2/243/3016/2015
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючої - судді Профатило П.І.,
при секретарі - Каліух К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Слов'янську справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
В С Т А Н ОВ И В :
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.
Відповідач, Фонд державного майна України, в судове засідання не з'явився, однак Голова Фонду направив на адресу суду заперечення, в яких вимоги позивача не визнав, просив суд розглянути справу у відсутності їх представника, відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що Постановою Господарського суду Донецької області від 18.06.2013 року у справі № 42/4б ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу, ліквідатором призначено ОСОБА_2 Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Рішеннями Словянського міськрайонного суду від 19.04.2013 року № 243/2444/13-ц з ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування» на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 4123,81 грн. та моральну шкоду у сумі 500,00 грн. (а.с. 3-4).
Рішеннями Словянського міськрайонного суду від 29.11.2013 року № 243/10980/13-ц з ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування» на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 9069,98 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 3335,58 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 200,00 грн. (а.с. 5-7).

Постановою Господарського суду Донецької області від 18.06.2013 року у справі № 42/4б ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно з абзацом 15 частини 1 статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обов'язок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема, із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобовязального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність.

Згідно із ч.1 ст. 176 ЦК України, розмежування відповідальності за зобовязаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ЦК у ст. 176 закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобовязаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобовязаннями юридичної особи, учасник(засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями його учасника(засновника). Вказівка на субсидіарну відповідальність держави, АРК, територіальних громад, як засновників створених ними юридичних осіб публічного права, яку містить норма ст. 176 ЦК, яка передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами.

Частиною 2 статті 152 ЦК України, частиною 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

З врахуванням викладеного, можливо прийти до висновку, що правовідносини, які склалися між ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування» та Фондом державного майна, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст.ст. 152, 176 ЦК України, а тому положення ст. 77 ГК України на ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування» та Фонду держмайна України не розповсюджуються.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми по день винесення рішення не підлягають задоволенню, оскільки фонд держмайна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування», оскільки не є правонаступником ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування».

У звязку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди у суду немає.

Вирішуються питання про стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних, у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Як достовірно встановлено у судовому засіданні, відповідач не є правонаступником ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування», та не несе субсидіарної відповідальності, а тому не відповідає по боргах підприємства, ні як правонаступник ні, в силу чинного законодавства, як засновник вказаного підприємства, а тому з підстав, на які посилається позивач, стягнення інфляційних та трьох процентів річних з відповідача судом не вбачається.

Окрім наведеного, суд зважає на те, що в даному випадку йдеться мова про виникнення трудового спору між роботодавцем ДП «Український науково дослідний інститут металургійного машинобудування» та колишнім працівником, який вирішений судом на користь працівника.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами трудових, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

У звязку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних у суду немає.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору по справі, то відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.3, 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 111, 152, 176, 619, 625 ЦК України, ст. 77 ГК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_3