Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Гвоздика П.О., Дербенцевої Т.П.,

Писаної Т.О., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 25 липня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Таскомерцбанк» (далі - АКБ «Таскомерцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 82 000 доларів США зі сплатою 12, 5 % річних до 24 липня 2032 року. За договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року право вимоги до ОСОБА_3 відступлено на користь ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 29 березня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 584 253, 69 грн, із яких 554 625 грн - тіло кредиту, 29 628, 69 грн - проценти, позивач просив стягнути вказану суму із боржника.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 584 253, 69 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що 25 липня 2007 року між АКБ «Таскомерцбанк», правонаступником якого ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 82 000 доларів США зі сплатою 12, 5 % річних до 24 липня 2032 року для придбання квартири. За договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року право вимоги до ОСОБА_3 відступлено на користь ПАТ «Дельта Банк».

08 вересня 2010 року кредитний договір викладено у новій редакції згідно договору про внесення змін і доповнень № 1, відповідно до якого процентна ставка за кредитом залишається без змін 12, 5 річних (п. 1.3.), щомісячний платіж на погашення тіла кредиту й процентів за користування ним із 10 жовтня 2010 року складає 801, 05 доларів США та підлягає сплаті до 10 числа кожного місяця (п. 3.1.1.).

Умови договору про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору передбачають підстави зміни розміру процентної ставки: п. 6.1. - зміна розміру плати за користування кредитом при відсутності порушень його умов, яка потребує укладення додаткової угоди між банком та позичальником з огляду на зміст ст. 1056-1 ЦК України; п. 8.4. - підвищення процентної ставки на 1 % за кожен факт порушення п. 5.6., п. 5.7. договору, порушення строків подання документів про реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомості та порушення строків передачі об'єкта нерухомості в іпотеку, що встановлюється від рівня поточної ставки на дату порушення зобов'язання позичальником та додаткової угоди із ним не вимагає.

Відповідно до п. 9.1. договору про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору, у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного у п. 2.1. цього договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1., п. 3.3. цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 9.2., п. 9.3. цього договору.

За довідкою ПАТ «Дельта Банк» станом на 29 березня 2013 року прострочена заборгованість відповідача за тілом кредиту 226, 82 доларів США, зі сплати процентів - 3 197, 26 доларів США (а. с. 20), у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із позовом про дострокове повернення кредиту.

За змістом ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 із липня 2012 року вносила щомісячні платежі розміром 670, 300, 600, 650, 400, 450, 600 доларів США, тобто у меншому від встановленого ануїтетного платежу 801, 05 доларів США розмірі.

Разом з тим, за розрахунком боргу ОСОБА_3 проценти починаючи із 10 липня 2012 року нараховано банком за ставкою 13, 96 % (а. с. 77). Додаткової угоди до кредитного договору, яка підтверджує правомірність такого підвищення процентної ставки за кредитом, зокрема договору про внесення змін і доповнень № 2 від 08 вересня 2010 року, на яку посилається банк у касаційній скарзі, у матеріалах справи немає. Обставин підвищення ставки за порушення позичальником умов кредитного договору, перелік яких наводить п. 8.4. договору про внесення змін і доповнень № 1, не встановлено.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що за відсутності належного розрахунку заборгованості, при застосуванні банком розміру процентної ставки, що не передбачена умовами договору, а також за відсутності даних про те, яка частина ануїтетного платежу повинна надходити на погашення тіла кредиту, а яка на погашення процентів, суд позбавлений можливості встановити розмір дійсної заборгованості відповідача.

Таким чином, обсяг грошового зобов'язання позичальника судом не встановлено у зв'язку із тим, що позивач не надав необхідних для встановлення таких обставин належних доказів.

У зв'язку з цим порушень апеляційним судом процесуального права не вбачається.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 337 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: П.О. Гвоздик

Т.П. Дербенцева

Т.О. Писана

О.В. Ступак