Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 28 жовтня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Гвоздика П.О., суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Остапчука Д.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року, в с т а н о в и л а: У травні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 27 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 02-26/7, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 150 000 гривень із зобов'язанням повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, визначених договором. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 01 листопада 2013 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 132 123 гривні 37 копійок та за відсотками за користування кредитом - 48 267 гривень 27 копійок, позивач просив суд стягнути вказану суму боргу з відповідача на свою користь. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 191 959 гривень 97 копійок. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що останнім погашено отриманий кредит, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем проводилась оплата за кредитом, однак до повного погашення кредиту ним припинено здійснення таких платежів, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Крім того, апеляційний суд зазначив, що при звернення до суду, а саме при розрахунку суми заборгованості позивачем враховано всі здійснені платежі за кредитом. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено справедливий судовий розгляд в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів. Однак рішення апеляційного суду повністю не відповідає зазначеним вимогам. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843581/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843583/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 1049 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844141/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1050 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 01 листопада 2013 року у розмірі 191 959 гривень 97 копійок та складається із: суми заборгованості за кредитом у розмірі 132 123 гривні 37 копійок, заборгованості за відсотками у розмірі 48 267 гривень 27 копійок та пені у розмірі 11 569 гривень 33 копійки. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на зроблений ним розрахунок відповідно до здійснених платежів, на підтвердження чого надав документи про їх проведення та зазначив про помилковість визначення розміру заборгованості у наданому позивачем розрахунку. Разом з тим, вирішуючи спір, апеляційний суд не навів мотивів відхилення доводів відповідача на спростування розміру боргу, не зазначив власного розрахунку, з якого він виходив при ухваленні рішення, не перевірив правильність обчислення суми заборгованості та всіх її складових, оскільки відповідно до умов укладеного між сторонами договору кредит надавався у сумі 150 000 гривень, натомість в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, виходячи із суми кредиту 400 000 гривень, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про задоволення позову. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко Д.О. Остапчук