Справа № 387/1443/15-ц
Номер провадження по справі 2/387/533/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 грудня 2015 року смт. Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :
головуючого судді Цоток В. В.
при секретарі Придатченко О.О.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія " ВАШ АВТО" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів , -
Крім того, ознайомившись більш детальніше із змістом вказаного правочину, позивач виявив, що він не містить відомостей ані про рік випуску, ані про будь-які якісні характеристики автомобіля, тож з договору не вбачається, чи йдеться про новий транспортний засіб, чи про вживаний або взагалі пошкоджений чи зіпсований автомобіль. Зазначені в договорі додатки взагалі у розпорядження позивачеві не надавалися. Проте ОСОБА_2 не може однозначно стверджувати, що не підписував відповідних додатків у складі документів, запропонованих йому відповідачем .
Крім того, на думку позивача недійсність договору випливає зі ст.ст. 18-19 Закону України " Про захист прав споживачів", оскільки його умови обмежують права позивача, як споживача, передбачені Законами України " Про захист прав споживачів", " Про фінансовий лізинг ", та Цивільним кодексом України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та пояснила, що свої доводи обґрунтовує обставинами, викладеними в позовній заяві.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, поважних причин його неявки, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав .
Зважаючи на ті обставини, що сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести такий розгляд на підставі наданих позивачем доказів .
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини :
Умовами договору в розділі визначення термінів зазначено, що адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу .
Пунктами 1.7, 4.1 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця : адміністративного платежу ; авансового платежу ; комісії за передачу предмета лізингу ; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору .
Згідно пункту 9.7 договору кошти, які сплачуються лізингоотримувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку : - адміністративний платіж ; -авансовий платіж ; - комісія за передачу предмета лізингу ; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору .
Також умовами договору передбачені випадки, коли лізингоодержувач має право розірвати договір лізингу.
Так, згідно пунктів 3.4.3,12.1,12.2 договору лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. Лізингодавець розглядає заяву та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. В інших випадках, не передбачених даним договором, лізингоодержувач має право розірвати договір виключно з підстав, які чітко передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання.
Вказана сума відповідно до умов договору є адміністративним платежем .
Звертаючись з вимогою про визнання договору недійсним, ОСОБА_2 послався на те, що укладаючи його, був введений в оману, оскільки отримав недостовірну інформацію про умови договору, а також помилявся щодо обставин, обумовлених цим правочином. Також зазначав про несправедливі умови договору щодо нього, як споживача .
Відповідно до положень частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно до вимог частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
За змістом вимог статей 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, зміст якого становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними .
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду .
Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема : 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ; ) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; 4) правочин має вчинятися у формі , встановленій законом ; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним .
За змістом статей 203,204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами.
Відповідно до частини 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 3 статті 806 ЦК України передбачено, що особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
У частині 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 806 за договором лізингу одна сторона ( лізингодавець ) передає або зобов'язується передати другій стороні ( лізингоодержувачеві ) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем ( прямий лізинг ), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця ( постачальника ) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов ( непрямий лізинг ), на певний строк і за встановлену плату ( лізингові платежі ).
Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України " Про фінансовий лізинг ".
Згідно статті 6 Закону України " Про фінансовий лізинг " договір лізингу має бути укладений в письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є : предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.
Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж .
Відповідно до частини 2 статті 692 ЦПК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно частини 1 статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.
Згідно частини 1 статті 16 Закону України " Про фінансовий лізинг " сплата лізингових платежів здійснюється в порядку встановленому договором.
Таким чином вказана норма закону надає пріоритет договірного регулювання відносин лізингу над нормативним .
Частиною 2 статті 16 Закону України " Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно , компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору.
Тобто вказана норма визначає у загальному порядку можливий склад лізингових платежів і не встановлює вичерпний перелік складових платежів, які можуть включати в себе лізингові платежі, та не містить імперативного припису щодо заборони сторонам договору фінансового лізингу визначати і відносити до лізингових безпосередньо у договорах лізингу інші платежі, так само як і визначати ціну у договорі ( винагороду ).
Відповідно до частини 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Законодавством не визначено конкретного порядку, якого слід дотримуватися лізингодавцям, при отриманні лізингових платежів від лізингоодержувачів . Сторони вправі обирати та погоджувати будь-які умови договору та будь-які лізингові платежі, які необхідні сторонам для належного виконання правочину.
Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Виходячи із змісту зазначеної норми під обманом слід розуміти активну поведінку сторони правочину, яка проявляється в запереченні обставин, так і пасивну поведінку, яка полягає в тому, що особа замовчує існування істотних обставин. Визначальною ознакою обману є умисні дії сторони правочину. Поряд з цим, необхідною умовою для визнання правочину недійсним є також те, щоб приховувані обставини могли перешкодити вчиненню правочину, якби інша сторона дізналася про їх існування . Сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Матеріали справи свідчать про те, що позивач ознайомився з усіма істотними та іншими умовами договору і підписав кожну його сторінку, усвідомлюючи всі ризики та особливості, що є притаманні договорам лізингу як змішаним договорам в розумінні частини 2 статті 628 ЦК України .
Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов'язок по доведенню підстави позову покладається саме на позивача, однак, всупереч цим вимогам стороною позивача належним чином не доведено обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог .
З огляду на викладене, з урахуванням обставин, встановлених у справі, беручи до уваги той факт, що позивачем було підписано та отримано примірник договору з додатками до нього, у яких зокрема зазначено визначення термінів, що використовуються у даному договорі, суд дійшов висновку, що договір фінансового лізингу № 002242 від 20.11.2015 року укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору, а сторони підтвердили факт ознайомлення, розуміння та згоду з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Отже доводи позивача про те, що з боку відповідача мав місце обман є недоведеними .
Також підставою для визнання оспорюваного договору недійсним позивачем зазначено наявність обставин , передбачених ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно якої недійсними можуть бути визнані умови договору із споживачем, які є несправедливими .
Статтею 18 вказаного Закону передбачено різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині 2 статті 18 цього Закону, тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак : умови договору порушують принцип добросовісності ; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві ( п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України ).
Однак стороною позивача не доведено наявності одночасно зазначених вище ознак .
Отже в задоволенні вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним слід відмовити .
На підставі ч.2 ст.11, ст.ст. 202-204,215,230, ч.1 ст. 509, ч.1 ст.626, ст.ст. 627,628, ч.1 ст. 638, ст.ст. 651,692,697, ч.1 ст. 762, ч.1,2,3 ст.806 ЦК України, ст.1,ч.1ст.2,ст.6,ч.1,2 ст. 16 Закону України " Про фінансовий лізинг ", ст.ст. 18,19,22 Закону України "Про захист прав споживачів", керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215,224-226 ЦПК України , суд, -
В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Відмовити ОСОБА_4, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, у визнанні недійсним договору фінансового лізингу № 002242 від 20.11.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "ЛК" ВАШ АВТО ".
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана на протязі десяти днів з дня отримання його копії .
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Кіровоградської області на протязі десяти днів з дня отримання його копії, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції .

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_5