Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/2453/15-ц головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
провадження № 22-ц/778/5543/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення грошових зобов'язань , -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення грошових зобов'язань.

В обґрунтування позову зазначила, що 09.10.2010 ОСОБА_2 надала в позику ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 15 тис. доларів США строком до 01.06.2011 року, що підтверджується розпискою. Тобто між сторонами був укладений договір позики. ОСОБА_4 не повернула позичені кошти.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 померла.

12.03.2014 року Заводський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_3, як спадкоємця ОСОБА_4, на користь ОСОБА_2 139 350,00 грн. заборгованості за договором позики та 1 820,00 грн. судових втрат.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06.05.2014 р. вказане судове залишено без змін.

18.10.2014 року державним виконавцем Заводського ВДВС Запорізького МУЮ було відкрито виконавче провадження №45083118 з примусового виконання рішенняЗаводського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 141 170,00 грн.

30.03.2015 року виконавчий документ повернутий стягувачеві у зв'язку з неможливістю з'ясувати місце проживання боржника.

До теперішнього часу ОСОБА_3 не сплатила жодної грошової суми на виконання рішення суду та погашення заборгованості за договором позики.

На підставі викладеного позивач вважає, що наявним є прострочення виконання ОСОБА_3 зобов'язання по поверненню ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 139 350,00 грн., а тому ОСОБА_2 має право на отримання відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Датою початку відліку періоду прострочення є дата набрання чинності рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя - 06.05.2014 року.

Згідно виконаного розрахунку, станом на 01.06.2015 р. стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає сума в розмірі 89 331,00 грн., у тому числі:

- втрати від інфляційних процесів - 84 864,15 грн.

- 3% річних від простроченої суми - 4 466,84 грн.

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на Користь ОСОБА_2 компенсацію втрат від інфляційних процесів у сумі 84 864,15 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 4 466,84 грн., разом - 89 331,00 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 09.10.2010 ОСОБА_2 надала в позику ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 15 тис. доларів США строком до 01.06.2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла та не повернула позичені кошти. ОСОБА_3 є спадкоємцем після померлої ОСОБА_4 за заповітом й отримала у спадок квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2014 року було стягнуто із ОСОБА_3, як спадкоємця ОСОБА_4, на користь ОСОБА_2 139 350,00 грн. заборгованості за договором позики та 1 820,00 грн. судових втрат.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06.05.2014 року вказане судове залишено без змін.

18.10.2014 року державним виконавцем Заводського ВДВС Запорізького МУЮ було відкрито виконавче провадження №45083118 з примусового виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 141 170,00 грн.

30.03.2015 року виконавчий документ повернутий стягувачеві у зв'язку з

неможливістю з'ясувати місце проживання боржника.

ОСОБА_3 не сплатила грошової суми на виконання зобов'язання за рішенням суду.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції з посиланням на ч. 4 ст. 25 , ст.. 608 ЦК України дійшов висновку проте, що внаслідок смерті боржника припинено зобов'язання, а тому не має підстав для стягнення зі спадкоємця ОСОБА_3, сум інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань немає.

Проте такий висновок суду суперечить обставинам справи та вимогам закону.

Зобов'язання ОСОБА_4 про повернення боргу за договором позики відповідно до вимог ст.1216,1218, 1219 ЦК України не припинилося, а перейшло до спадкоємця ОСОБА_3 в межах спадкового майна, про що було ухвалено рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2014 року, яке набрало законної сили 06.05.2014 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦК України).

Отже, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2014 року, яке набрало законної сили 06.05.2014 року, є чинним та обов'язковим до виконання. Воно не змінювалось та не скасовувалось в порядку, передбаченому процесуальним законом. Проте, відповідачем виконано не було.

Згідно з статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщини. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За системно-логічним змістом наведених вище норм матеріального права та ч. 2 ст. 1282 ЦК України випливає, що кредитор має звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з вимогою до спадкоємця про задоволення його вимог. У разі відмови спадкоємців від обов'язкового одноразового платежу кредитор не позбавлений можливості пред'явити вимогу про стягнення цієї суми у судовому порядку, яка за позовом кредитора судом звертається стягнення на спадкове майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 01 липня 2015 року, справа № 6-113ц14, яка за яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обов'язковою у застосування відповідної правової норми.

За такого, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав стягнення з відповідачки на користь позивача втрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки відповідач повинна була сплатити на користь позивача борг в розмірі 139 350,00 гривен, тому таке правовідношення слід вважати грошовим зобов'язанням та на нього поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Твердження представника відповідача про відсутність підстав для застосування судом ч.2 ст.625 ЦК України до правовідносин, які склалися між сторонами, є необґрунтованим. Відповідачка є спадкоємицею боржника ОСОБА_4, відповідно до ст.1218 ЦК України, вона, прийнявши спадщину після смерті останнього, прийняла на себе і всі обов'язки ОСОБА_4,, в тому числі і щодо погашення боргу.

Таким чином, ОСОБА_3після смерті ОСОБА_4, стала боржницею ОСОБА_2

Так, як за рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2014 року, яке набрало законної сили 06.05.2014 року, було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 139 350,00 гривен заборгованості за договором позики, і це грошове зобов'язання не виконано відповідачем, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач має право вимагати від неї сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних нарахованих.

Сума індексу інфляції від простроченої суми становить:

139350 х 103.8 % х 101.0 % х 100.4 % 100.8% х 102.9 % х 102.4 % х 101.9 % х 103.0 % х 103.1 % 105.3 % 110.8 % 114.0 % 102.2 % = 2289154,94 гривні - 139350 гривні = 89 804, 94 гривні.

Три проценти річних за період прострочення становлять:

139350 х 3% : 365 х 390 = 4 4666,84 гривні.

Розрахунки позивача в цій частині є правильними.

Доводи заперечення представника відповідача проте, що відповідач не отримувала постанови про відкриття виконавчого провадження , внаслідок чого нею оскаржувалася постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження відкрито лише 18.10.2015 року не приймаються колегією судів, оскільки зобов'язання про повернення боргу за договором позики виникло у неї відповідно до вимог ст. 11, 1216,1218, 1219, 1282 ЦК України про що було ухвалено рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2014 року, яке набрало законної сили 06.05.2014 року і відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України є обов'язковим для виконання, а отже саме з часу набрання законної сили рішення суду ОСОБА_3 прострочує виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація документально підтверджених судових витрат позивача на сплату судового збору (893,31 грн. - а.с.1) та витрат при подачі апеляційної скарги 446, 67 гривень (а.с.78) =

Зважаючи на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи оскаржуване рішення суду , відповідно до ч.4 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2015 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за прострочення грошових зобов'язань 89 331 (вісімдесят дев'ять тисяч триста тридцять одну) гривню та 1339 гривень 98 копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді