Провадження №2/761/6488/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Експобанк» про визнання зобов»язання припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання припиненим у зв»язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі зобов»язання позивача ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «Експобанк» за договором кредиту від 06.04.2007 року в частині заборгованості в розмірі - 500 000 грн.; просив визнати відсутнім у ПАТ «КБ «Експобанк» права на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в вказаному ж розмірі.

Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 06.04.2007 року було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №20/07, за умовами якого позивачу було відкрито кредитну лінію та надано кредит на споживчі потреби в розмірі - 666 650 до 31.03.2015 року. Станом на 13.02.2015 року заборгованість позивача перед банком по кредиту становить - 729 334,93 грн.

18.03.2015 року ОСОБА_1 уклав із ПрАТ «Український страховий капітал» договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого позивач отримав право вимоги,що належало ПрАТ «УСК» на підставі договору банківського вкладу «Строковий» від 06.08.2014 року в сумі - 500 000 грн., повідомивши банк про припинення його зобов»язань в сумі - 500 000 грн. у зв»язку з поєднанням в одній особі боржника і кредитора та просив банк припинити його зобов»язання на цю суму.

Між тим, позивач отримав від банку відмову, тому звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав, де посилаючись на вимоги ст.ст. 509, 512, 514, 598, 606, 626 ЦК України, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, зазначаючи про поєднання боржника і кредитора в одній особі позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але направив до суду письмові заперечення проти позову, де просив в його задоволенні відмовити. Зокрема, зазначив, що на підставі рішення №97 від 25.09.2014 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про запровадження у банку тимчасової адміністрації у фінансовій установі. Відповідно до постанови Правління НБУ №41 від 22.01.2015 р. прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку та призначено відповідальну особу Фонду на здійснення ліквідації фінансової установи строком з 26.01.2015 р. Зазначив, що Уповноважена особа Фонду, відповідно до вимог чинного законодавства України діє від імені банку та має право підпису договорів. Законодавством визначено порядок та черговість задоволення вимог кредиторів після прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Послався на вимоги ст.ст.45, 49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо наданого законом 30-ти денного строку на звернення із вимогами до банку з часу введення в ньому ліквідації. Будь-які інші вимоги, що надійшли після закінчення вказаного строку вважають погашеними, крім вимог в межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Уповноважена особа фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, а порядок і черговість задоволення вимог до банку визначена ст.52 вказаного Закону. За таких обставин просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові заперечення відповідача та матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що 06.04.2007 року між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної ліній №20/07, за умовами якого позивачу було відкрито кредитну лінію та надано кредит на споживчі потреби в розмірі - 150 000 доларів США. (а.с.8-9)

01.04.2014 року між сторонами було укладено договір №16 до вказаного договору відновлювальної кредитної лінії від 06.04.2007 року, за умовами якого ОСОБА_1 зобов»язався повернути в банк визначену сторонами суму кредиту в розмірі - 666 650 грн. до 31.03.2015 року (а.с.21)

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

06.08.2014 р. між ПрАТ «Український страховий капітал» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк» «Експобанк» було укладено договір банківського вкладу «Строковий» №03/082014, за умовами якого ПрАТ «Україснький страховий капітал» розмістив в Банку строковий банківський вклад у розмірі - 500 000 грн. на строк до 07.09.2014 року (а.с.25).

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором.

Згідно довідки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» від 30.04.2015 року ПАТ «Український страховий капіталк» визнано кредитором банку та внесено у до переліку акцептованих вимог кредиторів банку в сумі - 500 000 грн. до 7-ї черги (а.с.26)

18.03.2015 року ОСОБА_1 уклав із ПрАТ «Український страховий капітал» договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого позивач отримав право вимоги до ПАТ «КБ «Експобанк», що належало ПрАТ «УСК» на підставі договору банківського вкладу «Строковий» від 06.08.2014 року в сумі - 500 000 грн.

За приписами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За умовами договору про відступлення права вимоги в зобов'язанні ПрАТ «УСК» передає новому кредиторові ОСОБА_1, а останній приймає право вимоги і стає кредитором ПАТ «КБ «Експобанк» по договору банківського «Строковий» від 06.08.2014 року в сумі - 500 000 грн.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 направляв в адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги та про припинення зобов»язання в сумі - 500 000 грн., де просив припинити його зобов»язання перед банком на цю суму з 18.03.2015 року (а.с.27-28).

Між тим, листом від 21.05.2015 року ПАТ «КБ «Експобанк» направив позивачу лист-відмову в задоволенні його заяв, посилаючись на вимоги ст.ст.509, 606 ЦК України, оскільки поєднання в одній особі боржника і кредитора шляхом його злиття, поєднання не відбулось, а встановлені ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження не надають банку право задовольняти будь-які вимоги кредиторів до затвердження реєстру акцептованих кредиторів та задоволення вимог попередньої встановлених черг.

За умовами ч.ч.1,2,4 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов'язань на певних підставах не допускається.

Згідно ст.606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

З аналізу вказаної норми матеріального права вбачається, що в даному випадку із припиненням зобов»язнання законодавець пов»язує таке поєднання внаслідком правонаступництва, причому як загального, так і сингулярного. Так, для фізичних осіб поєднання можливе внаслідок спадкування, коли, наприклад, боржник є спадкоємцем свого кредитора. Для юридичних осіб подібна ситуація може виникнути внаслідок ліквідації з правонаступництвом (злиття, приєднання тощо).

Між тим, в даному випадку припинення зобов»язання в розумінні ст.606 ЦК України не відбулось, оскільки наявні усі три особи - банк, боржник - ОСОБА_1 та ПрАТ «УКС» - вкладник.

З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання його зобов»язань перед банком припиненими не ґрунтуються на вимогам норм матеріального права, тому задоволенню не підлягають.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, і це не заперечується представником позивача, на підставі рішення №97 від 25.09.2014 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про запровадження у банку тимчасової адміністрації.

В подальшому постановою Правління НБУ №41 від 22.01.2015 р. прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку та призначено відповідальну особу Фонду на здійснення ліквідації фінансової установи з 26.01.2015 р.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно ж до п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

В свою чергу положеннями ч. 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку

Відповідно до приписів ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

За ч.ч.2-4 ст.49 вказаного Закону протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

4. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Згідно ч.ч.6, 8 вказаного Закону Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

З огляду на надані позивачем докази вбачається, що останній звернувся до банку із вимогою про припинення зобов»язання в травні 2015 року, тобто з пропущенням встановлено 30-ти денного строку для звернення до банку з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону про ліквідацію банку, що встановлена як 26.01.2015 року.

З огляду на відсутність доказів звернення позивачем до банку у встановлений 30-ти денний строк, вимоги позивача є безпідставними, оскільки їх правомірність в суді не доведена.

Як вже зазначалося вище, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Таким чином, заявлених позивачем вимог у вказаному переліку немає, що унеможливлює задоволення таких його вимог до банку.

За ч.4 вказаної статті Закону встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Як вбачається з довідки ПАТ «КБ «Експобанк» від 30.04.2015 року вкладник ПрАТ «УСК», правонаступником якого є позивач із вимогою - 500 000 грн. включений до 7-ї черги (а.с.26).

Враховуючи те, що позивачем у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів, що на сьогоднішній день задоволені вимоги кредиторів першої-шостої черги, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 поряд із іншими підстави для відмові у позові ще і є передчасними.

Крім того, вказаний порядок повернення коштів є єдиним способом задоволення вимог кредиторів Відповідача за встановлених Законом особливостей, норми якого є спеціальними нормами та такими, що обов»язково застосовуються до правовідносин, які виникли у зв»язку з виведенням неплатоспроможних банків з ринку.

За приписами ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За таких обставин, зважаючи на розпочату процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Експобанк» уповноважений представник Фонду має діяти в межах положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак обраний позивачем спосіб захисту суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.15, 512,1058 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Експобанк» про визнання припиненим зобов»язання за договором відновлювальної кредитної лінії №20/07-USD-CК від 06.04.2007 року, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: