АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Козлова С.П.,Петренко І.О.,

при секретарі:ОСОБА_2,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції; Управління головного архітектора міста «Про виділ частки майна в натурі та визнання права власності»; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції; Управління головного архітектора міста «Про виділ частки майна в натурі та визнання права власності», власності», за зустрічний позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, Державне підприємство «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» «Про зобов'язання вчинити певні дії щодо домоволодіння співвласників», -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки майна в натурі та визнання права власності; з зустрічним позовом звернувся ОСОБА_4 до ОСОБА_3Ю, ОСОБА_5 Володимировича про виділ частки майна. ОСОБА_5 заявив позов до ОСОБА_3Ю та ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії щодо домоволодіння співвласників.

ОСОБА_3Ю просив суд:

1. Виділити позивачу в окремий об'єкт нерухомого майна 67/150 часток будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, №47А, що складаються з: житлової прибудови А1-1, площею 36,2 кв. м; нежитлової прибудови а-1, площею 11,5 кв.м; тамбуру а3-1 площею 2,8 кв.м; сараю В-1 площею 12,8 кв. м; літньої кухні Д-1 площею 6,7 кв.м; гаражу Є-1 площею 16,0 кв.м; з оглядовою ямою, площею 2,5 кв. м; вбиральні Г-1 площею 0,9 кв. м; душу Ж-1 площею 0,8 кв.м; №4 - воріт; №10 - зливної ями; П,Ш - тротуарів.

2. Визнати за позивачем право власності в цілому на окремий об'єкт нерухомого майна, що складається з житлової прибудови А1-1, площею 36,2 кв.м; нежитлової прибудови а-1, площею 11,5 кв.м; тамбуру а3-1 площею 2,8 кв.м; сараю В-1 площею 12,8 кв.м; літньої кухні Д-1 площею 6,7 кв.м; гаражу Є-1 площею 16,0 кв.м; з оглядовою ямою, площею 2,5 кв.м; вбиральні Г-1 площею 0,9 кв.м; душу Ж-1 площею 0,8 кв.м; №4 - воріт; №10 - зливної ями; П,Ш - тротуарів.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 посилається на те, що, йому на праві спільної часткової власності належить 67/150 часток будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, №47А, що складаються з: житлової прибудови А1-1, площею 36,2 кв.м; нежитлової прибудови а-1, площею 11,5 кв.м; тамбуру а3-1 площею 2,8 кв.м; сараю В-1 площею 12,8 кв.м; літньої кухні Д-1 площею 6,7 кв.м; гаражу Є-1 площею 16,0 кв.м; з оглядовою ямою, площею 2,5 кв.м; вбиральні Г-1 площею 0,9 кв.м; душу Ж-1 площею 0,8 кв.м; №4 - воріт; №10 - зливної ями; П,Ш - тротуарів. Співвласниками будинку є також відповідач ОСОБА_4, якому належить 99/300 частин, та відповідач ОСОБА_5, якому належить 67/300 вказаного будинку. При цьому, з відповідачем ОСОБА_5 у нього склались відносини, які виключають подальше спільне користування спільним будинком, але ОСОБА_5 відмовляється у добровільному порядку здійснити розподіл спільного майна, що змушує позивача звернутись із позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив суд виділити йому в окремий об'єкт нерухомого майна належні йому на праві власності 99/300 часток вищевказаного будинку, які складаються з: житлової прибудови А2-1 з нежитловою прибудовою а2-1, сараю Б-1, огорожі №5, водопроводу №1, тротуару П, та, визнати за ним право власності в цілому на окремий об'єкт нерухомого майна, що складається з житлової прибудови А2-1, нежитлової прибудови а2-1, сараю Б-1, огорожі №5, водопроводу №1, тротуару П.

В обґрунтування зустрічних вимог відповідач ОСОБА_4 посилається на те, що йому на праві спільної часткової власності належить 99/300 часток будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, №47А, що складаються з: житлової прибудови А2-1 з нежитловою прибудовою а2-1, сараю Б-1, огорожі №5, водопроводу №1, тротуару П. Співвласниками даного будинку є також позивач ОСОБА_3Ю, якому належить 67/150 частин, та відповідач ОСОБА_5, якому належить 67/300 вказаного будинку. При цьому з відповідачем ОСОБА_5 у нього склались відносини, які виключають подальше спільне користування спільним будинком, що змушує його звернутись із зустрічним позовом до суду.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив суд зобов'язати позивача ОСОБА_3 :

1. змінити матеріал непрозорої залізобетонної огорожі на прозору, розташовану на межі ділянки вздовж стіни нежитлової прибудови а-1;

2. проводити у подальшому усі зміни в існуючій схемі водопроводу за згодою з ним;

3. виділити прохід до зони обслуговування будинку з південної сторони земельної ділянки;

4. забезпечити йому- користування зливною ямою, що мається по факту;

5. забезпечити користування туалетом Г-1 та душем Ж-1.

6. забезпечити виїзд автомобіля із ділянки через ворота №4.

В обґрунтування вимог відповідач ОСОБА_5 посилався на те, що йому на праві спільної часткової власності належить житлове приміщення А-1 з нежитловою прибудовою а1-1 у будинку, розташованому за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, № 47А.

Співвласниками вказаного будинку є також: позивач ОСОБА_3Ю, та відповідач ОСОБА_4

Земельна ділянка, на якій розташований будинок, не приватизована.

У 2008 році ОСОБА_3 без отримання його згоди, як співвласника будинку, встановив залізобетонну непрозору огорожу висотою 2 метри на земельній ділянці, яка знаходиться у загальному користуванні усіх співвласників будинку.

Огорожа завдає йому незручності- затінює вікно та пригнічує городні рослини; виключає можливість користуватись зливною ямою та ямою для зливових стоків №10; позбавляє можливості в'їзду у двір автомобільним транспортом та виключає можливість обслуговування його приміщення з південної сторони будинку, що змушує звернутись із позовом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав позов у повному обсязі,

не заперечував проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, посилаючись на обставини, викладені ним у письмових запереченнях на позов (а.с.122).

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_3 (а.с.52, 53, 56).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 підтримав свій зустрічний позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, а також, в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що володіння останніми житловими та нежитловими прибудовами, які ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять виділити їм в окремий об'єкт нерухомого майна - є спірним.

Такі об'єкти як зливна яма та туалет повинні знаходиться у спільному користуванні співвласників і не можуть належати лише одному із співвласників спірного будинку.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки майна в натурі та визнання права власності відмовлено.

Судові витрати за позовом ОСОБА_3 покладено на позивача.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі та визнання права власності відмовлено.

Судові витрати за зустрічним позовом ОСОБА_4 покладено на відповідача ОСОБА_4

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії щодо домоволодіння співвласників відмовлено.

Судові витрати за зустрічним позовом ОСОБА_5 покладено на нього.

В скарзі апелянти ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилаются на незаконність рішення суду, просять скасувати рішення й постановити нове , яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що, співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, № 47А є: позивач ОСОБА_3, якому належить 67/150 частин вказаного будинку; відповідач ОСОБА_4, якому належить 99/300 частин будинку та відповідач ОСОБА_5, якому належить 67/300 частин будинку (а.с.12,13).

Відповідно до вимог ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, сторони, як співвласники не можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Позивач ОСОБА_3 посилається на те, що, він фактично володіє житловою прибудовою А1-1, площею 36,2 кв.м; нежитловою прибудовою а-1, площею 11,5 кв.м; тамбуром а3-1 площею 2,8 кв.м; сараєм В-1 площею 12,8 кв.м; літньою кухнею Д-1 площею 6,7 кв.м; гаражем Є-1 площею 16,0 кв.м; з оглядовою ямою, площею 2,5 кв.м; вбиральнею Г-1 площею 0,9 кв.м; душем Ж-1 площею 0,8 кв.м; №4 - воріт; №10 - зливною ямою; П,Ш - тротуаром, відповідно до чого саме ці житлові та нежитлові об'єкти нерухомого майна повинні бути виділені йому в окремий об'єкт нерухомого майна.

Частиною 3 ст.358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно вимог ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Пунктом 6. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991року "Про практику застосування законодавства, що регулює права власності громадян на житловий будинок" передбачено, що поділ права спільної власності на житловий будинок можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділена окрема частина будинку із самостійним виходом.

Відповідно до вимог ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Згідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 на підтвердження існування технічної можливості виділу їх часток в окремий об'єкт нерухомого майна надано, кожним, "Технічний висновок за результатами обстеження стану конструкцій будівель та споруд щодо можливості виділу частки в окреме домоволодіння з привласненням окремої поштової адреси", виконаний Державним підприємством "Проектний інститут "Дніпродзержинськцивільпроект".

Відмовляючи у задоволенні вимог позивачам, суд першої інстанції правильно посилався на те, що вказаний Технічний висновок не є належним доказом, оскільки виконаний не експертом в галузі будівництва, а спеціалістом, яким не підтверджено наявність відповідного обсягу знань у вказаній галузі та наявність права надавати відповідні висновки щодо існування технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Більш того, Технічний висновок не містить відомостей щодо відповідності об'єктів нерухомого майна, якими фактично володіють позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4, їх часткам у спільній частковій власності, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо виділу часток співвласників без відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, а також питання щодо присудження грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась у разі поділу.

Позивачі не надали суду доказів на підтвердження технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню спірної будівлі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необгрунтованість вимог позивача ОСОБА_3 та зустрічних вимог відповідача ОСОБА_4

Щодо зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_5 суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч.2,7 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Дослідивши матеріали, якими відповідач ОСОБА_5 обґрунтовує свої зустрічні позовні вимоги, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо порядку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Суд встановив, що матеріали, якими відповідач ОСОБА_5 обґрунтовує свої зустрічні позовні вимоги, не містять доказів, з яких можливо встановити факт порушення прав відповідача ОСОБА_5 іншими співвласниками спільного будинку, а саме позивачем ОСОБА_3, якого відповідач ОСОБА_5 просить зобов'язати вчинити дії, зазначені у його зустрічному позові.

Відповідачем ОСОБА_5 не наведено порядку, встановленого законом, за яким співвласник нерухомого майна зобов'язаний встановлювати огорожу із прозорого матеріалу. Крім того, відповідачем ОСОБА_5 не доведено сам факт встановлення позивачем ОСОБА_3 залізобетонної огорожі на ділянці, що не знаходиться у володінні останнього та не доведено факт вчинення позивачем ОСОБА_3 будь-яких дій, направлених на зміну існуючої схеми водопроводу.

З матеріалів справи неможливо встановити, яким чином позивач ОСОБА_3 порушує право відповідача ОСОБА_5 на отримання доступу до південної сторони земельної ділянки, доступу до зливної ями, туалету Г-1, душу Ж-1, а також воріт №4.

Оскільки заявлені вимоги є взаємоповязаними та не доведеними, суд правомірно відмовив у задоволенні основного та зустрічних позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про можливість розподілу спірного будинку з посиланням на "Технічний висновок за результатами обстеження стану конструкцій будівель та споруд щодо можливості виділу частки в окреме домоволодіння з привласненням окремої поштової адреси", виконаний Державним підприємством "Проектний інститут "Дніпродзержинськцивільпроект", є необґрунтованими, оскільки висновок виконано спеціалістом, а не експертом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Для вирішення заявленого спору необхідні спеціальні знання.

Тому, відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України , суд в засіданні першої інстанції роз'яснив особам, які беруть участь у справі їх право звернутись до суду у встановленому ст.143 ЦПК України порядку із заявою про призначення відповідної експертизи. Але заяв чи клопотань щодо призначення у справі експертизи від осіб, які брали участь у справі, в ході розгляду справи не надходило.

Тому суд, приймаючи до уваги те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заявлених сторонами позовних вимог.

Інші доводи скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, зводяться до переоцінки доказів по справі і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: ОСОБА_6

ОСОБА_7