Номер провадження: 22-ц/785/6951/15
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на те, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 жовтня 1999 року Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №568 від 15 жовтня 1999 року.

В теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, на підставі різних поглядів на сумісне життя позивач втратив до відповідача почуття кохання і поваги, шлюб носить формальний характер.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року позов задоволений. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 15 жовтня 1999 року Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №568 від 15 жовтня 1999 року - розірвано. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму оплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення суду в зв'язку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з постановленням ухвали про залишення позову без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 жовтня 1999 року Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №568 від 15 жовтня 1999 року.

Позивач просить суд розірвати шлюб посилаючись на те, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер.

В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави.

Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно же ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї і шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В зв'язку за наведеним суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме суму оплаченого судового збору - у розмірі 243,60 грн.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду, оскільки позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважної причини є помилковим.

Відповідно до ч.1 п.3 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

В матеріалах справи відсутні відомості, про належне сповіщення відповідача на два останніх судових засідання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач був сповіщений лише на останнє судове засідання призначене слуханням на 18 травня 2015 року.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції порушив порядок ухвалення заочного рішення у справі, що є підставою для скасування судового рішення є помилкові, оскільки ст. ст. 309, 310 ЦПК України не містить підстав для скасування заочного рішення у справі з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову чи залишення позову без розгляду з підстави порушення порядку ухвалення заочного рішення у справі. З зазначених підстав не є підставою для скасування судового рішення і неповідомлення належним чином відповідача про день та час розгляду справи.

Посилання в апеляційній скарзі, про відсутність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки у сторін немає неповнолітніх дітей є помилковою, оскільки ст. 106 СК України передбачає можливість розірвання шлюбу в органах РАГС подружжям які не мають дітей, проте частина 1 ст. 110 СК України не позбавляє право одного з подружжя звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції у рішенні зазначаючи, що подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї і шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін не навів у рішенні, з якого часу на думку суду сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, суд не з'ясував хто винен в розпаді сім'ї, за таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, колегія вважає помилковими.

Позивач в позові обґрунтував підстави звернення до суду, відповідач в апеляційній скарзі лише посилається на те, що суд першої інстанції у рішенні зазначаючи, що подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї і шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін не навів у рішенні, з якого часу на думку суду сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, суд не з'ясував хто винен в розпаді сім'ї, однак не надає будь яких доказів на підтвердження того, що збереження сім'ї можливе, знаходження сторін у шлюбних відносинах та те, що саме позивач винен у розпаді сім'ї. При цьому колегія приймає до уваги те, що відповідач у судове засідання не з'явилася та не надала належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених посилань в апеляційній скарзі.

Зазначення в апеляційній скарзі, що головуючий у справі в суді першої інстанції суддя Плавич І.В. який є сусідом сторін та проживає в одному під'їзді зі сторонами та знаходиться в неприязнених стосунках з відповідачем та у дружніх стосунках з позивачем, а тому повинен був заявити собі самовідвід нічим не підтверджені.

На підставі наведеного колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич