Справа № 2-1316/480/11 Провадження № 2/450/141/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Мельничук І. І.

при секретарі - Рибак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Сороки-Львівської сільської ради, треті особи Пустомитівська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, про визнання протиправним та скасування рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.09.2006 року; про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину будинку АДРЕСА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, Сороки-Львівської сільської ради, треті особи Пустомитівська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, про визнання протиправним та скасування рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.09.2006 року; про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину будинку АДРЕСА_1,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Сороки-Львівської сільської ради з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмета позову у якій просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, визнати протиправним та скасувати рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 06.09.2006 року; визнати право власності в порядку спадкування за законом на частину будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, Сороки-Львівської сільської ради з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмета позову у якій просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, визнати протиправним та скасувати рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 06.09.2006 року; визнати право власності в порядку спадкування за законом на частину будинку АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 мотивує тим, що 01.11.1975 року було зареєстровано шлюб між її мамою ОСОБА_3 та її батьком ОСОБА_5. Від цього шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 За час подружнього життя батьками позивача було набуто будинок АДРЕСА_1, однак право власності на нього документально було оформлено на батька. ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивачки - ОСОБА_5 і після його смерті відкрилася спадщина на ? частину вказаного будинку, так як будинок було набуто в шлюбі з мамою позивачки і таке майно було спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що на момент відкриття спадщини у спірному будинку проживали та були зареєстровані позивачка, її мати ОСОБА_3 та її сестра ОСОБА_2, а тому вони прийняли спадщину, яка відкрилася по смерті ОСОБА_5 Зазначає, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ніхто з вказаних осіб від спадщини не відмовлявся, а тому вважає, що прийнята позивачкою, її мамою ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_2 спадщина належить їм з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Зазначає, що в порядку спадкування за законом по смерті батька позивачка має право 1/6 спірного будинку. У листопаді 2010 року ОСОБА_2 повідомила позивачці про те що вона оформила право власності на весь будинок на себе, а пізніше ще й оформила право власності на земельну ділянку. Вказані будинок та земельну ділянку ОСОБА_2 передала в іпотеку з забезпечення кредитного договору, а позичені гроші не повернула. Вказує, що такими діями з боку ОСОБА_2 порушено право її право власності на будинок та права на земельну ділянку.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.11.1975 року було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_5. Від цього шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 За час подружнього життя з ОСОБА_5 було набуто будинок АДРЕСА_1, однак право власності на нього документально було оформлено на чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер чоловік позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_5 і після його смерті відкрилася спадщина на ? частину вказаного будинку, так як будинок було набуто в шлюбі і будинок був спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що на момент відкриття спадщини у спірному будинку проживали та були зареєстровані позивачка за зустрічним позовом та її доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому вони прийняли спадщину, яка відкрилася по смерті ОСОБА_5 Зазначає, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ніхто з вказаних осіб від спадщини не відмовлявся, а тому вважає, що прийнята ними спадщина належить їм з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Зазначає, що в порядку спадкування за законом по смерті чоловіка позивачка має право 1/6 спірного будинку. Також вказує, що ? частина будинку належить їй як подружжю, так як такий будинок було набуто в шлюбі з її покійним чоловіком. У грудні 2010 року ОСОБА_2 повідомила позивачці з зустрічним позовом про те, що вона оформила право власності на весь будинок на себе, а пізніше ще й оформила право власності на земельну ділянку. Вказані будинок та земельну ділянку ОСОБА_2 передала в іпотеку з забезпечення кредитного договору, а позичені гроші не повернула. Вказує, що такими діями з боку ОСОБА_2 порушено право її право власності на будинок та права на земельну ділянку.

Представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокат Галич П.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснення надав аналогічні викладеним у первісному позові, проти задоволення зустрічного позову не заперечив, та додатково пояснив, що 23.10.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за наслідками розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України було ухвалено вирок, яким ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та кримінальне правопорушення в цій частині було закрито. Вказаним вироком було визнано виною ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та було засуджено до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, її було звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням та визначенням іспитового строку на 2 роки. Пояснив, що у вказаному кримінальному провадженні позивачку за первісним позовом ОСОБА_1, як і відповідачку ОСОБА_3 було визнано потерпілими. Пояснив, що вказаним вироком встановлено обставини, які підтверджують злочинний спосіб оформлення права на спірний будинок за ОСОБА_2

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник - адвокат Сотник О.І. у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали повністю, пояснення надали аналогічні викладеним у зустрічному позові, проти задоволення первісного позову не заперечили. Додатково пояснили, що 23.10.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за наслідками розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України було ухвалено вирок, яким ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та кримінальне правопорушення в цій частині було закрито. Вказаним вироком було визнано виною ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та було засуджено до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, її було звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням та визначенням іспитового строку на 2 роки. Пояснили, що у вказаному кримінальному провадженні позивачку за зустрічним позовом ОСОБА_3, як і позивачку за первісним позовом ОСОБА_1 було визнано потерпілими. Пояснили, що вказаним вироком встановлено обставини, які підтверджують злочинний спосіб оформлення права на спірний будинок за ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні первісний позов та зустрічний позов визнала та просила їх задоволити. Додатково пояснила, що обставини, викладені в зустрічному позовах відповідають дійсності та визнала те, що нею було підроблено підписи від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у заявах про відмову від спадщини, які вона в подальшому використала з метою одноосібного незаконного заволодіння спірним будинком та іншим спадковим майном.

Відповідач Сороки-Львіська сільська рада в судове засідання не забезпечило явку свого представника, проте подала письмові пояснення на позовні заяви, яким повідомило суд про те, що сільська рада не володіла інформацією про факт порушень спадкових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Просить первісний та зустрічний позов задоволити в повному обсязі.

Третя особа Пустомитівська державна нотаріальна контора в судове засідання не забезпечило явку свого представника, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином було повідомлене про день, час та місце розгляду справи.

Третя особа Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в судове засідання не забезпечило явку свого представника, про причини своєї неявки суд не повідомило, хоча належним чином було повідомлене про день, час та місце розгляду справи.

Третя особа ПАТ «Перший Український міжнародний банк» в судове засідання не забезпечило явку свого представника, про причини своєї неявки суд не повідомило, хоча належним чином було повідомлене про день, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінальної справи № 461/4533/14-к, витребуваної з Галицького районного суду м. Львова, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, первісний позов та зустрічний позов є підставними та підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 01.11.1975 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про що книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 49 та видано свідоцтво про одруження (а.с. 8).

Від цього шлюбу у них народилися діти ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10 ) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про одруження (а.с. 9 )

Судом встановлено, що за час подружнього життя ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_5 було набуто будинок АДРЕСА_1, право власності на який документально було оформлено на ім'я ОСОБА_5, про що 18.01.1991 виконкомом Сороки-Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області було видано свідоцтво про право власності, яке було зареєстровано у Львівському міжміському БТІ 18.01.1991 року за № запису 335, реєстраційний № 9172787.

З копії свідоцтва про смерть судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5, про що книзі реєстрації актів про смерть 24.10.2000 року було зроблено відповідний запис за № 38.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини щодо спадкування виникли до набрання новим Кодексом чинності, то суд при розгляді справи в цій частині керується положеннями Цивільного кодексу 1963 року.

Відповідно до ст. 525 ЦК України в ред. 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, отже суд приходить до висновку про те, що днем відкриття спадщини по смерті ОСОБА_5 є ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Виходячи зі змісту ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 112 ЦК України у ред. 1963 року, ч.2 ст.372 ЦК України у ред. 2003 року, ч.3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і частки учасників спільної сумісної власності є рівними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83 № 4 визначено, що при встановленні в справі про поділ спадщини, що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає, за правилами статей 28, 29 КпШС і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями.

Виходячи з наведеного, судом встановлено, що ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_5 набули спірний будинок на праві спільної сумісної власності, в рівних частках, отже частка кожного з них становила по ? частині, а тому після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складалася з ? частини спірного будинку.

Відповідно до ст. 529 ЦК України у ред. 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Положеннями ст. 548 ЦК України у ред. 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК України в ред. 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що у спірному будинку на момент відкриття спадщини були зареєстровані та проживали ОСОБА_1, що підтверджується копією паспорта громадянина України, де паспортною службою зроблено відмітку про реєстрацію за адресою спірного будинку з 25.07.1997 року, копією будинкової книги та довідкою про склад сім'ї від 20.10.2009 року; ОСОБА_3, що підтверджується копією її паспорта громадянина України, де паспортною службою зроблено відмітку про її реєстрацію за адресою спірного будинку з 15.10.1988 року, копією будинкової книги та довідкою про склад сім'ї від 20.10.2009 року; ОСОБА_2, що підтверджується копією її паспорта громадянина України, де паспортною службою зроблено відмітку про її реєстрацію за адресою спірного будинку з 23.02.1993 року, копією будинкової книги та довідкою про склад сім'ї від 20.10.2009 року.

Виходячи з наведеного суд приходить до переконання, що оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини проживали у спірному будинку то вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тобто ними вчинено одну з передбачених ст. 549 ЦК України в ред. 1963 року дій, що свідчить про прийняття ними спадщини по смерті ОСОБА_5

Виходячи з наведеного та з огляду на ч. 2 ст. 548 ЦК України в ред. 1963 року прийнята ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщина по смерті ОСОБА_5 визнається належною їм з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Враховуючи те, що до складу спадщини увійшла ? частина будинку АДРЕСА_1 та враховуючи приписи ст. 529 ЦК України в ред. 1963 року, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично було успадковано по 1/6 частині спірного будинку. Решта ? частина вказаного будинку, виходячи з положень ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 112 ЦК України у ред. 1963 року, ч.2 ст.372 ЦК України у ред. 2003 року, ч.3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 належить ОСОБА_3, оскільки спірний будинок було набуто нею та її покійним батьком за час подружнього життя. Аналогічні за змістом положення закріплені у ст.ст. 368, 370 ЦК України в ред. 2003 року. Виходячи з наведеного суд вбачає, що ОСОБА_3 підставно має право на 4/6 частини спірного будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З оглянутої в судовому засіданні копії вироку Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/4533/14-к вбачається, що 23.10.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за наслідками розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України, справа № 461/4533/14-к ухвалено вирок, яким ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та кримінальне правопорушення в цій частині було закрито. Вказаним вироком було визнано виною ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та було засуджено до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, її було звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням та визначенням іспитового строку на 2 роки. Вирок не оскаржував ся та набрав законної сили.

Судом встановлено, що згідно даного вироку у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було визнано потерпілими.

Так, виходячи з положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України суд бере до уваги наступні обставини, які були встановлені вироком Галицького районного суду м. Львова від 23.10.2014 року у справі № 461/4533/14-к .

Так, Галицьким районним судом м. Львова встановлено повністю доведеним факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_2 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та її винність у їх вчиненні.

Встановлено, що ОСОБА_2 26.11.2002 року, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Холявка В.Я., що на АДРЕСА_2, діючи умисно, підробила офіційні документи - заяви про відмову від прийняття спадщини, власноручно підписавши їх від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які були посвідчені приватним нотаріусом Холявкою В.Я., з метою їх подальшого використання для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, тобто вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України.

Крім цього, було встановлено, що ОСОБА_2 26.11.2002 року, перебуваючи у Пустомитівській державній нотаріальній конторі, що на вул. Грушевського, 24 у м. Пустомити Львівської області, діючи умисно, використала завідомо підроблені офіційні документи: заяви від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини, подавши їх працівнику контори, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАА №844476, згідно з яким спадкове майно складається із легкового автомобіля марки «Міtsubishi L 300», 1982 року випуску, двигун № НОМЕР_1, шасі НОМЕР_4, реєстраційний НОМЕР_2; грошових заощаджень з відповідними відсотками і компенсаційними нарахуваннями в філії Пустомитівського відділення Ощадбанку №6381/049 с. Сороки Львівські на рахунку НОМЕР_5, в Ощадбанку№6321/055 м. Львова на рахунку НОМЕР_6. В подальшому, 22.04.2004 року, ОСОБА_2, перебуваючи у Пустомитівській державній нотаріальній конторі, що на вул. Грушевського, 24 у м. Пустомити Львівської області, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВВС 356222, згідно з яким спадкове майно складається із причепа марки МАЗ 93866, 1987 року випуску, шасі НОМЕР_7, реєстраційний № НОМЕР_3. 18.04.2006 року, ОСОБА_2 ,перебуваючи у у Пустомитівській державній нотаріальній конторі, що на вул. Грушевського, 24 у м. Пустомити Львівської області, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСР 444598, згідно з яким спадкове майно складається із житлового будинку А-1, розташованого в АДРЕСА_1, тобто вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім цього, ОСОБА_2 30.11.2002 року, перебуваючи у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району Управління ДАІ ГУМВСУ у Львівській області, що на вул. Перфецького, 19 у м. Львові, діючи умисно, шляхом обману щодо свого одноосібного права на спадкове майно ОСОБА_5, заволоділа правом на автомобіль марки «Міtsubishi L 300», 1982 року випуску, двигун № НОМЕР_1, шасі НОМЕР_4, реєстраційний НОМЕР_2, вартістю 2751, 56 грн., тобто вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України.

Крім цього, ОСОБА_2 22.04.2004 року, перебуваючи у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району Управління ДАІ ГУМВСУ у Львівській області, що на вул. Перфецького, 19 у м. Львові, повторно, діючи умисно, шляхом обману щодо свого одноосібного права на спадкове майно ОСОБА_5, заволоділа правом на причеп марки МАЗ 93866, 1987 року випуску, шасі НОМЕР_7, реєстраційний № НОМЕР_3, вартістю 7131,13 грн., тобто, вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім цього, ОСОБА_2, 19.04.2006 року, перебуваючи в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», що на вул. Липинського, 54 у м. Львові, діючи умисно, шляхом обману щодо свого одноосібного права на спадкове майно ОСОБА_5, заволоділа правом на житловий будинок А-1, розташований за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 89370,00 грн., тобто вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 190 КК України.

Крім цього, Галицький районний суд м. Львова у вироці від 23.10.2014 року у справі № 461/4533/14-к встановив, що дії обвинуваченої ОСОБА_2 вірно кваліфіковано: за ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки вона підробила офіційний документ, який посвідчується приватним нотаріусом та надає права, з метою його використання; за ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки вона використала завідомо підроблений документ; за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки вона придбала право на майно, шляхом обману (шахрайством); за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки вона заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайством), вчиненому повторно; за ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки вона заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайством), вчиненому у великих розмірах.

Виходячи з наведеного, судом встановлено, виходячи з обставин встановлених вироком Галицького районного суду м. Львова від 23.10.2014 року у справі № 461/4533/14-к, що мав місце злочинний характер дії з боку ОСОБА_2 при оформленні права на спадкове майно по смерті ОСОБА_5, яка підробивши підписи на заявах про відмову від спадщини від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в подальшому використали їх для оформлення права власності на спірний будинок та інше спадкове майно, тобто заволоділа ним внаслідок вчинення обману (шахрайства), від злочинних дій якої потерпіли ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України гарантується непорушність права власності, а також те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з приписів ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України здійснення повноважень власника належить виключно власникові і здійснюється ним виключно на власний розсуд.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Виходячи з положень ст.ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було прийнято спадщину по смерті ОСОБА_5, а також виходячи з приписів ст. 548 ЦК України в ред. 1963 року та аналогічних за змістом положень ст. 1268 ЦК України в ред. 2003 року, прийнята ними спадщина належить їм з моменту її відкриття - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, суд приходить до переконання, що видача державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори свідоцтв про право на спадщину за законом, якими засвідчено, що відповідач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем по смерті ОСОБА_5 є такими що порушує право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 41 Конституції України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 112, 525, 529, 548, 549 ЦК України у ред. 1963 року, ст.ст. 321, 368, 370, 372 ЦК України у ред. 2003 року, ч.3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20, а відтак є незаконними та підлягають визнанню недійсними. Також суд враховує й те, що такі свідоцтва були видані й на частину спірного будинку, яка не входила до спадкової маси по смерті ОСОБА_5, так як ? частина спірного будинку належала за законом ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Задовольняючи вимоги первісного позову та зустрічного позову про визнання протиправним та скасування рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_2 Пустомитівським районним відділом земельних ресурсів, серія НОМЕР_8 від 06.09.2006, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 на підставі рішення Сороки-Львівської сільської ради 2 сесії 5 скликання № 32 від 06.07.2006 року було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий Пустомитівським районним відділом земельних ресурсів, серія НОМЕР_8 від 06.09.2006 року, яким засвідчується те, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1276 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_9.

З оглянутих матеріалів справи, судом встановлено, що спірний будинок знаходиться на спірній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, який складається з шести житлових кімнат житловою площею 128,00 кв.м. та кухні, загальною площею 177,9 кв.м. До житлового будинку відносяться такі господарські будівлі та споруди: гараж під літерою «Б», літню кухню під літерою «В», гараж під літерою «Г», сарай під літерою «Д», ворота під №№ «1, 3», огорожу під №№ «2, 4», замощення під літерою «І».

Відповідно до ст. 58 Конституція України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 120 ЗУ України в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваного рішення сільської ради та на момент видачі державного акту, було передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Крім цього, відповідно до ст. 30 ЗК України в ред. 1990 року, яка діяла на момент відкриття спадщини по смерті ОСОБА_5, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Також, в абз. 3 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 25.12.1996 року № 13 Верховним Судом України було звернуто увагу судів на те, якщо до вирішення судом спору між співвласниками будинку про порядок використання земельної ділянки цей порядок ними не визначався, суду слід виходити з розміру їх часток у праві спільної власності на будинок, на час перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову або на час виникнення останньої.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання про протиправність оскаржуваних рішення сільської ради та державного акту на право власності на землю, оскільки такими порушується права власності та користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3, так як відповідач ОСОБА_2 не мала права одноосібно, без залучення ОСОБА_1 та ОСОБА_3, звертатися до сільської ради про передачу у власність земельної ділянки, на якій розташоване спірне будинковолодіння, а тому оскаржуване рішення сільської ради підлягає скасуванню, а державний акт на право власності на землю підлягає визнанню недійсним.

Відмовляючи у задоволенні вимоги первісного позову про визнання права власності на частину спірного будинку за відповідачем ОСОБА_2, та у задоволенні аналогічної вимоги зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На основі аналізу зазначених норм закону, суд приходить до переконання, що особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать.

У зв'язку із тим, що частина позовних вимог позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, у яких вони просять суд визнати право власності на частину майна за відповідачем по справі, стосується захисту прав інших осіб, а не позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З аналогічних мотивів не підлягають задоволенню вимога первісного позову про визнання права власності на частину майна за відповідачем ОСОБА_3, та вимога зустрічного позову про визнання права власності на частину майна за відповідачем ОСОБА_1 Крім цього, суд звертає увагу, що вимога позивача за первісним позовом про визнання за нею права власності на частину спірного будинку підлягає задоволенню, як і підлягає до задоволення вимога позивача за зустрічним позовом про визнання за нею права власності на частину спірного будинку.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 15, 16, 60, 61, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, ст. 41 ,58 Конституції України, ст.ст. 112, 524, 525, 529, 548, 549 ЦК України в ред. 1963 року, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 368, 370, 372, 386, 391 392, 1268 ЦК України в ред. 2003 року, ст. 120 ЗК України, ст. 30 ЗК України в ред. 1990 року, ч.3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, абз. 3 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 25.12.1996 року № 13,

в и р і ш и в :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Сороки-Львівської сільської ради, треті особи Пустомитівська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, про визнання протиправним та скасування рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.09.2006 року; про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину будинку АДРЕСА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, Сороки-Львівської сільської ради, треті особи Пустомитівська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, про визнання протиправним та скасування рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.09.2006 року; про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину будинку АДРЕСА_1, - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.11.2002 року серії ВАА № 844476, видане державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори у спадковій справі № 637/02, зареєстроване у реєстрі за № 2836.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.04.2004 року, серії ВВС № 356222, видане державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори у спадковій справі № 637/02.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.04.2006 року, серії ВСР № 444598, видане державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С. у спадковій справі № 637/02, зареєстроване у реєстрі за № 1627.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом по смерті ОСОБА_5 на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Пустомитівського району Львівської області загальною площею 177,9 кв. м., житловою площею 128,00 кв.м., який складається з шести житлових кімнат та кухні та на приналежні складові частини будинку (будівлі та споруди): гараж під літерою «Б», літню кухню під літерою «В», гараж під літерою «Г», сарай під літерою «Д», ворота під №№ «1, 3», огорожу під №№ «2, 4», замощення під літерою «І».

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Пустомитівського району Львівської області загальною площею 177,9 кв. м., житловою площею 128,00 кв.м., який складається з шести житлових кімнат та кухні та на приналежні складові частини будинку (будівлі та споруди): гараж під літерою «Б», літню кухню під літерою «В», гараж під літерою «Г», сарай під літерою «Д», ворота під №№ «1, 3», огорожу під №№ «2, 4», замощення під літерою «І».

Визнати протиправним та скасувати рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_2 Пустомитівським районним відділом земельних ресурсів, серія НОМЕР_8 від 06.09.2006 на земельну ділянку площею 0,1276 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_9.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

СуддяІ. І. Мельничук