Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4463/15 Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г.
Є.У.№ 333/465/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним, посилаючись на те, що сторони являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який являється інвалідом дитинства і по досягненню повноліття продовжує навчання в Запорізькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті. Посилаючись на те, що син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, просила на підставі ст.198,199 СК України стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, який продовжує навчання, в розмірі ? частки його доходів щомісячно, до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення 23 років.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 часки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно на весь час навчання, але не більш ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, починаючи з 27.01.2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт зазначає, що з травня 2015 року він не працює, а тому не має можливості утримувати свого дорослого сина, якому держава виплачує пенсію як дитині-інваліду. При вирішенні спору суд не врахував його сімейне становище: знаходження на утриманні неповнолітньої дитини від другого шлюбу, матері-пенсіонерки і непрацюючої дружини. Судом не врахований стан його здоровя він страждає на бронхіальну астму і потребує коштовного лікування. Судом неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні у звязку із наступними обставинами.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син сторін, який являється інвалідом з дитинства, продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, а тому з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходу на період до закінчення сином навчального закладу, але не більше як до досягнення 23 років.

Дійшовши обґрунтованого висновку про те, що повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги, суд першої інстанції неповно зясував фактичні обставини справи, а відтак , на думку колегії, допустився помилки у визначенні розміру утримання.

Відповідно до ст. 309 ч.1 п. п. 1, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно положень ч.ч.1,3 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття ( незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Встановлено, що сторони являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає разом з матір'ю, являється інвалідом з дитинства та до 29 травня 2015 року навчається в комунальному закладі «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2» Запорізької обласної ради і не знаходиться на повному державному забезпеченні (а.с. 6,9,34).

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_4, страждає на астму, має неповнолітню дитину від другого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає разом з дружиною і матірю-пенсіонеркою, яка являється дитиною війни (а.с.40- 43, 48-50).

За даними витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованого станом на 6 квітня 2015 року, ОСОБА_3 з 5 червня 2012 року по квітень 2015 року включно являється керівником (підписантом) ТОВ «Зв'язокмонтаж» (а.с.36-37).

За даними центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА про суми виплачених доходів до січня 2014 року ОСОБА_3 отримував доходи у ТОВ «Зв'язокмонтаж», заробітна плата за січень 2014 року становить 3 654 грн. З лютого 2014 року ОСОБА_3 зареєстрований як приватний підприємець, інформація про доходи відсутня (а.с.70).

Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_3 з 8 січня 2015 року він працював головним інженером ТОВ НВП «Променергомонтаж», звідки звільнився 05.05.2015 року за власним бажанням. Середня заробітна плата відповідача за останнім місцем роботи становить 2 000 грн. (а.с.75-76,81).

Суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку щодо наявності у ОСОБА_4 потреби у матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням, не перевірив обставини, які мають значення для визначення розміру аліментів, не витребував дані про розмір пенсії, яку отримує син сторін як дитина-інвалід.

Згідно із ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначені розміру аліментів повинен ураховувати стан здоров'я та матеріальне положення як дитини, так і платника аліментів, наявність інших дітей і непрацездатних батьків, дружини, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, із довідки №2888 від 04.06.2015 року УПСЗН по Комунарському районі міста Запоріжжя, вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в УПСЗН і отримує державну соціальну допомогу інваліда з дитинства 2 групи у розмірі 949 грн. (а.с.148).

Виходячи із засад справедливості і розумності, закріплених у ст.7 Сімейного кодексу України, з урахуванням фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів, матеріального становища як стягувача аліментів, який отримує пенсію по інвалідності, так і матеріального становища відповідача, колегія суддів на підставі ст.309 ЦПК України вважає за можливе змінити рішення суду першої інстанції і зменшити розмір стягнення з 1/6 частки всіх видів доходів відповідача до 1/8 частки, а також визначити період стягнення з 27 січня 2015 року (дати предявлення позову до 29 травня 2015 року (дати закінчення сином сторін спеціалізованого навчального закладу).

Відповідач являється працездатною особою і може працювати. Звільнення його з роботи за власним бажанням під час розгляду справи у суді не звільняє його від обовязку утримувати дорослого сина-інваліда впродовж 4-місяців на період його навчання у спеціалізованому навчальному закладі. Визначена апеляційним судом сума утримання ( 2 000 грн. : 8 = 250 грн.), період утримання (4 місяці) не призведе до істотного погіршення матеріального становища відповідача, проте стане значною підтримкою для дорослого сина-інваліда.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України зменшенню до 150 грн. підлягає і сума компенсації судових витрат за правову допомогу адвоката, яка надавалася позивачеві при складанні позовної заяви.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2015 року по цій справі змінити, визначивши розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 на період його навчання у розмірі 1/8 частки всіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з 27 січня 2015 року по 29 травня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 150 грн. компенсації судових витрат за надання правової допомоги адвокатом.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: