Справа № 161/9986/15-ц Провадження № 22-ц/773/1393/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Категорія: 27 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Свистун О.В..,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Місюри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки з часу його укладення покликаючись на те, що 10 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Масаловою М.В. і зареєстрований в реєстрі під № 26, згідно якого передано в іпотеку господарські приміщення /А-2/ загальною площею 198.6 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1. Дане приміщення належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Масаловою М.В. і зареєстрований в реєстрі під № 25.

Вважає, що даний договір іпотеки укладений з порушенням вимог ст.18 Закону України «Про іпотеку», ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, п. 3.10 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, оскільки у договорі не вказано всіх істотних умов, а саме відсутній реєстраційний номер права власності.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2015 року в задоволенні позову в даній справі відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовані строки позовної давності, оскільки вважає, що строки було перервано поданням позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у 2010 році та ухваленням рішення у 2012 році.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній наведених.

Представник відповідача Місюра І.В. просила апеляційну скаргу відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3було укладено кредитний договір № 212/м, згідно якого останньому було надано кредит на суму 130000 доларів США на придбання господарських приміщень та земельної ділянки.

На забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між тими ж сторонами і цього ж числа було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Масаловою М.В. і зареєстрований в реєстрі під № 26, згідно якого передано в іпотеку господарські приміщення /А-2/ загальною площею 198.6 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1. Дане приміщення належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Масаловою М.В. і зареєстрований в реєстрі під № 25 (а.с. 6-7).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про:

1) для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

для громадян України - прізвище, ім'я по-батькові, місце постійного проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та / або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Із змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги вбачається, що позивач просить визнати даний договір іпотеки недійсним з моменту його укладення із-за відсутності у договорі іпотеки істотної умови, зокрема реєстраційних даних предмету іпотеки (пункт 3).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в договорі іпотеки (а.с.6-7) у розділі предмет договору, чітко прописані всі істотні умови, які передбачені у Законі України «Про іпотеку». Зокрема у п. 7 договору описано предмет іпотеки, достатній для його ідентифікації. Також вказано договір купівлі-продажу, реєстраційний номер договору.

Доводи позивача та його представника про не зазначення реєстраційних даних предмета іпотеки у договорі не є тою істотною умовою, на підставі якої можна визнати договір іпотеки недійсним. Істотною умовою є опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації. А реєстраційні дані предмета іпотеки є частиною умов, щодо ідентифікації предмета іпотеки, які можуть бути зазначені у договорі. Таким чином підстав для задоволення позову по суті апеляційним судом не встановлено.

На вище встановлені обставини справи та вимоги матеріального права суд першої інстанції взагалі не звернув уваги та не дав юридичної оцінки.

Доводи позивача щодо встановлення реєстраційного номера на нерухоме майно відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно та до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» не заперечуються відповідачем, оскільки при реєстрації права власності передбачено встановлення реєстраційного номера.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивач та його представник не надали достатніх доказів в підтвердження своїх доводів, як передбачено в ст. 60 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволені позову із-за пропуску позивачем строків позовної давності суд першої інстанції виходив із того, що договір іпотеки було укладено 10 січня 2008 року, а з позовною заявою про визнання вищевказаного договору недійсним позивач ОСОБА_3 звернувся до суду лише 02 липня 2015 року, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності.

Проте з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, п. 11вбачається, що - суд встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, і зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням вимог матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову за не доведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 60 ЦПК України, на підставі ст. 334 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2015 року в даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: