п. 12.12 ст.12 Договору. Вважає, що хибним є твердження позивача про наявність нечіткого визначення підстав зміни вартості платежів, вартості предмета лізингу з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, оскільки ціна предмета лізингу може змінюватись в залежності від цінової політики продавця до моменту надходження грошової суми в розмірі авансового платежу від лізингоодержувача на рахунок лізингодавця та перерахування всієї суми вартості предмета лізингу на рахунок продавця. При цьому, лізингодавець не бере участі у формуванні ціни предмета лізингу, ціна надається продавцем на момент перерахування коштів за товар, про що і зазначено у договорі. Безпідставним є посилання позивача на обовязкове нотаріальне посвідчення договору лізингу.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та розглядаючи справу в межах заявлених вимог та по наданих суду доказах, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія « Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 002650, предметом якого є зобов'язання лізингодавця придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу - автомобіль марки ЗАЗ Lanos хемчбек 1.5 Lux, у власність, а позивач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами Договору.

Додатком № 1 до договору визначена вартість предмета лізингу у сумі 148 000 грн., авансовий платіж складає 74 000 грн., комісія за організацію ( 10%) 14 800 грн., комісія за передачу ( 3%) 4 440 грн. ( а.с. 13).

Згідно з квитанцією від 16 липня 2015 року № ПН 28575 ОСОБА_2 сплатив ТОВ «ЛК «Еталон» комісію за організацію згідно договору № 002650 від 16 липня 2015 року у сумі 14 800 грн. (а.с.16).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч.3 ст.18 цього Закону.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Разом з тим у ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, спірні відносини регулюються як загальними, так і спеціальними нормами.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно обирати майбутнього контрагента у договірних відносинах.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Умови оскаржуваного договору фінансового лізингу містять 17 самостійних розділів, які включають різні за своїм змістом права та обовязки як лізингодавця так і лізингоодержувача. Крім того, кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними згоди по всіх викладених в договорі умов, зокрема, щодо предмету лізингу, строку дії договору та строку лізингу, користування предметом лізингу, а також щодо вартості предмета лізингу та платежів, порядку розірвання договору і повернення коштів, відповідальності сторін і порядку повернення предмету лізингу, щодо сплати авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу, умов поставки та прийому предмету лізингу, переходу права власності на предмет лізингу, про що свідчить підпис сторін на кожному аркуші договору. Викладене доводить про вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору.

Згідно ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлене законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до оспорюваного договору п. 5.1 лізингодавець повинен передати у користування Предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності - сплатити різницю до сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4 Договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу, що узгоджується з положеннями ст.806 ЦК України.

Позивач в своєму позові зазначає, що умови оспорюваного договору є несправедливими, зокрема положення п.5.4, 12.12.

Згідно п.5.4 Договору розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку № 1. У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до умов договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного в додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. У такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені у Додатковій угоді до даного договору.

Суд не вважає, що дані умови договору є несправедливими для позивача, оскільки предметом договору є автомобіль, ціна якого до моменту здійснення купівлі може змінюватись, а в разі зміни предмета лізингу, ціна новообраного транспортного засобу може відрізнятися від попереднього транспортного засобу, що не залежить від волі лізингодавця. Таким чином, відповідно до умов договору лізингові платежі можуть бути змінені у деяких випадках, які не залежать від лізингодавця.

Крім того, цим же п. 5.4. Договору передбачено, що у разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає, але у такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені у Додатковій угоді до даного договору. Що на думку суду не є несправедливим.

Позивач вказує, що Договір містить право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право не передбачено для лізингоодержувача.

Проте, це не відповідає дійсності. Так, пунктом 4.4.2 Договору передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитись від нього у випадках передбачених Договором. Крім того, пунктом 12.12 Договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. Пунктом 4.4.7 Договору прямо передбачено, що лізингоодержувач має інші права, які прямо передбачені чинним законодавством України.

Так, Законом визначено випадки, коли лізингоодержувач має право відмовитися від договору в односторонньому порядку. Зокрема ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі Закону) лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Таким чином, твердження позивача, що він позбавлений можливості відмовитись в односторонньому порядку від договору є безпідставними.

Також позивач зазначає, що виконання зобовзання забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. У пунктах 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 Договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені.

Натомість, пунктом 12.1 Договору передбачено, що у випадку ненадання Лізингодавцем Лізингоодержувачу предмета лізингу, визначеного у додатку 3 до цього Договору у термін, що перевищує 30 календарних днів, від строку, вказаного в п.5.1 Договору, лізингоодержувач має право відмовитись від даного Договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця. У такому випадку лізингоодержувачу повертаються всі перераховані ним кошти та додатково сплачується штраф у розмірі 10% від вартості предмета лізингу. Відповідальність лізингодавця передбачена також і п.12.12 Договору.

Слід зазначити, що в разі, якщо умовами договору не врегульовано будь-які випадки відповідальності сторін, то така відповідальність настає на підставі норм закону. Тому, будь-яка із сторін не позбавлена можливості звертатися за захистом свої порушених прав на підставі норм закону. Також, у разі належного виконання умов укладеного договору відповідальність за його неналежне виконання не настає.

Позивач вказує, що нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру лізингових платежів, вартості предмета лізингу з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають односторонні права лише лізингодавцеві, позбавляючи прав участі у вирішенні цих питань лізингоодержувача.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна та не тягне за собою відповідальності, яка передбачена укладеним договором.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Статтею другою Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, які виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обовязковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно ст.6 Закону України « Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Отже, в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу не є обовязковим.

Таким чином, враховуючи доводи представника позивача на обґрунтування заявлених позовних вимог, письмові заперечення відповідача, проаналізувавши укладений договір фінансового лізингу в сукупності з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннями Цивільного кодексу України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що договір між сторонами був укладений внаслідок їх волевиявлення, на момент розгляду справи судом не вбачається порушень з боку відповідача умов договору, які мали б наслідком визнання його недійсним та відшкодування понесених позивачем витрат. Також, в судовому засіданні не встановлено, що умови укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими.

За таких обставин, в задоволені позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст.3, 11, 16, 203, 627, 628, 638, 806, 807 Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Лізингова компанія « Еталон» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів у сумі 14 800 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 1 000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_3