Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Порше Лізинг України» про визнання договору недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в липні 2012 року на його адресу місця реєстрації почали надходити листи-вимоги від ТОВ «Порше Лізинг України» про оплату заборгованості за договором фінансового лізингу, про який йому нічого не було відомо, які отримувала його мама та сестра. Повернувшись з відрядження з іншого міста, йому надали листи, з яких йому стало відомо про укладення від його імені договору фінансового лізингу. Відповідач ОСОБА_2 отримувала листи від ТОВ «Порше Лізинг Україна», але їх йому не передавала, що призвело до неналежного отримання інформації, яка в подальшому призвела до заборгованості по договору лізингу, завдавши йому матеріальні збитки. 09 серпня 2012 року, він звернувся до ТОВ «Порше Лізинг України» з заявою (повідомленням) та повідомив, що особисто не укладав даного договору, довіреності на укладення даного договору нікому не надавав, а тому просив даного відповідача розібратись з ситуацією, що склалася та звернутись до правоохоронних органів з метою встановлення осіб, що причетні до укладення договору. З 09 серпня 2012 року вказаним відповідачем він не повідомлявся про хід розгляду його заяви та на його адресу продовжували надходити листи-вимоги про оплату заборгованості за договором. За заявою ТОВ «Порше Лізинг Україна» його неодноразово викликали до правоохоронних органів, де його опитували та відмовляли відповідачу в порушенні кримінальної справи, але і не проводили оперативні дії щодо встановлення належних осіб, які скоїли злочин, та злочинним шляхом заволоділи транспортним засобом, який належить власнику та щодо погашення заборгованості відповідно до договору про фінансовий лізинг. Отримавши копію матеріалів справи, позивач дізнався, що невідома особа від його імені уклала договір про фінансовий лізинг, в результаті чого йому висувається вимога по його оплаті. Позивач стверджує, що даного договору про фінансовий лізинг, він не укладав, акту про прийняття обєкта лізингу не підписував, копій документів на укладення договору не надавав так як не має можливості керувати транспортним засобом, враховуючи, що посвідчення водія в нього було вилучено відповідно до рішення суду від 12.05.2010 року, постійного заробітку він не має, а тому не є платоспроможним. 08 липня 2013 року ТОВ «Порше Лізинг України» подало позов до нього про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00004147 від 20.12.2011 року, в результаті чого він отримав матеріали справи, що дало можливість звернутись до суду за захистом його прав з вимогою про визнання даного договору недійсним. Позивач вважає, що підпис на договорі різниться від його та просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00004147 від 20.12.2011 року та стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна», понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду свого представника, згідно договору про надання правової допомоги, який наполягав на задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що його довіритель не має договірних відносин з ТОВ «Порше Лізинг Україна», а укладений від його імені договір не відповідає його внутрішній волі і містить підпис, який поставлений не його довірителем.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала в повному обсязі, в подальшому в відкрите судове засідання не з»явилася, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача ТОВ «Порше Лізинг Україна» заперечував проти задоволення позову, вважаючи наведені позивачем та його представником доводи необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, оглянувши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом.

Як вбачається з договору фінансового лізингу від 20.12.2011 року та додатку до даного договору від 20.12.2011 року, 20.12.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00004147, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобовязався передати у розпорядження ОСОБА_1 обєкт лізингу транспортний засіб типу VW Golf 6 1,6 I TDI CR, 2011 року виробництва, шасі № WVWZZZ1KZCW163333, а ОСОБА_1 зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором, шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невідємну частину договору, на загальну суму, що становить 22 594,40 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, 5 648,60 доларів США, що підтверджується договором та додатком до нього.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердила факт того, що з ТОВ "Порше Лізинг Україна" дійсно приходили листи-повідомлення про сплату боргу за договором лізингу на ім"я її брата ОСОБА_1, однак, вона цьому не предала значення та листи передала не відразу, а через значний проміжок часу, так як брат був відсутній по місцю проживання.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказуючи свою позицію, представником позивача в ході судового розгляду справи заявлено клопотання про призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи з метою зясування тієї обставини чи здійснено підпис ОСОБА_1 саме ОСОБА_1 при укладенні договору фінансового лізингу №00004147 між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Лізинг України». Ухвалою суду від 10 березня 2015 року вказане клопотання було задоволено, по справі призначено судову почеркознавчу експертизу та доручено її проведення експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

