Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/5170/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивач ПАТ АКБ «Львів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 501 915,11 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством АКБ «Львів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. Відповідно до укладеного між сторонами договору № N002/112 від 05.05.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 400 000,00 грн., строком повернення до 04.05.2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,99% % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач не виконує умови взятого на себе зобов'язання, не погашає кредит та не сплачує відсотки за користування кредитом, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Оскільки у встановлений строк ОСОБА_1 кредит не погашала, відсотки за користування кредитом не сплачувала, тому банк відповідно до умов договору нарахував пеню за порушення строків погашення кредиту за період з 05.05.2014 року по 16.04. 2015 року 13 893, 88 грн. Станом на квітень 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 501 915,11 грн., яка складається з : 397 161,67 грн. - заборгованість за кредитом; 86 887,96 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; заборгованість по комісії за адміністративним кредитом 3 971,60 грн; пеня за порушення строків погашення кредиту за період з 05.05.2014 року по 16.04. 2015 року 13 893, 88 грн.

Тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № N002/112 від 05 травня 2014 року у розмірі 501 915,11 грн.

У судове засідання представник позивача зявився. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судове засідання відповідача з`явилася.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді справи судом встановлено, що 05 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк «Львів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № N002/112 .

За умовами даного договору ОСОБА_1 отримала у позивача ПАТ АКБ «Львів» кредит у розмірі 400 000,00 грн.,

Відповідно до п.3.2 кредитного договору встановлено, що плата за користування кредитом встановлюється 24,99% річних.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору термін погашення кредиту встановлено до 04.05.2024 року.

Відповідно до п.3.5 кредитного договору визначено, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця на суму фактичної заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно у році 360 днів) з дати видачі кредиту по дату повернення кредиту позичальником, періодами з першого по останнє число місяця. При нарахуванні процентів враховується день видачі та не враховується день погашення кредиту.

Пунктом 3.1.2 кредитного договору сторони визначили, що за надання кредиту позичальник сплачує банку в порядку та строки визначені цим договором, комісію за адміністрування кредиту, що нараховується та сплачується щомісячно в розмірі 0,20% від суми фактичної заборгованості по кредиту.

Згідно п.3.6. кредитного договору комісія за адміністрування кредиту нараховується щомісячно на суму фактичної заборгованості по кредиту станом на останній робочий день місяця та на день повного повернення кредиту.

Згідно п.6.1. кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором позичальник, банк вправі нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної процентної ставки, що діяла у період прострочки, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки.

У відповідності до п.5.1 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим Договором, та/або додатками до нього.

Суд, проаналізувавши зміст відносини, які виникли між сторонами приходить до в висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 546-559, 1054-1056-1 ЦК України (Кредит).

Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як уже зазначалося вище, в п. 1.1 кредитного договору сторони погодили, що банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 400 000,00 грн та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 скористався наданими банком послугами, а саме отримала кредитні кошти в розмірі 400 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.299376/1677/706 від 06 травня 2014 року(а.с.16).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним договором.

Статті 526, 525, 610 ЦК України, визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У статті 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Уклавши Кредитний договір, Позичальник взяв на себе зобов'язання повертати Кредит в обумовлений строк. З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 2 статті 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позичальник не виконав умов Кредитного договору чим порушив норми вищезазначених статей, тому до нього повинні застосовуватися положення статті 611 ЦК України, які передбачають правові наслідки за порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України божник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

11 лютого 2015 року ПАТ АКБ «Львів» направив на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу №111/0-12 про зобовязання сплати заборгованості за кредитним договором. У випадку не усунення порушень у встановлений строк, банк розпочне процедуру примусового стягнення всієї суми заборгованості по кредитному договору, в тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки..

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на квітень 2015 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 501 915,11 грн., яка складається з: 397 161,67 грн. - заборгованість за кредитом; 86 887,96 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; заборгованість по комісії за адміністративним кредитом 3 971,60 грн; пеня за порушення строків погашення кредиту за період з 05.05.2014 року по 16.04. 2015 року 13 893, 88 грн.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з позичальника є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та умовах укладених між позивачем та відповідачем кредитного договору.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що доводи заперечення відповідачки проти позову не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов відлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжний документ за №95_10 від 05 травня 2015 року. Тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору у розмірі 3654,00 грн підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 546, 548, 549, 550, 551, 553, 554, 610, 611, 612, 624, 625, 1050,1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент.номер - НОМЕР_1) на користь ПАТ АКБ «Львів» () заборгованість за Кредитним договором №N002.112 від 05.05.2014 в розмірі 501 915,11 (Пятсот одна тисяча девятсот п'ятнадцять) гривень 11 кой. з яких: заборгованість по кредиту - 397 161,67 гривень; заборгованість по процентах - 86 887,96 гривень; заборгованість по комісії за адміністрування кредитом - 3 971,60 гривень; нарахована пеня за період з 05.05.2014р. по 16.04.2015р.- 13 893,88 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент.номер - НОМЕР_1) на користь ПАТ АКБ «Львів» () витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Нікушин