УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування та витребування її від добросовісного набувача, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом, свої вимоги мотивуючи тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 02 лютого 1999 року, зареєстрованого в Миколаївському міському бюро технічної інвентаризації 02 вересня 2000 року за № 17467, був власником зазначеної квартири.

Восени 2012 року з метою підготовки угод з відчуження цієї квартири для отримання квартири меншої площі і розрахунку по боргам, він уклав усну угоду з особою на ім'я ОСОБА_3, якому передав правовстановлюючі документи на квартиру і її звільнив.

У лютому 2013 року позивачу стало відомо, що на підставі підробленого рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2012 року за ОСОБА_9 визнано та зареєстровано право власності на належну йому квартиру.

Після цього, вказана вище квартира була неодноразово відчужена, а саме: за нотаріально посвідченим договором дарування від 27 вересня 2012 року, за яким ОСОБА_9 подарувала спірну квартиру ОСОБА_10, за договором купівлі-продажу від 17 жовтня 2012 року, укладеним між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, у якого, на його думку, на час звернення до суду перебувала у володінні та користуванні згадана квартира.

Посилаючись на те, що з його власності незаконно вибула зазначена квартира та, яка на підставі ст. 388 ЦК України, має бути витребувана з незаконного володіння останнього набувача, ОСОБА_8 просив про задоволення позову.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_8 помер.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2014 року замінено позивача ОСОБА_8 його правонаступником (дружина) ОСОБА_4

Ухвалою цього ж суду від 09 грудня 2014 року залучено до участі у справі як співпозивача ОСОБА_5 (донька позивача) та замінено неналежного відповідача ОСОБА_11 належним ОСОБА_6 (останнього набувача квартири).

Протокольною ухвалою того ж суду від 16 січня 2015 року залучено у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_7

Уточнюючи позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, посилаючись на вказані в позові обставини незаконного вибуття спірної квартири поза волею її власника ОСОБА_8, та укладення 19 липня 2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вказаної квартири, прийняття ними спадщини, після смерті її власника ОСОБА_8, позивачі просили витребувати у ОСОБА_6 та повернути їм спірну квартиру, визнавши за ними право власності на Ѕ частки кожній у квартирі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги задоволено.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_6 та повернуто на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 365 грн 39 коп. судового збору кожній та на користь на користь держави - 773 грн 38 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з наступних підстав.

Так, на підставі використання завідомо підробленого рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2012 року, ОСОБА_9 02 серпня 2012 року зареєструвала в ММБТІ за собою право власності на спірну квартиру. За цим рішенням було визнано недійсним вищевказаний договір дарування квартири від 02 лютого 1999 року між ОСОБА_12 і ОСОБА_8, скасовано реєстрацію за останнім права власності на квартиру, визнано дійсним договір купівлі-продажу цієї квартири від 28 січня 1999 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_9, який зареєстровано на Товарній біржі «Нерухомість Південь» за № 5314 та за останньою визнано право власності.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року, яка набрала законної сили 27 червня 2014 року, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (використання завідомо підробленого документу вказаного вище рішення суду) закрито на підставі ст. 45 КК України в зв'язку з дійовим каяттям.

Матеріали справи містять договір купівлі-продажу квартири від 28 січня 1999 року № НОМЕР_2, за яким ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_9 купила квартиру НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1

У договорі зазначено, що цей договір зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість Південь» у журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю від 28 січня 1999 року.

Із матеріалів кримінального провадження № 1 кп/489/286/2014 по обвинуваченню ОСОБА_9, що були досліджені апеляційним судом вбачається, що на запит слідчого товарна біржа не могла надати таких відомостей у зв'язку з їх відсутністю.

Право власності на спірну квартиру, яке набуте ОСОБА_9 на підставі використання завідомо підробленого документу - рішення суду, не надавало їй права її відчужувати, а відтак належна ОСОБА_8 спірна квартира вибула 13 липня 2012 року з його володіння поза його волею. Тому ця квартира підлягала витребуванню в добросовісного набувача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 відповідно до статті 388 ЦК України, за яким це майно було зареєстроване на праві власності.

Враховуючи наведене, а також те, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_6, що позбавляє позивачів можливості отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що їх права на спадкування, витребування і повернення спадкового нерухомого майна підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ними права власності на частку майна спадкодавця, що з урахуванням частки спадкоємців за законом складає по 1/2 частини спірної квартири та витребування майна у останнього набувача за правилами ст. 388 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що вибуття квартири з власності ОСОБА_8 відбулося з його волі та відома, а тому витребування квартири на підставі ст. 388 ЦК України є незаконним не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи, та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 324, 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк