Справа № 337/4376/15ц
Провадження № 2/337/1783/2015р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Латій В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хортицького районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості

в с т а н о в и в :

12.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №014/2180/74/03986 від 15.08.2007 року в розмірі 74533,59 доларів США та 206471,65 грн., або еквівалент в гривні по курсу НБУ станом на 31.07.2015 року (1 долар США 21,611775 грн.) 1817274,83 грн. та судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити, суду пояснила, що порушення зобовязань відповідачем відбулося в 2009 році, останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено у вересні 2012 року.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та пояснила, що у відповідача існує заборгованість по кредиту, але позивачем пропущено строки позовної давності, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, окрім того позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу), тому просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в задоволені позову.

Також представник відповідача надала письмові заперечення на позов у якому окрім іншого зазначила, що позивач ще у 2010 році, у звязку із виникненням заборгованості ОСОБА_3, здійснив реструктуризації заборгованості за кредитом, і не повідомив суд про той факт, що у 2013 році звертався до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про вчинення виконавчого напису з метою задоволення вимог ПАТ «Ерсте Банк», як кредитора за кредитним договором № 014/2180/74/03986. 07.02.2013 року, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 425 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 95 в буд. № 9 «А» по вул. Курузова у м. Запоріжжі з метою задоволення вимог кредитора у розмірі 482109,07 гривень, що в валюті кредиту становить 60316,41 доларів США. В наслідок розгляду цивільної справи Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ПАТ «Фідокомбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 06.11.2013 року було ухвалено рішення, а виконавчий напис № 425 було визнано таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.12.2013 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Основною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню стало те, що кредитор, на момент його вчинення, пропустив 3 річний строк для вчинення виконавчого напису. Зі змісту самого виконавчого напису вбачається, що «Прострочення по зобовязанню повернення кредиту та сплати процентів з урахуванням штрафних санкцій за ним настало двадцять восьмого листопада дві тисячі девятого року.»

Також вказала, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків та штрафних санкцій, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України скористався правом дострокової вимоги всієї суми кредиту та тим самим змінив термін повернення кредиту з 14.08.2027 року на 28.11.2009 року. З огляду на те, що з 28 листопада 2009 року у позивача виникло право вимоги та право захищати порушені права та інтереси в будь - який спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України у звязку із порушенням позичальником умов кредитного та іпотечного договору, і вважає, що перебіг позовної давності для предявлення вимоги про стягнення заборгованості, почався з 28 листопада 2009 року, а від так трирічний термін загальної позовної давності сплив у листопаді 2012 року, річний термін щодо вимог про стягнення неустойки сплинув ще у листопаді 2010 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого виступає ПАТ «Фідобанк» 15.08.2007 року був укладений договір кредиту №014/2180/74/03986, згідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 55250 доларів США, зі сплатою 12% на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 14.08.2027 року.

Відповідач ОСОБА_3 підписав договір та тим самим виявив свою згоду з усіма розділами та пунктами договору та зобовязувався їх виконувати.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно п.1.1 кредитного договорубанк надає позичальнику кредит у сумі 55250 доларів США, а пунктом 5.1 Кредитного договору позичальник приймає та зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого, а також сплатити відповідні проценти за користування кредитом, і виконати всі інші зобовязання, ще визначені у цьому договорі.

Згідно із п. 5.2 кредитного договору, відповідач зобовязаний повертати щомісяця відповідну частину кредиту, у розмірі та строки, визначені графіком погашення заборгованості за кредитом.

В супереч нормам закону відповідач не виконує вимоги кредитного договору щодо повернення кредиту та відсотків у встановлені у договорі термінам.

Відповідачу позивачем направлені повідомлення з вимогами про усунення порушення від 05.03.2014 року, 04.08.2015 року. На момент розгляду справи кредит відповідачем погашений не був.

Відповідно до наданого суду розрахунку, станом на 31.07.2015 року за відповідачем утворилась заборгованість, яка складається: прострочені нараховані проценти 19579,48 доларів США; нараховані проценти 287,51 доларів США; несплачена частина кредиту 6290,80 доларів США; залишок строкової заборгованості 48375,80 доларів США.

У даній частині, розрахунок заборгованості відповідачем та його представником не оскаржується.

Відповідно до п. 9.1. кредитного договору,за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредиту(його відповідної частини), сплати процентів за користування кредитом та комісій визначених договором, позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

У розрахунку заборгованості наданому суду позивачем вбачається, що пеня за порушення зобовязань нарахована виходячи з подвійної ставки НБУ, а не з розрахунку 0,1 % від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Таким чином позивач, у порушення п. 9.1. кредитного договору, невірно розрахував пеню, і суд не має правових підстав брати до уваги даний розрахунок.

Представником відповідача суду наданий свій розрахунок пені на прострочену заборгованість по процентам та по тілу кредиту на суму 111246 грн. 53 коп. та 36788 грн. 74 коп. відповідно, який виконаний з дотриманням норм ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України та п. 9.1. кредитного договору №014/2180/74/03986 від 15.08.2007 року, і який суд приймає до уваги.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відповідності п.5.6 кредитного договору, у випадку невиконання або не належного виконання позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту та виконання боргових зобовязань за кредитним договором.

Що стосується тверджень представника відповідача з приводу застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог Позивача ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, та відмови в задоволені позову відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч.1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 19.12.2013 року встановлено, що у квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фідокомбанк», в якому просив суд визнати виконавчий напис № 425, вчинений 07.02.2013 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про звернення стягнення на квартиру № 95 у будинку № 9 «а» по вул. Курузова у м. Запоріжжі, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусам Запорізького міського нотаріального округу 15.08.2007 р. за реєстровим № 3823, яка на підставі кредитного договору з фізичною особою № 014/2180/74/03986 та іпотечного договору № 014/2180/74/03986, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусам Запорізького міського нотаріального округу 15.08.2007 р. за реєстровим № 3826, укладеного між ПАТ «Фідокомбанк» була передана в іпотеку до ПАТ «Фідокомбанк» за рахунок коштів, отриманих від реалізації якого необхідно задовольнити вимоги ПАТ «Фідокомбанк» на загальну суму 482109, 07 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2013 року позов задоволено, та визнано виконавчий напис № 425, на загальну суму 482109 грн. 07 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційнім судом Запорізької області встановлено, що всупереч закону, ПАТ «Фідокомбанк» не були надані нотаріусу документи: оригінал нотаріального посвідчення угоди ; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Крім того, при вчинені виконавчого напису нотаріус не отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжне доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Суми, зазначені у листі-вимозі, на яку посилається банк та яка була долучена до заяви про вчинення виконавчого напису від 31.01.2013 року суттєво відрізняється від суми, що зазначена у виконавчому напису нотаріуса, що ставить під сумнів факт безспірності вимог відповідача. З цього слідує, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати про безспірність заборгованості. Крім того, відповідно до п. 2.3 Порядку вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобовязання та(або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надіслання іпотеко держателем письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо є відмінним від іпотекодавця. Така вимога не була направлена. Також нотаріус під час вчинення виконавчого напису не зазначив строк, за який проводиться стягнення, що передбачено п.п. 2.1, 2.2. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». З наведеного слідує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були порушені вимоги чинного законодавства.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.12.2013 року, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2013 року залишено без змін.

Також Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.12.2013 року процитовано з виконавчого напису, що право вимоги у відповідача виникло 28.11.2009 року.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до дослідженого у судовому засіданні розрахунку заборгованості по кредитному договору, наданому суду позивачем, в частині що не оспорюється представником відповідача, вбачається, що останній платіж з повернення кредитних коштів відповідач здійснив 13.04.2011 року, зі слати процентів здійснив 14.09.2012 року, після укладення додаткової угоди №2 від 11.10.2010 року до кредитного договору №014/2180/74/03986 від 15.08.2007 року, у якій фактично відповідач був згоден з наявною на той момент заборгованістю.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Суд вважає, що відповідач здійснюючі платежі з повернення кредитних коштів 13.04.2011 року, зі слати процентів 14.09.2012 року, тим самим визнавав свій борг та обов'язок з повернення кредиту і інших платежів.

Враховуючи те, що останній платіж зі слати процентів відповідач здійснив 14.09.2012 року, а позивач звернувся до суду 12.08.2015 року, то суд вважає, що позивачем не було пропущено строк позовної давності.

Твердження представника відповідача про те, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків та штрафних санкцій, позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України скористався правом дострокової вимоги всієї суми кредиту, та тим самим змінив термін повернення кредиту з 14.08.2027 року на 28.11.2009 року, суд не приймає до уваги, так як відповідно до наданої суду копії заяви АТ «Ерсте Банк» до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, банк звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису на договорі іпотеки з метою звернення стягнення на квартиру № 95 у будинку № 9 «а» по вул. Курузова у м. Запоріжжі саме 28.11.2012 року, а з позовом до суду про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, 12.08.2015 року.

На думку суду строк зміни терміну повернення кредиту повинен обчислюватися не з 28.11.2009 року, вказаного у заяві банку до нотаріуса від 28.11.2012 року, дня порушення умов кредитного договору, а з дня вчинення виконавчого напису тобто з 07.02.2013 року, оскільки саме цим днем виводиться сума заборгованості, та всі інші спірні суми з урахуванням яких провадилося звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до викладеного, суд вважає, що у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором №014/2180/74/03986 від 15.08.2007 року, яка складається з: боргу за несплаченою частиною кредиту 6290,80 доларів США, строкової заборгованості 48375,80 доларів США, прострочених процентів 19579,48 доларів США, нарахованих процентів 287,51 доларів США, а разом 74533,59 доларів США, що еквівалентно 1610803 грн. 18 коп.(за курсом НБУ станом на 31.07.2015 року, 1 долар США 21,611775 грн.), та пені за несвоєчасну сплату кредиту 36788 грн. 74 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів 111246 грн. 53 коп., а в загальному розмірі 1758838 грн. 45 коп., та яка підлягає стягненню з відповідача.

Також з відповідача на користь позивача, відповідно до норм ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню сплачені судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88 ЦПК України, ст. 256, 257, 264, 267, 526, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3(ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК»() заборгованість за кредитним договором №014/2180/74/03986 від 15.08.2007 року, яка складається з: боргу за несплаченою частиною кредиту 6290,80 доларів США, строкової заборгованості 48375,80 доларів США, прострочених процентів 19579,48 доларів США, нарахованих процентів 287,51 доларів США, а разом 74533,59 доларів США, що еквівалентно 1610803 грн. 18 коп.(за курсом НБУ станом на 31.07.2015 року, 1 долар США 21,611775 грн.), та пені за несвоєчасну сплату кредиту 36788 грн. 74 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів 111246 грн. 53 коп., а в загальному розмірі 1758838(один мільйон сімсот пятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять вісім)грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_3(ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК»() сплачені судові витрати у розмірі 3536(три тисячі пятсот тридцять шість)грн. 50 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Запорізької області, протягом 10 днів.

Суддя: