Справа № 223/546/15-ц
Провадження № 2/223/221/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого-судді Жамбровського С.І., за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши в порядку ст. 158 ЦПК України в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в Вугледарський міський суд Донецької області з позовом про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди до відповідача ДП «ДВЕК».

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 07.12.1985 року по 01.03.2015 року, він працював на підприємстві вугільної промисловості, це Відокремлений підрозділ «Шахти «Південнодонбаське № 3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», звідки звільнився за власним бажанням, у звязку з переходом на пенсію за віком, за ст. 38 КЗпП України. З моменту звільнення пройшло більше чотирьох місяців, але підприємство так і не розрахувалося з ним, і суми які належать йому при звільненні він так і не отримав. Позивач повинен був отримати, заробітну плату, компенсації за невикористану відпустку, та відповідно до п. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, від 03.07.2001 року, йому як працівнику, що має право на пенсію, і який пропрацював в галузі більше 20 років, при першому звільненні з підприємства повинна бути сплачена одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше трьох середньомісячних заробітків. Позивач був звільнений 01.03.2015 року, наказом від 02.03.2015 року, і не дивлячись на відсутність спору з приводу сум виплат, та одноразової допомоги в день звільнення вони не були не тільки сплачені, а навіть не були нараховані. Згодом йому була нарахована одноразова допомога в сумі 36190 грн. 80 коп. та інші виплати при звільненні всього, з урахуванням податків, ЄСВ та профспілкових внесків, позивачу було нараховано до оплати 33368.24 грн. 24 коп. Крім того, підприємство йому заборгувало заробітну плату за жовтень 2014 року в сумі 10381 грн. 48 коп. та за грудень 2014 року 1306. грн. 43 коп. Всього при звільненні повинно бути виплачено 45056 грн. 15 коп., а було сплачено у червні 33368 грн. 24 коп. Отже станом на 22 липня 2015 року борг підприємства перед позивачем становив 11687 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) гривен 91 копійка. Середня заробітна плата взята у розмірі 12063 грн. 60 коп., саме вона взята при розрахунку одноразової допомоги, цю суму позивач не оспорюю. Середньоденна заробітна плата становила, за останні два місяця до звільнення у січні та лютому 2015 року 603 грн. 18 коп. (сума розрахована підприємством). Відповідно до листа ОСОБА_3 України від 09.09.2014 N10196/0/14- 14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів становить: з 01 березня 2015 р. по 01 серпня 2015 року, березень 2015 року 21 день, квітень 2015 року 22 дні, травень 2015 року 19 днів, червень 21 день, липень 23 дні. Загальна кількість робочого часу з 01.03.2015 року по 01.08.2015 року становить 106 днів, мій середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 63937 (шістдесят три тисячі девятсот тридцять сім ) гривень 08 копійок (603 грн. 18 коп. х 106 роб. дн.). Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у порушенні його трудових прав як громадянина, а також завданих моральних стражданнях з приводу невиплати йому сум які йому належать. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу потрібні додаткові зусилля для організації свого життя, тому що він розраховував на зароблені кошти, а до теперішнього часу взагалі не отримав, і вже заборгував всім родичам, і йому дуже соромно за це. Позивач вважаю, що підприємством йому була завдана моральна шкода, розмір якої він оцінюю у 10000 грн. (десять тисяч) гривень, вважає, що ця сума цілком обгрутована та справедлива. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь невиплачені при звільненні суми в розмірі 11687 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) гривен 91 копійка, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, починаючи з 01.03.2015 року по день фактичного розрахунку в розмірі 603 грн. 18 коп. за кожний робочій день, з урахуванням ОСОБА_3 України 09.09.2014 N10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», що на 01 серпня 2015 року становить 63937 (шістдесят три тисячі девятсот тридцять сім) гривен 08 копійок, стягнути з відповідача на свою користь як компенсацію за моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача на свою користь середньомісячного заробітку в розмірі 12063 (дванадцять тисяч шістдесят три) гривень 60 копійок.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, погодився з невиплаченими при звільненні сумами в розмірі 11687,91 грн., розміром середнього заробітку позивача за робочий день в розмірі 603,18 грн., заперечував проти виплати моральної шкоди, так як вона не підтверджена доказами.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що з 07.12.1985 року по 01.03 2015 року позивач працював у відповідача підприємстві ВП «Шахти «Південнодонбаське № 3 ім. М.С. Сургая» ДП «ДВЕК», яка не є юридичною особою, а є структурним підрозділом ДП «ДВЕК», і був звільнений у звязку з переходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України 02.03.2015 року, що середня заробітна плата, за останні два місяці, за один робочий день позивача становить 603,18 грн. (а. с. 7 8, 10 11).

Кількість робочих днів з дня звільнення позивача, 2 березня 2015 року, по день ухвалення рішення суду, 3 серпня 2015 року, становить 107 робочих днів, які слід помножити на середню заробітну плату за один робочий день позивача та встановити середній заробіток за весь час затримки, який підлягаю стягненню, в сумі 64540,26 грн.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Суд дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні по справі докази, їх належність та допустимість, вважає що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:

Згідно ч. ч. 4 та 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною першою ст. 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною шостою ст. 24 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із матеріалів справи спору про розмір нарахованих сум не було і не має крім розміру моральної шкоди.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. ч. 3 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не обґрунтував належним чином моральну шкоду в сумі 10000 грн., в той же час, моральна шкода від несвоєчасної виплати значної суми грошей потягла для нього негативні наслідки, призвели до моральних страждань і переживань та необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Суд визнає, що порушення його законних та конституційних прав призвели до моральних страждань і змусили до додаткових зусиль для організації свого життя, і тому приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди і стягнення з відповідачів 500 грн., що буде еквівалентним завданим моральним стражданням.

Суд, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішуючи справу згідно із законом, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи визнання відповідачем заборгованості та вже виплачену частково заборговану заробітну плату, те, що відповідач та позивач не мають спору щодо розміру середньої заробітної плати за один робочий день 603,18 грн., та кількість робочих днів, які необхідно враховувати за затримку розрахунку 107 робочих днів, починаючи від дня звільнення до дня ухвалення рішення суду.

Судові витрати відповідно до ЦПК слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст. ст. 47, 83, 94, 97, 115 117, 2371 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст. ст. 208 209, 212 215, 217 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь ОСОБА_2, паспорт громадянина України ВЕ 851709, який зареєстрований проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 11687 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 91 копійка.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь ОСОБА_2, паспорт громадянина України ВЕ 851709, який зареєстрований проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середню заробітну плату за період затримки заробітної плати в розмірі 64540 (шістдесят чотири тисячі пятсот сорок) гривень 26 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь ОСОБА_2, паспорт громадянина України ВЕ 851709, який зареєстрований проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в порядку відшкодування моральної шкоди 500 (пятсот) гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», адресою: 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь ОСОБА_2, паспорт громадянина України ВЕ 851709, який зареєстрований проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середньомісячного заробітку в розмірі 12063 (дванадцять тисяч шістдесят три) гривні 60 копійок

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», адресою: 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційної інстанції через Вугледарський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вугледарського міського суду

Донецької області ОСОБА_4