Справа № 481/1297/15-ц
Провадж.№ 2/481/516/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

26.11.2015 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В. за участю секретаря Кузьміної Н.П., відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області справу за позовом ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Новобузькому районі Миколаївської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з фізичної особи за боргом, який виник у неї у зв'язку зі здійсненням підприємницької діяльності,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Новобузькому районі Миколаївської області звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з фізичної особи за боргом, який виник у неї у звязку зі здійсненням підприємницької діяльності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на обліку в управлінні пенсійного фонду України в Новобузькому районі Миколаївської області перебувала фізична особа підприємець ОСОБА_1, як платник внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. З загальнообовязкове (далі - Закон № 1058) особами, що підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню (застрахованими особами) визначені фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з п. 5 ст. 14 Закону № 1058 застраховані особи, зазначені в п. З та 4 ст.11 цього Закону є страхувальниками, а у відповідності до ч.І ст. 15 Закону № 1058 - платниками страхових внесків.

Згідно самостійно поданого відповідачем ОСОБА_3 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України, відповідачем нараховано страхові внески за 2010 рік у сумі 1828,80 грн. Своєчасно нараховані суми сплачені не були, в результаті чого утворилась недоїмка. Тому відповідно до ст..106 Закону № 1058 відповідачу ОСОБА_1 було надіслано вимогу № Ф-7у від 07.04.2011 року. Відповідач отримавши вимогу, в передбачені законом терміни не оскаржив, тому вимога вважається узгодженою, але борг в сумі 1206,40 грн залишається несплаченим до цього часу.

07.07.2014 року набрав чинності Закон України від 13.05.2014 року № 1258 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб підприємців за заявниць ким принципом», згідно з яким фізичні особи підприємці виключаються з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців за заявниць ким принципом у строк до одного дня.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність як фізичної особи - підприємця 31.07.2014 року.

Оскільки заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 виникла під час здійснення ним підприємницької діяльності, припинення якої не дає права фізичній особі ухилитись від сплати боргу, що виник у звязку з веденням підприємницької діяльності. Посилаючись на ч.4 ст. 6 Закону № 2463 просить суд стягнути з відповідача заборгованість на користь позивача в розмірі 1206,40 грн..

В судове засідання представник позивача не зявилась, направила до суду заяву, в якій просила позов розглядати без представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, однак пояснив, що його підприємницька діяльність не приносить прибутку, він хворів на тяжке захворювання, а тому в нього немає матеріальної можливості повністю погасити борг.

Вислухавши доводи відповідача, дослідив матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З 01.01.2011 року набрав законної сили загальнообовязкове, яким визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Державної реєстраційної служби України відповідач по справі з 30.08.1996 року зареєстрована як фізична особа підприємець ( а.с.10).

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 6 Закону № 2464 ( в редакції, що діяла до 11.08.2013 року) відповідач ОСОБА_1 зобовязаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Заборгованість ФОП ОСОБА_1 по страховим внескам до Пенсійного фонду України на суму 1206,40 грн. виникла станом на 19.08.2015 року за звітний період 2010 року що підтверджується розрахунком заборгованості по страховому внеску ( а.с. 6).

Відповідно до відомостей з реєстру страхувальників ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність 31.07.2014 року, про що була публікація в ЗМІ 07.08.2014 року ( а.с.11).

Відповідно до ч.4 ст. 6 Закону № 2464 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця така фізична особа користується правами, виконує обовязки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалась нею як фізичною особою підприємцем. Судом встановлено, що заборгованість у відповідача перед позивачем виникла під час здійснення ним підприємницької діяльності, припинення якої не дає права фізичній особі ухилятися від сплати боргу, що виник у звязку з веденням підприємницької діяльності

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлена така підстава виникнення цивільних прав і обовязків, як завдання матеріальної (майнової) шкоди іншій особі. Тобто, завдання шкоди є деліктним зобовязанням. Вчинення особою делікту є підставою для захисту порушених прав потерпілої особи та притягнення завдавача шкоди до передбаченої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачений такий спосіб захисту порушеного права або інтересу, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності умов відповідальності, передбачених законом.

Такими умовами є протиправність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою (шкода має бути обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди); вина завдавача шкоди, за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

У цьому випадку, протиправні дії відповідача полягають у не сплаті в повному обсязі страхових внесків, штрафної санкції та пені під час перебування в статусі страхувальника, тобто порушенні статей 17, 20, 106 Закону № 1058. Не сплата в повному обсязі страхових внесків, штрафної санкції та пені, яка потягла за собою виникнення заборгованості, підтверджується такими документами, як звіт відповідача за 2010 рік про нараховані страхові внески, узгодженою вимогою ОСОБА_2 про сплату боргу, яка відповідачем отримана та не оскаржена, рішеннями про застосування фінансової санкції та пені та розрахунком позовних вимог.

Шкода (або збитки) як така, полягає в ненадходженні до Пенсійного фонду тих страхових внесків, фінансової санкції та пені, які б мали надійти до його бюджету за умови правомірної поведінки Відповідача (виконання ним своїх обовязків, як страхувальника) і були б спрямовані Пенсійним фондом на цілі, передбачені статтею 73 Закону № 1058.

Причинний звязок між протиправними діями ОСОБА_4 і ненадходженням коштів до Пенсійного фонду є прямим, оскільки, власноруч визначивши розмір свого зобовязання, отримавши рішення про застосування фінансової санкції та пені, відповідач не сплатив в повному обсязі вказані кошти до Пенсійного фонду, і саме такі його дії призвели до ненадходження коштів до бюджету Пенсійного фонду в сумі 1206,40 грн.

Несплати відповідачем боргу завдає матеріальної шкоди бюджету Пенсійного України та бюджету держави в цілому, чим ускладнює виконання Пенсійним фондом України завдань повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій.

Відшкодування шкоди в цьому випадку має здійснюватися незалежно від наявності вини відповідача або її форми, враховуючи пряму вказівку на це в законі: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058).

Суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ґрунтовані на законних вимогах.

При зверненні до суду позивачем судові витрати не сплачувались. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 10, 11, 60 ЦПК України, ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Новобузького району Миколаївської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з фізичної особи за боргом, який виник у неї у зв'язку зі здійсненням підприємницької діяльності задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 пенсійного фонду України Новобузького району Миколаївської області заборгованість у розмірі 1206 ( одна тисяча двісті шість) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Рішення суду може бути оскаржен до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через Новобузький районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення .

Суддя: