АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1302/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20, 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 ОСОБА_9, треті особи без самостійних вимог Служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації, ОСОБА_6 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на майно за цією особою ,-

в с т а н о в и л а :

13 серпня 2014 року ОСОБА_8 ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору, посилаючись на те, що 20 грудня 2006 року в відділі РАЦ м. Турино, Італія було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_8 вказує у позові, що за період перебування в шлюбі було придбано майно, на половину якого він також має право, оскільки ним передавались до України грошові перекази на імя відповідача ОСОБА_6 для придбання будинку в м. Умані. В послідуючому відповідач ОСОБА_6 повідомила йому про те, що за суму 70 тисяч євро можна купити лише будинок в с. Родниківка Уманського району Черкаської області, на що він вимушений був погодитись. Після придбання будинку 07 липня 2008 року згідно договору купівлі продажу позивачем також неодноразово пересилались кошти на проведення ремонту в будинку безпосередньо на імя відповідача ОСОБА_6 та частково на імя її матері.

Спільне проживання однією сімєю з відповідачем ОСОБА_6 не склалося, тому 20 травня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано Уманським РАЦС. Після розлучення позивач звернувся до адвокатської компанії для розвязання майнового спору щодо поділу спільного майна, придбаного в шлюбі. Згодом відповідач ОСОБА_6 домовилась з ним, що вони не будуть ділити майно в судовому порядку, а добровільно продадуть будинок, і вона віддасть йому частину коштів у розмірі 50 % від продажу будинку та земельної ділянки. Дану домовленість було підтверджено розпискою, написаною власноручно ОСОБА_6, в присутності адвокатів, а позивачем ОСОБА_8 видано для реалізації даної домовленості довіреність адвокату ОСОБА_10

Позивач ОСОБА_8 зазначає, що в березні 2014 року випадково дізнався про те, що спільний будинок було продано ОСОБА_6 другому відповідачу ОСОБА_7 Він вважає, що відповідач ОСОБА_6 вчинила шахрайські дії при укладенні договору купівлі продажу, так як повідомила неправдиву інформацію, про те що будинок належить лише їй особисто та не є спільною власністю подружжя. Позивач телефонував своєму адвокату в Україну та запитував про те, чи відповідає дана інформація дійсності, на що адвокат повідомив, що довіреність на право продажу будинку, яка видана на його імя знаходиться в адвоката. Адвокат довіреність не використовував і його згоди, як повіреного для учинення даного спірного договору купівлі-продажу не надавалось. При прибутті в Україну позивач ОСОБА_8 отримав копію договору купівлі-продажу від 4 квітня 2012 року та зрозумів, що відповідач ОСОБА_6 його ошукала. За договором купівлі продажу від 04 квітня 2012 року продано без погодження з позивачем як співвласником будинок в с. Родниківка по вул. Шевченка, 56 Уманського району та земельну ділянку, на якій розташований будинок за даною ж адресою, площею 0,1605 га. Тому позивач ОСОБА_8 звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 04 квітня 2012 року та договір купівлі - продажу земельної ділянки за адресою: вул. Шевченка, 56, с. Родниківка Уманського району Черкаської області, кадастровий номер :01:001:1523, розміром 0,1605 га, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, стягнувши судові витрати з відповідачів.

26 серпня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_8 ОСОБА_9, треті особи без самостійних вимог Служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації, ОСОБА_6 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на майно за цією особою, посилаючись на те, що 04 квітня 2012 року між нею та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 В зустрічній позовній заяві вказано, що у відповідності до п.1 вказаного договору продавець продав та передав у власність, а покупець купив та прийняв у власність будинок № 56, що знаходиться в с. Родниківка, Уманського району, Черкаської області по вул. Шевченка. За придбаний будинок покупець згідно п.п.2.1 даного договору сплатила продавцю грошову суму в розмірі 158900,00 грн.

01 червня 2012 року договір купівлі-продажу житлового будинку був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Уманським виробничим відділком КП «ЧООБТІ» за власником ОСОБА_7.

