Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Гвоздика П.О., Дербенцевої Т.П.,

Писаної Т.О., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що за кредитним договором від 31 травня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 11 294, 80 доларів США на умовах сплати 12 % річних зі строком повернення до 29 травня 2014 року. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено заставою автомобіля марки Daewoo Sens, 2007 року випуску, за договором, укладеним із ОСОБА_3 31 травня 2007 року, та порукою ОСОБА_4

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 24 червня 2011 року утворилася заборгованість у розмірі 10 077, 4 доларів США, що еквівалентно 80 316, 88 грн, які банк просив стягнути солідарно із боржника та поручителя.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 грудня 2011 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 80 316, 88 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2008_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

За положеннями ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2008_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду указаним вимогам закону не відповідає.

У справі встановлено, що за кредитним договором від 31 травня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 11 294, 80 доларів США на умовах сплати 12 % річних, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 14 % від суми виданого кредиту щомісяця зі строком повернення до 29 травня 2014 року. За порушення кредитних зобов'язань встановлено пеню у розмірі 0, 15 % від суми непогашеного платежу.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено заставою автомобіля марки Daewoo Sens, 2007 року випуску, за договором, укладеним із ОСОБА_3 31 травня 2007 року, та порукою ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом п. 15.9. договору застави у разі звернення стягнення на предмет застави заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, проценти, винагороду та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки за порушення зобов'язань за кредитним договором; витрати на утримання та зберігання предмета застави; витрати, пов'язані із реєстрацією предмета застави та внесення змін в запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; витрат, пов'язаних зі зняттям предмета застави з обліку в органі державної реєстрації транспортних засобів; витрати, пов'язані з доставкою предмета застави до місця зберігання (при переході майна в заклад); неустойку (штраф, пеню) за порушення зобов'язань заставодавця; винагороду за переоформлення предмет застави із закладу в заставу, а також інші витрати, понесені у зв'язку із пред'явленням вимоги за кредитним договором та зверненням стягнення на предмет застави.

Відповідно до п. п. 24, 25, 26 договору застави, звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється із дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателю у рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця. Пошук покупця на предмет застави проводиться як заставодавцем, так і заставодержателем; у випадку нотаріального посвідчення договору застави - на підставі виконавчого напису нотаріуса; іншим не забороненим чинним законодавством способом.

При зверненні стягнення на предмет застави у позасудовому порядку заставодержатель встановлює початкову ціну предмета застави у розмірі оціночної вартості, встановленої заставодержателем, але не нижче 50 % від повної вартості згідно п. 9 договору застави. Заставодержатель має право реалізувати предмет застави за ціною, вище зазначеної в цьому пункті (п. 24).

У випадку, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимог з іншого майна заставодавця, у першу чергу перед іншими кредиторами (п. 25).

При реалізації предмета застави відповідно до цього договору для обчислення суми в іноземній валюті, необхідній для задоволення вимог заставодержателя, застосовується курс НБУ, встановлений для іноземної валюти за кредитним договором у відношенні до гривні, на день реалізації (п. 26).

Заставну вартість предмета застави у п. п. 9, 34, 5 договору застави сторони визначили у 40 900 грн, що в еквіваленті складає 8 099, 01 доларів США за курсом НБУ станом на 31 травня 2007 року із розрахунку 5, 05 грн за один долар США.

За актом прийому-передачі автомобіля марки Daewoo Sens, 2007 року випуску від 30 квітня 2010 року ОСОБА_3 передав предмет застави представнику банку для його реалізації за ринковою ціною у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 36) та видав довіреність на вчинення необхідних для продажу предмета застави дій (а. с. 51).

Задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив із того, що заставний автомобіль реалізовано банком 31 березня 2011 року за 3 317, 50 доларів США, які зараховано на погашення кредитної заборгованості. Отриманих від реалізації предмета застави коштів недостатньо для повного задоволення вимог банку, що після зарахування усіх внесених платежів становлять 10 077, 40 доларів США, із яких: 5 934, 43 доларів США - тіло кредиту, 3 214, 30 доларів США - проценти, 279, 84 доларів США - комісія, 648, 83 доларів США - пеня.

Наявність таких обставин апеляційний суд встановив на підставі розрахунку заборгованості (а. с. 5-7) та виписки із рахунку позичальника (а. с. 109-110).

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За вимогами ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційний суд, пославшись на виписку із рахунку позичальника, як підтвердження розміру отриманих від реалізації предмета застави коштів, не звернув уваги на те, що у цій виписці відсутні відомості про джерело надходження на рахунок позичальника коштів у розмірі 3 317, 50 доларів США в еквіваленті до гривні 26 407, 30 грн за офіційним курсом НБУ станом на 31 березня 2011 року, а договір купівлі-продажу автомобіля, а відповідно, і відомості про ціну, за яку банком продано заставний автомобіль, у справі відсутні.

Крім того, у своєму рішенні апеляційний суд у порушення вимог ст. 316 ЦПК України щодо його змісту не наводить розрахунків, за якими складовими боргу (тіло кредиту, проценти, пеня та ін.) зараховано отримані після продажу предмета застави кошти та у яких розмірах.

Допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення обсягу кредитного зобов'язання ОСОБА_3 та належну перевірку обґрунтованості вимог банку, що відповідно до ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого ним рішення про стягнення коштів із позичальника із передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводів на скасування рішення апеляційного суду у частині вирішення позову банку до поручителя заявник у касаційній скарзі не наводить, підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги не вбачається, а тому в цій частині оскаржуване рішення апеляційного суду залишається без змін відповідно до положень ст. 337 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2014 року у частині вирішення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У частині вирішення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до поручителя ОСОБА_4 рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: П.О. Гвоздик

Т.П. Дербенцева

Т.О. Писана

О.В. Ступак