Справа № 487/8953/14-ц
Провадження № 2/487/208/15
Заводський районний суд міста Миколаєва
РІШЕННЯ

2)

Іменем України

11.02.2015 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Кузьменка В.В., із секретарем судового засідання Каламурза О.В., розглянувши за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

10.09.2014 ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом, яким просила ухвалити рішення про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в частині відчуження 1/2 вказаного предметі нерухомості, витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 В,М. 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, визнання за нею ОСОБА_4 права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10 000.00 грн.

Вимоги мотивовані тим, що позивач до 20.03.2014 перебувала із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, під час якого була придбана квартира АДРЕСА_1. 07.04.2014 ОСОБА_2, не отримавши згоди від неї здійснив відчуження вказаної квартири шляхом укладення договору дарування із відповідачем ОСОБА_5, чим суттєво порушив права позивача.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повному обсязі із підстав, що викладені в позовній заяві, наполягаючи на його задоволенні.

Відповідачі, їх представники проти задоволення позову заперечували посилаючись на його безпідставність та правомірність укладеного договору.

Вислухавши позицію сторін у справі, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши все в сукупності, суд дійшов наступного.

Судом установлено, що в період з 14.08.1998 по 20.03.2014 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого 05.10.2004 на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу (СК) України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, та кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Передбачається, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України та частини першої статті 61 СК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані.

Розірвання шлюбу, згідно положень статті 68 СК України не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Згідно положень статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

07.04.2014 ОСОБА_2 не отримавши письмової, нотаріально посвідченої згоди позивача здійснив відчуження придбаної за час шлюбу квартири, шляхом укладення договору дарування з ОСОБА_5

Згідно положень частини четвертої статті 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

З огляду на вказані положення закону, із врахуванням відсутності у ОСОБА_2 повноважень на відчуження майна, що є предметом спільної сумісної власності, суд приходить висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_4 вимог в частині визнання частково недійсним договору дарування.

Вирішуючи вимогу, щодо витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 суд виходить з наступного.

Право витребування майна є однією із правомочностей власника, в той час, як з огляду на положення частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно виникають з дня державної реєстрації такого майна.

Враховуючи, що державна реєстрації права власності ОСОБА_4 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 не відбулася, суд знаходить вказану вимогу такою, що є передчасно заявленою.

З урахуванням встановлених судом обставин, в частині недійсності укладеного між відповідачами правочину щодо спірного предмету нерухомості, з огляду на положення абзацу п'ятого пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 №9, в якій зазначено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації, суд приходить висновку, що вимога позивача в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 є такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 10 000 грн. моральної шкоди, суд виходить із того, що позивачем в порушення вимог статті 60 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування факту отримання моральної шкоди, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись статтями 10, 11, 77, 209, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, що зареєстрований за реєстровим №237 в частині відчуження 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва.

СУДДЯ В.В.КУЗЬМЕНКО