Також була придбана земельна ділянка згідно п.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 квітня 2012 року продавець ОСОБА_6 продала, а покупець ОСОБА_7 купила земельну ділянку площею 0,1605 га, яка розташована в с. Родниківка Уманського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:1523 та сплатила продавцю грошову суму в розмірі 44667,00 грн.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7 посилається, що на момент підписання договорів купівлі-продажу, вищевказані житловий будинок та земельна ділянка належали ОСОБА_6 на праві приватної власності (житловий будинок належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Уманською районною державною нотаріальною конторою 07 липня 2008 року, реєстр за № 3442, зареєстрованого в Уманському виробничому відділку КП ЧООБТІ, номер запису 171 в книзі 1, реєстраційний номер № 19593050, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно; земельна ділянка, що належить продавцю ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 044099, виданого управлінням Держкомзему в Уманському району Черкаської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договору оренди землі 23 лютого 2009 року за № 33). Отже, на момент укладення вищевказаних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_6 мала зареєстроване в установленому законом порядку право власності на житловий будинок і земельну ділянку. Тому посилається ОСОБА_7, що вона не мала жодних сумнівів з приводу того, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку та земельної ділянки, і мала право на укладання договору купівлі-продажу цього майна.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7 вказує, що за таких обставин, якщо навіть припустити, що житловий будинок був відчужений ОСОБА_6 на її користь незаконно, тобто коли продавець не мав права власності на житловий будинок чи володів цим майно на момент його відчуження за певних обставин незаконно або без достатніх правових підстав, то вона ОСОБА_7 не знала і не могла знати про вказані вище обставини, оскільки на момент вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку з боку продавця були надані всі документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, які були перевірені як нотаріусом, який посвідчував правочин, так і нею. Тому ОСОБА_7 вважає, що в будь-якому випадку вона має статус добросовісного набувача житлового будинку, якого набула з підстав, передбачених ст.330 ЦК України право власності на вказану річ. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7 просила суд визнати її добросовісним набувачем житлового будинку, за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Родниківка, вул. Шевченка, 56, що був придбаний на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 квітня 2012 року; визнати її добросовісним набувачем земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Родниківка, кадастровий номер :01:001:1523, що була придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 квітня 2012 року.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_7 подала до суду уточнення до зустрічного позову та просила суд визнати її добросовісним набувачем житлового будинку за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Родниківка, вул. Шевченка, 56, що був придбаний на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 квітня 2012 року; визнати її добросовісним набувачем земельної ділянки за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Родниківка, кадастровий номер :01:001:1523, що була придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 квітня 2012 року; визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Родниківка, вул. Шевченка, 56, що був придбаний на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 квітня 2012 року; визнати за нею право власності на земельну ділянку за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Родниківка, кадастровий номер :01:001:1523, що була придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 квітня 2012 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року позов ОСОБА_8 ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 04 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який посвідчений державним нотаріусом Уманської міської нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за номером 4-725.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який посвідчений державним нотаріусом Уманської міської нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за номером 4-727.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 ОСОБА_9, треті особи без самостійних вимог - служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації, ОСОБА_6 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на майно за цією особою відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 ОСОБА_9 судові витрати в сумі 121,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 ОСОБА_9 судові витрати в сумі 121,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали на рішення апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що рішення незаконне, через його необґрунтованість, зумовлену неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи, через неправильність дослідження і оцінки поданих сторонами доказів, через невідповідність висновків суду обставинам справи, а також через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до неї та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті особи без самостійних вимог Служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації, ОСОБА_6 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на майно за цією особою задовольнити. Покласти на позивача за первісним позовом ОСОБА_8 судові витрати по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що рішення незаконне та необґрунтоване у звязку з тим, що судом було не правильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм процесуального та матеріального права. Просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнивши зустрічну позовну заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні із скасуванням в частині задоволення первісного позову в решті щодо відмови в задоволення зустрічного позову залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не повністю.

Так, в мотивувальній частині рішення вказано, що позивачем ОСОБА_8 не надано жодного доказу недійсності правочину ( а.с. 176 т. 2), однак в подальшому в тексті рішення суду вказано, що права ОСОБА_8 порушено , оскільки будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власність подружжя, а ОСОБА_6, здійснюючи їх відчуження особисто не надала згоди чоловіка ОСОБА_8, не виконала взятих на себе зобовязань згідно розписки про повернення позивачу 50 % коштів від продажу вказаного майна. Тому рішення суду є протирічим в цій частині і не відповідає вимогам чинного законодавства, в звязку з чим підлягає зміні та скасуванню в частині задоволення первісного позову про визнання недійсним договорів.

В порушення вимог процесуального законодавства, суд першої інстанції не зясував, правову природу спірних правовідносин в повній мірі, не встановив дійсних прав та обовязків сторін з врахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, не звернув уваги, що заявляючи вимоги про визнання договору недійсним, позивачем не конкретизовано, саме з яких підстав позивач заявляє такі вимоги, та при цьому не просить про застосування наслідків недійсності правочину.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову про визнання договору купівлі продажу будинку і земельної ділянки недійсними, та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання особи добросовісним набувачем і визнання права власності за цією особою, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем заявлених вимог щодо недійсності договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки, обґрунтовуючи даний висновок тим, що відповідач його колишня дружина продала спільне майно подружжя від свого імені без згоди позивача, отже, всупереч його волі, що в силу вимог ст. 65 СК України, ч. 4 ст. 369 ЦК України спричиняє недійсність правочину. Також на думку суду першої інстанції оспорювані правочини суперечать цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, що свідчить про їх недійсність в силу приписів ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання особи добросовісним набувачем і визнання права власності за цією особою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом та її представником невірно визначений спосіб захисту як визнання особи добросовісним набувачем, оскільки ст. 16 ЦК України такого способу захисту цивільних прав та інтересів не передбачено. Також суд послався, що позивачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами обґрунтування своїх вимог, тих обставин, на які вони посилалися, питання про їх витребування перед судом ними не ставилось, тому суд відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову, оскільки даний висновок є помилковим, таким, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом невірно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, судом не враховано дійсні обставини по справі, не визначено правовідносин сторін, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення в цій частині.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснює особам, які беруть участь у справі їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Однак, лише позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7 подала заяву про уточнення позовних вимог, представником позивача позовні вимоги не уточнювались і не змінювались, тому судом справу розглянуто в межах заявлених вимог позивачем за первісним позовом .

Предметом спору є визнання недійсним на підставі ст. 65 СК України договорів купівлі - продажу будинку та земельної ділянки, на якій розташований будинок від 04 квітня 2012 року.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника провочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин).

За змістом ст. 215 ЦК України та згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в абзаці 5 п. 6 зазначено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією особою зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_8, який не є стороною договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки від 04 квітня 2012 року, однак є заінтересованою особою, вважаючи, що його законні права та інтереси порушено, як чоловіка ОСОБА_6, яка є продавцем спірного майна: будинку та земельної ділянки по вул. Шевченка, 56 села Родниківки Уманського району Черкаської області , що було відчужено згідно договорів купівлі - продажу від 04 квітня 2012 року, звернувся до суду з позовом про визнання договорів купівлі продажу будинку та земельної ділянки, на якій розташований будинок, недійсними.

20 грудня 2006 року в м. Турин ( провінція Турин) Італія був укладений шлюб між позивачем ОСОБА_8 ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_6, що підтверджується даними свідоцтва про одруження акт 00692, відділ 2 частина 1 (а с.16 т. 1).

Відповідно до вимог ст.58 Закону України « Про міжнародне приватне право « передбачено, що шлюб між громадянкою України та іноземцем , шлюб між громадянкою України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави , є дійсним на території України за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу щодо підстав недійсності шлюбу.

07 липня 2008 року згідно договору купівлі - продажу будинку ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_12 будинок № 56 по вул. Шевченка села Родниківка Уманського району Черкаської області, розташований на приватизованій земельній ділянці розміром 0, 22 га за 122000 гривень.

Як вбачається із змісту договору купівлі - продажу будинку цей договір укладено без витребування згоди чоловіка покупця, оскільки на момент придбання будинку, покупець ОСОБА_13 в шлюбі не перебуває, що підтверджується поданою нею заявою, яка зберігається в матеріалах Уманської райдержнотконтори ( а.с.13 т. 1).

Позивач ОСОБА_8, обгрунтувуючи свої вимоги про визнання недійсними договорів купівлі продажу будинку та земельної ділянки, посилається, що дане майно було придбано за кошти, які він в період шлюбу надавав безпосередньо відповідачу ОСОБА_6 для придбання житла в Україні в м. Умані, а також ним неодноразово пересилались кошти в Україну, що підтверджується переказами коштів, тому придбане майно є спільним майном подружжя, і він має право на його половину відповідно до вимог СК України.

Спільне проживання у шлюбі сторін не склалось та рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сторонами було розірвано, отримано свідоцтво про розірвання шлюбу 20 травня 2010 року, виданого Уманським райвідділом РАЦС Черкаської області як встановлено судом першої інстанції.

2 жовтня 2010 року ОСОБА_8 дає згоду своїй колишній дружині - ОСОБА_6 на продаж будинку та земельної ділянки площею 0, 1605 га, придбаної ОСОБА_6 07 липня 2008 року згідно договору купівлі - продажу за ціну і на умовах на її розсуд, що знаходяться по вул. Шевченка, 56 в селі Родниківка Уманського району Черкаської області. як придбаних ними в період зареєстрованого шлюбу. Зазначено, що дана згода діє безстроково, правочин складено в двох примірниках, один з яких зберігається в нотаріальній конторі, а інший виданий ОСОБА_8, який має силу оригіналу. Дана згода була посвідчена державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори за участю перекладача італійської мови., зареєстровано в реєстрі за № 1-1315 ( а. с. 230 т. 1).

Також 02 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_8 видав доручення адвокату ОСОБА_14, представляти його інтереси в питаннях щодо розпорядження будинком та земельною ділянкою щодо їх продажу, передавши при цьому адвокату оригінал згоди подружжя на продаж будинку та земельної ділянки по вул. Шевченка, 56 села Родниківка Уманського району Черкаської області.

В цей же день, 02 жовтня 2010 року відповідач ОСОБА_6 складає власноручно розписку, згідно даних якої бере на себе зобовязання після продажу вищевказаного буднику та земельної ділянки сплатити 50 % від суми продажу спільного майна своєму колишньому чоловікові ОСОБА_8 ( а.с. 6 т. 1).

04 квітня 2012 року згідно договору купівлі продажу житлового будинку серії ВРР № 721943 ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 придбала житловий будинок № 56 по вул. Шевченка села Родниківка Уманського району Черкаської області, розташований на земельній ділянці площею 0, 1605 га за 158900 гривень ( а. с. 9-10 т. 1).

Згідно п.1. 4 умов даного договору зазначено, що продавець ОСОБА_6 підтверджує, що на момент укладення договору треті особи не мають прав на будинок, при купівлі будинку чоловіка в неї не було, вона неодружена, житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, а є її особистою приватною власністю, особи, які б могли ставити питання про визнання права власності на будинок , в тому числі відповідно до вимог ст.ст. 74, 97 СК України відсутні.

04 квітня 2012 року також між цими ж сторонами був укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0, 1605 га, на якій розташований вищевказаний будинок за 44667 грн. ( а .с. 177-178 т. 1). Також, як і в договорі купівлі - продажу житлового будинку від 04 квітня 2012 року, в даному договорі купівлі продажу земельної ділянки в п. 4 зазначено відповідачем ОСОБА_6 щодо земельної ділянки ті ж посилання, що і в договорі купівлі продажу будинку, що на час придбання чоловіка в неї не було, вона неодружена, земельна ділянка не є спільною власністю подружжя, а є її особистою приватною власністю, особи, які б могли ставити питання про визнання права власності на будинок, в тому числі відповідно до вимог ст.ст. 74, 97 СК України відсутні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що житловий будинок, розташований на земельній ділянці по вул. Шевченка , 56 с. Родниківка Уманського району Черкаської області , який було продано разом із земельною ділянкою є спільною сумісною власність подружжя, оскільки сторонами визнаються дані обставини. Відповідач ОСОБА_6 не заперечує даних обставин в суді, посилаючись на наявність згоди ОСОБА_8 на продаж їх спільного сумісного майна та написану нею власноручно розписку про повернення коштів ОСОБА_8 після продажу будинку.

Однак, із тексту позовної заяви первісного позивача ОСОБА_8 та наданих ним його представником доказів не вбачається, в чому ж саме полягає порушення прав позивача ОСОБА_8 щодо укладених договорів купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки, ставлячи питання про визнання цих договорів недійсними, та вказуючи на відсутність його згоди на укладення даних договорів, позивач, не заперечує при цьому , що таку згоду надавав і нотаріально посвідчив, а в самій згоді вказано, що претензій щодо ціни та умов він немає, довіряючи це на розсуд колишньої дружини ОСОБА_6, яка на свій розсуд має право здійснити таке відчуження. Факт не використання даної згоди відповідач ОСОБА_6 пояснювала судові, тим що її адвокатом ОСОБА_8 не був наданий документ згода, з неї додатково вимагали кошти. яких вона не мала, а іншим шляхом отримати та надати дозвіл не мала можливостей.

Позивачу ОСОБА_8 було відомо про придбання ОСОБА_6 будинку та земельної ділянки в 2008 році та її імя і він мав можливість за час перебування в шлюбі ознайомитись з документами на придбання майна, та в разі потреби оскаржити їх в суді. Однак, він з такими позовами до суду не звертався. Відповідач посилається, що позивача ОСОБА_8 не цікавило питання оформлення права власності, він виявляв лише бажання отримати кошти за продане майно після розірвання шлюбу, на що вона погодилась і не заперечує в даний час, що і було підтверджено її розпискою про зобовязання повернути половину коштів від продажу будинку та земельної ділянки позивачу. Однак, такі вимоги про повернення половини коштів від продажу майна позивачем не ставились під час розгляду справи , тому спір між ними не вирішувався щодо повернення коштів.

Позивач ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним лише з підстав не надання ним згоди як одного з подружжя відповідно до вимог ст. 65 СК України, не посилаючись при цьому на жодну із статей ЦК України .

При цьому суд першої інстанції, з власної ініціативи, сам визначив підстави замість позивача, пославшись на норми ЦК України, про що не вказував позивач за первісним позовом, дійшовши висновку про порушення прав позивача відсутністю згоди на укладення договорів купівлі продажу будинку та земельної ділянки.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції , оскільки, як вбачається із матеріалів справи, саме згодою позивача ОСОБА_8 було підтверджено його волевиявлення на відчуження майна, він дану згоду не відкликав, довірив вирішувати питання своєму представнику ОСОБА_14, надавши необхідні повноваження. З будь якими іншими позовними вимогами ні позивач ОСОБА_8, ні його представник до суду не звертались, ні щодо витребування майна у добросовісного набувача чи порушення інших законних прав позивача.

Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_8, містять протиріччя між мотивувальною та прохальною частинами, а судом першої інстанції не прийнято мір для їх усунення, оскільки суд апеляційної інстанції лише переглядає рішення суду першої інстанції і позбавлений можливості уточнити позовні вимоги .

Про визнання недійсними правочинів, укладених внаслідок обману саме відповідачем ОСОБА_6 позивачем ОСОБА_8 не заявлялось, тому і не доводилось належними і допустимими доказами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг відповідачів є частково обґрунтованими, тому підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в звязку із порушеннями норм матеріального та процесуального права підлягає зміні із скасуванням в частині задоволення первісного позову про визнання договорів недійсними.

Доводи апеляційних скарг щодо обґрунтованості позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_7 є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції, відмовивши в його задоволенні, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Інших доводів, які б давали правові підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 апеляційні скарги відповідачів не містять.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі в частині задоволення первісного позову про визнання договорів купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції допущено неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення суду і ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із скасуванням в частині задоволення первісного позову про визнання договорів купівлі продажу будинку та земельної ділянки недійсними та ухваленням нового рішення в цій частині по відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 ОСОБА_9, треті особи без самостійних вимог Служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації, ОСОБА_6 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на майно за цією особою змінити, скасувавши рішення в частині задоволення позову ОСОБА_8 ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_8 ОСОБА_9 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по вул. Шевченка, 56 села Родниківка Уманського району Черкаської області від 04 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :