Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
Справа № 2-2576/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Крамара О.В.

при секретарі Малик О.Я.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконкому Стебницької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися в суд з позовом про визнання за ними в рівних частинах, права власності на самочинне будівництво: житловий будинок (літ.«А-1»), зовнішніми розмірами 10,95х11,45 м., загальною площею 183,3 кв.м., з яких до житлової відноситься 90,5 кв.м., що розташований в будинковолодінні № 10/1 по вул. В.Стуса у м. Стебнику Львівської області.

В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Стебницької міської Ради народних депутатів від 02.06.1988 року за № 146, Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під індивідуальне будівництво, посвідченого нотаріально 06.08.1988 року за р. № 1-2320, а також відповідно до Акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від 08.07.1988 року, на імя ОСОБА_2В, було надано Дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво житлового будинку на земельній ділянці у м.Стебнику по вул. Жовтневій (тепер ОСОБА_3), 10/1.

Спільними зусиллями, враховуючи вимоги проектної документації та керуючись будівельним паспортом на забудову земельної ділянки, погодженого головним архітектором м.Дрогобича, в липні 1988 року, вони розпочали будівництво одноповерхового, з мансардою, власного житлового будинку. Проте, під час будівництва, враховуючи деякі субєктивні та обєктивні обставини, було допущено незначне відхилення від затвердженого проекту. Так, згідно проектної документації, викопіювання з якої додається до позову, передбачалось здійснити будівництво одноквартирного, одноповерхового житлового будинку з мансардою, житловою площею 59,8 кв.м. Фактично ж було побудовано одноповерховий будинок, без мансардного приміщення, загальною площею 183,3 кв.м., з яких до житлової відноситься 90,5 кв.м. Тобто, як результат відхилення від затвердженого проекту, сталось збільшення житлової площі на 30,7 кв.м.

Як вбачається з технічної документації, виготовленої Дрогобицьким МБТІ та ЕО, станом на сьогоднішній день, їх будинок (літ.«А-1»), зовнішніми розмірами 10,95м. х 11,45м., складається з цокольного поверху, на якому розміщені коридор, кухня, три кладові, санвузол, житлова кімната і гараж, та першого поверху, до складу якого входить коридор, сходова клітина, 4-ри житлові кімнати і кладова.

У відповідності до вимог діючого законодавства, будь-які відхилення від належно затвердженої проектної документації, потребують узгодження з виконавчими органами місцевої влади, чого в їхньому випадку не було вчинено, а відтак, такі дії вважаються самочинним будівництвом, на яке особи не набувають права власності.

Визнання ж права власності на самочинно побудоване нерухоме майно, згідно до ст. 376 ЦК України, відбувається виключно в судовому порядку.

З метою узаконення самочинного будівництва, вони звернулись до ліцензованого підприємства «Капітал-проект», де на їх замовлення був підготовлений висновок № 19 від 26.10.2011 року щодо можливості визнання за ними права власності на самочинно збудоване нерухоме майно житловий будинок № 10/1 по вул. Стуса у м.Стебнику. В ньому, зокрема, зазначено, що житловий будинок, позначений на плані літ. «А-І», збудований в існуючому кварталі сформованої, малоповерхової індивідуальної житлової забудови м.Стебника на відведеній земельній ділянці, розташованій поза зоною впливу від гірничих робіт Стебницького ДГХП «Полімінерал» без належно затвердженого проекту і відповідно, без надання дозволу на початок проведення будівельних робіт. Проте, державні будівельні норми та правила не порушено.

Вищевказане самочинне будівництво здійснено на земельній ділянці площею 928 кв.м., яка відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд згідно з Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки під індивідуальне будівництво від 06.08.1988 року та Акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від 08.07.1988 року.

В частині пожежних вимог самочинне будівництво погоджено з Начальником ВзПНПД Дрогобицького РВ ГУ МНСУ в Львівській області, про що видано довідку № 6/1538 від 25.10.2011 року, в якій зазначено, що під час перевірки протипожежного стану житлового будинку та господарських будівель в м.Стебнику по вул. В.Стуса, 10/1 не виявлено порушень пожежної безпеки, за винятком відсутності проектної документації на обєкт перевірки.

У відповідності до п.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Так як при самочинному будівництві права інших осіб порушено не було, останнє відбувалось без порушення будівельних норм і правил на земельній ділянці, що на законних підставах знаходиться в їхньому постійному користуванні, а також перебуває поза зоною впливу від гірничих робіт СДГХП Полімінерал, і є таким, що не суперечить суспільним інтересам, то в судовому порядку на таке самочинне будівництво може бути визнано право власності.

Приблизно з 1994 року, коли частину новозбудованого будинку можна було використовувати за призначенням, і по теперішній час, після завершення будівництва, вони проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, користуються та утримують це нерухоме майно в належному стані, сплачують необхідні платежі, однак не мають офіційно зареєстрованого права власності на нього, а відтак змушені звернутися до суду з даним позовом. З 25.06.1999 року в їхній сімї зявилась друга дитина - донька ОСОБА_4. Старший син, який вже є повнолітнім, створив свою сімю і фактично проживає окремо. 12 травня 2011 року Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області шлюб між ними було розірвано. Після припинення подружніх відносин, вони залишились проживати у спільно збудованому житловому будинку, спільно ним користуються та несуть відповідні витрати по його утриманню. Як вбачається зі змісту ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і цим майном можуть бути будь-які речі, за винятком виключених з цивільного обороту.

У відповідності до вимог ст.69 СК України, «дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу». При цьому, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», надано розяснення щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя. Так, в п. 19 вказаної Постанови зазначено наступне: «Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє». В той же час, згідно п. 23 цієї Постанови, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Станом на сьогоднішній день, вони, як колишнє подружжя, яке спільними зусиллями збудувало спірний будинок, і яке слід вважати їхнім спільно нажитим майном, користуються і володіють ним за взаємною згодою, проте не можуть розпоряджатись ним, оскільки має місце самочинне будівництво, право на яке може бути визнане тільки за рішенням суду, тому в них виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з?явилися, подали клопотання, щоб справу за їх позовом до виконкому Стебницької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво слухати у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують і просять позов задоволити.

Представник Виконавчого комітету Стебницької міської ради в судове засідання не з?явився, подав клопотання, щоб справу слухати у їх відсутності, щодо задоволення позову покладаються на думку суду.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Судом встановлено, що позивачі самочинним будівництвом не порушили прав та інтересів інших осіб, що стверджується висновком ПП «Капітал-проект», про проведення технічного огляду на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам та нормативним актам з пожежної безпеки, а тому підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Звідси позов є підставним та підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене та

керуючись ст.ст. 10, 57, 58, 60, 130, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 331, 376 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, в рівних частинах, право власності на житловий будинок (літ.«А-1»), зовнішніми розмірами 10,95м. х 11,45м., загальною площею 183,3 кв.м., з яких до житлової відноситься 90,5 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. В.Стуса, 10/1 у м.Стебнику Львівської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя __________________ Крамар О.В.