01 липня 2015 року до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 5558/5559/15-32 від 19.06.2015 року. За результатами проведення експертизи, судові експерти дійшли висновку, що договір фінансового лізингу № 00004147, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Лізинг України» підписаний не ОСОБА_1, а іншою особою з деяким наслідування підпису ОСОБА_1. В висновку експертизи зазначено, що: підписи від імені ОСОБА_1 у рядку «Підпис та печатка лізингоодержувача» та у графах «Лізингоодержувач» в договорі фінансового лізингу № 00004147 від 20.12.2011 року та додатках до нього, що укладений від імені ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів; підписи від імені ОСОБА_1 у рядку «Підпис та печатка лізингоодержувача» та у графах «Лізингоодержувач» в договорі фінансового лізингу № 00004147 від 20.12.2011 року та додатках до нього, що укладений від імені ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1, виконані не ОСОБА_1, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2014 року у цивільній справі № 357/11308/13-ц, 2/357/86/14, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2014 року, ухваленого у цивільній справі № 357/11308/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг України» згідно копії видаткової накладної № 002668 від 28.12.2011 року, виконав умови договору, надавши відповідачу ОСОБА_1 обєкт лізингу в користування. Разом з тим, підтвердити викладену у видатковій накладній інформацію щодо того що відповідно до даної накладної об»єкт лізингу був наданий позивачу ОСОБА_1 в користування, представнику відповідача не вдалося, оскільки копія цієї накладної завірена невідомою особою, повноваження якої нічим не підтверджені. В той же час, оригіналу видаткової накладної № 002668 від 28.12.2011 року суду для огляду надано не було. При огляді оригіналу вказаного договору лізингу з доданими додатками до нього, який витребовувався судом для проведення судової почеркознавчої експертизи, встановлено, що оригінал вказаної накладної відсутній. Відповідно до копії даної накладної неможливо встановити чи дійсно хтось передавав, а хтось отримував об»єкт лізингу, і якщо й передавав та отримував, то хто саме, так як прізвища осіб відсутні, і довіреності до копії накладної не додані.

Як стверджує представник відповідача, ОСОБА_1 прийняв даний обєкт та відповідно до договору ним було перераховано авансовий платіж в розмірі 54 973,78 грн., що підтверджується випискою по рахунку та копією платіжного доручення № 15516166 від 24.12.2011 року. Вказаним рішенням суду було встановлено, що відповідач прийняв об»єкт лізингу та відповідно до договору було перераховано авансовий платіж в розмірі 54973,78 грн., що підтверджується випискою по рахунку та копією платіжного доручення № 15516166 від 24.12.2011 року. Однак, як вбачається з копії вказаного платіжного доручення в ньому відсутня мокра печатка чи угловий штамп АТ «Укрсиббанк», який здійснював фінансову операцію по перерахуванню авансового платежу ТОВ «Порше Лізинг Україна». Оригінал даного платіжного доручення представником відповідача до суду не надано, і в додатках до оригіналу договору лізингу він відсутній. Надані копії виписок по рахунку від 30.09.2015 року АТ «Украсиббанк», надані представником відповідача на підтвердження того, що вказана фінансова операція була здійснена 24.12.2011 року суд оцінює критично, так як вони належним чином не завірені, мають зазначену дату здійснення даної фінансової операції 26.12.2011 року, а не 24.12.2011 року, як зазначено в копії даного платіжного доручення та належним чином не завірені. Оригінал даної виписки до суду не надано.

Крім того, як зазначив в судовому засіданні представник позивача та встановлено в суді, ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом, так як постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2010 року був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк на один рік, що підтверджується копією вказаної постанови, у адміністративній справі № 3-2377/2010 р.. Представник позивача зазначив, що позивачу в зв»язку з вказаними обставинами автомобіль не був потрібен, а, також, зазначив, що позивач постійного заробітку не має та не є платоспроможним. Хто здійснював оплату платежів за об»єкт лізингу ні позивачу, ні представнику позивача не відомо. Наміру придбати автомобіль у позивача не було. Також, судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2014 року у цивільній справі № 357/11308/13-ц, 2/357/86/14 було встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» 14.12.2012 року було направлено заяву про скоєння злочину та шахрайських дій щодо об»єкту лізингу до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області, яку було зареєстровано в ЄРДР. 04.04.2013 року кримінальне провадження було передано з даного відділу до Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві. В ході слідства було встановлено місцезнаходження об»єкту лізингу та здійснено його повернення через уповноваженого представника ТОВ «Порше Лізинг Україна». Постановою даного відділу провадження по справі було закрито на підставі того, що автомобіль повернуто власнику - ТОВ «Порше Лізинг Україна», а відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Лізинг Україна» щодо виконання умов договору про фінансовий лізинг не являються предметом кримінально-правового розгляду, а відносяться до цивільно-правових і повинні вирішуватись у порядку цивільного судочинства. Вказаним рішенням суду було встановлено, що об»єкт лізингу потрапив в ДТП і відновленню не підлягає, і відповідно до п. 12.9 умов лізингу, після вилучення об»єкту лізингу ОСОБА_1 зобов»язаний компенсувати будь-яку різницю між ринковою вартістю автомобіля та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими, відповідно до плану відшкодування. Відповідно до звіту ринкова вартість зазначеного автомобіля становить 25 873,73 грн., несплаченими залишились платежі на суму 32292,52 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 258114,11 грн. (курс НБУ на 30.04.2013 року. Однак, як було встановлено в даному судовому засіданні представником ТОВ «Порше Лізинг Україна» не надано доказів того, що автомобіль був вилучений саме у ОСОБА_1 та що саме він скоїв вищевказане ДТП. Представник позивача вказав в судовому засіданні, що автомобіль у ОСОБА_1 не вилучався, а як йому відомо взагалі був виявлений покинутим на вулиці в м. Біла Церква.

Відповідно до договору лізингу автомобіль повинен був бути застрахований та відповідно до п. 11.5 додатку до договору лізингу, у випадку викрадення або суттєвого пошкодження автомобіля, ТОВ «Порше Лізинг Україна» отримує від страхової компанії відшкодування у відповідності до Загальних умов страхування КАСКО, з якого будуть вирахувані непокрита частка, визначена в інформації про страхування, решта страхових премій до кінця лізингового року, а також вартість пошкодження. Представником відповідача ТОВ «Порше Лізинг Україна» було надано до суду оригінал та копія договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0000126 від 27.12.2011 року, який укладений між ПАТ «Страхова компанія УНІКА» та ТОВ «Порше лізинг Україна», з зазначенням моделі автомобіля, року випуску, номерів кузова, шасі, однак, без зазначення реєстраційного номеру транспортного засобу. Даний договір до оригіналу договору лізингу з додатками до нього на час проведення експертизи, доданий не був. Крім того, до суду не додано докази на підтвердження чи спростування сплати страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль.

Крім того, при огляді в судовому засіданні оригіналу договору лізингу з додатками до нього, судом встановлено, що сам договір про фінансовий лізинг від 20.12.2011 року підписаний представником ТОВ «Порше Лізинг Україна» за довіреністю ОСОБА_3, однак, до договору ніякі довіреності не додані. При огляді оригіналу додатку до даного договору встановлено, що в графі лізингоодержувач на кожному аркуші міститься підпис, однак, з першого по десятий аркуш даного додатку, де стоїть мокра печатка ТОВ «Порше Лізинг Україна» підписи відсутні, лише на останньому аркуші знову міститься підпис ОСОБА_3, однак, до додатку ніякі довіреності не додані. Аналогічно відсутні підписи представника даного товариства і в додатку до даного договору, а саме в графіку покриття та виплати лізингових платежів (план відшкодування), і лише на останньому аркуші мається підпис представника за довіреністю ОСОБА_3, без додання до графіку його довіреності

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Враховуючи, що укладений договір про фінансовий лізинг містить погоджені положення про дію двох сторін, тому він повинен створювати обовязки як для ОСОБА_1 так і для ТОВ «Порше Лізинг України», і тому він є двостороннім правочином( ч.4 ст.202 ЦК України).

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Відповідно до п.5.4 додатку до договору лізингу, встановлено, що лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки обєкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та "Порше Лізинг України" акту прийому-передачі.

Всупереч вказаному пункту додатку до договору, акт прийому-передачі автомобіля VW Golf 6 1,6 I TDI CR, 2011 року виробництва, шасі № WVWZZZ1KZCW163333 між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Лізинг Україна» підписано не було. Представник відповідача ТОВ «Порше Лізинг Україна» в судовому засіданні не зміг пояснити чи існує такий акт прийому-передачі автомобіля. Представник позивача зазначив в судовому засіданні, що доказів отримання ОСОБА_1 даного об»єкту лізингу немає. Вказаний факт не заперечував і представник відповідача ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Крім того, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, розяснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Суд не може погодитись з позицією представника відповідача, який посилається на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором фінансового лізингу та збитки, та яким встановлено факт отримання ОСОБА_1 об"єкту лізингу, оскільки експертні висновки по проведеній судовій почеркознавчій експертизі є новими доказами, які мають значення для правильного вирішення справи, і вони не могли бути досліджені Білоцерківським міськрайонним судом Київської області при розгляді цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Представник позивача вказані висновки даної експертизи вважає новими доказами. Новими доказами у справі суд вважає і оригінал самого договору з додатками до нього, які оглядалися в судовому засіданні та копії вищезазначених видаткової накладної, платіжних доручень та виписки по рахунку, наданих до суду представником відповідача ТОВ "Порше Лізинг Україна".

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши подані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач ОСОБА_1 не підписував договір фінансового лізингу № 00004147 від 20.12.2011р. з відповідачем ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Враховуючи той факт, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, підлягають до задоволення і вимоги щодо стягнення з відповідача, понесених судових витрат в розмірі 243,60 грн., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року, ст.ст. 203, 215, 626 ЦК України, ст.ст. 10, 58, 60, 61, 66, 79, 88, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 0004147 від 20.12.2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1, понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4