У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Ковалевича С.П.,

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Рівненського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк" на рішення Рівненського міського суду від 01 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк" про визнання договору іпотеки припиненим, зобов'язання вчинити певні дії.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 1 липня 2015 року позовні вимоги задоволено: визнано зобов'язання за договором іпотеки від 29 вересня 2005 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі заступника начальника філії Рівненського обласного управління відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та фізичною особою ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. в реєстрі за № 3338, припиненим.

В апеляційній скарзі на це рішення вказується на його незаконність та необґрунтованість.

Зазначається, що згідно умов кредитного договору від 29 вересня 2005 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 300 000 гривень, на забезпечення виконання якого з майновим поручителем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки квартири.

Пунктом 7.3 договору іпотеки від 29 вересня 2005 року встановлена відповідальність за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору,які не мають вартісного виразу, іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% вартості предмета іпотеки.

Згідно п.3.4.10 договору іпотеки іпотекодавець зобов'язаний одночасно з укладенням цього договору за власний рахунок застрахувати предмет іпотеки на суму оцінки, вказаної в п.1.5 цього договору, зокрема, але не виключно, від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, на користь іпотекодержателя на весь строк дії цього договору та надати іпотекодержателю належним чином оформлені відповідні документи на підтвердження вчинення таких дій. У разі настання страхового випадку за таким договором страхування іпотекодержатель набуває право вимоги до страховика.

ОСОБА_1 не виконано це зобов'язання, у зв'язку з чим Банком здійснено нарахування штрафу, який позивачкою не сплачено, чим порушено права та інтереси Банку як кредитора та іпотекодержателя, оскільки нарахований банком штраф є частиною основного зобов'язання за кредитним договором.

У п. 2 договору добровільного страхування майна від 26 жовтня 2011 року, укладеного між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Статус» та ОСОБА_1 зазначено, що цей договір набуває чинності з моменту зарахування страхового платежу на розрахунковий рахунок Страховика, а відповідно до квитанції платіж за послуги страхування було проведено 4 листопада 2011 року, що є порушенням договору іпотеки.

Підстав для задоволення позову не було, оскільки нарахований штраф є частиною основного зобов*язання за кредитним договором.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що єдиним доводом цієї скарги є посилання на те, що нарахований штраф є складовою частиною основного зобов*язання,а отже позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Однак, нараховані банком штрафні санкції не ґрунтуються на основних зобов*заннях за кредитним договором та не є прямими збитками для іпотекодержателя за договором іпотеки.

Іпотека має похідний характер від основного зобов*зання і є дійсною до припинення основного зобов*язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи те, що забезпечені іпотекою зобов*язання за кредитним договором від 29 веренся 2005 року є погашеними, зобов*язання за договором іпотеки від 29 вересня 2005 року, які є похідними від кредитного договору, теж є припиненими.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року у справі № 6-243 цс 14, в якій , зокрема, вказано, що з моменту виконання боржником зобов*язань і прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов*язків сторін, що складають зміст конкретного зобов*язального правовідношення.

Відповідно до ч.1 ст. 559, ч.1 ст. 593 ЦК України з припиненням основного зобов*язання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави.

Вказує, що за весь час розгляду цієї справи у суді відповідач не заявляв про наявність такої заборгованості у вигляді штрафу, а з врахуванням положень п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України про спеціальний річний строк позовної давності , у банку існує законодавчо встановлена заборона на стягнення такого штрафу з неї, оскільки строк позовної давності за таким зобов*язанням закінчився у жовтні 2012 року.

Надані банком довідки не є достатніми доказами на підтвердження наявності штрафу, крім того, вони надані з порушенням норм процесуального права, зокрема, ст. 131 ЦПК України , згідно якої докази подаються до початку розгляду справи по суті.

Інформація про стан заборгованості була подана відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів, а інформація про наявність заборгованості по договору іпотеки у вигляді штрафу була надана відповідачем не на виконання вимог ухвали, а додатково, а відтак не може бути прийнята судом на підставі ч.2 ст. 131 ЦПК України.

Відповідачі жодного разу не повідомляли ні боржника, ні іпотекодавця про такий штраф і не надавали такої інформації на їх письмові запити протягом 2014-2015 рр.

Просить рішення суду залишити в силі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ,суд першої інстанції вірно покликався на положення ст.598 ЦК України про те, що зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Висновки суду про припинення основного зобов*язання за кредитним договором внаслідок повної сплати кредиту станом на 6 вересня 2012 року відповідають матеріалам справи і підтверджені довідкою від 15 травня 2015 року виданою начальником головного управління обслуговування клієнтів публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 29 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ВАТ "Державний ощадний банк України" було укладено кредитний договір № 583/1, відповідно до умов якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 300 000 гривень, а позичальник зобов'язується прийняти належним чином та повернути кредит, а також проценти за користування кредитом в розмірі 9,5% річних в порядку, на умовах та у строки, визначені договором; строк остаточного повернення кредиту визначено 28 вересня 2012 року.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 29 вересня 2005 року укладено договір іпотеки між ВАТ "Держаний ощадний банк України" та ОСОБА_1, предметом якого є квартира АДРЕСА_1

Покликання в апеляційній скарзі на те, що оскільки нарахований штраф є частиною основного зобов*язання за кредитним договором, а тому підстав для задоволення позову не було, не заслуговує на увагу з огляду на те, що ПАТ"Державний ощадний банк України", заперечуючи проти виведення заставного майна із обтяження , на таку підставу наявної заборгованості, як нарахований штраф , не покликався.

В травні 2015 року відповідачем було видано як ОСОБА_1, так і ОСОБА_1 довідки про погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі 6 вересня 2012 року(а.с.31-35, т.2).

Справа у провадженні суду перебуває з березня 2014 року і відповідач лише в червні 2015 року на виконання ухвали суду від 19 травня 2015 року про надання відомостей про стан заборгованості за кредитним договором, укладеним 29 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ВАТ "Державний ощадний банк України", вказав у довідці про існування невиконаних зобов*язань за іпотечним договором у вигляді несплаченої іпотекодавцем Банку суми штрафу в розмірі 20 000 гривень(т.1 а.с.224 ,231,232), що суд вірно відхилив як доказ неналежного виконання умов кредитного договору.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених у ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"в особі Рівненського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 1 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Василевич В.С. Ковалевич С.П.