САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/2227/15-ц
Провадження № 2/206/757/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"04" грудня 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську в порядку ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Представник Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» звернувся до суду з позовом в якому просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, провул. Здоров'я,12, мотивуючи тим, що між банком та відповідачем 13 вересня 2007 року був укладений кредитний договір №DNU0GK08661528. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 13 вересня 2007 року був укладений договір іпотеки №DNU0GK08661528. 11 вересня 2013 року судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, провул. Здоров'я,12 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Представника позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що 13 вересня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №DNU0GK08661528 .

Цього ж дня з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки для забезпечення своєчасного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 13 вересня 2007 року, згідно з яким в іпотеку банку було передано будинок №12 по провул. Здоров'я в м. Дніпропетровськ, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром №9992 ОСОБА_4

Так, згідно з частинами 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним 13 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3, звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок №12 по провул. Здоров'я в м. Дніпропетровськ. Дане рішення ухвалою Самарського районного суду від 9 червня 2015 року було скасовано та справу призначено справу на новий розгляд.

Ухвалою суду від 8 липня 2015 року провадження по даній справі було зупинено до винесення рішення по вищезазначеній справі.

20 липня 2015 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було повторно ухвалено рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним 13 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3, звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок №12 по провул. Здоров'я в м. Дніпропетровськ. Рішення набрало законної сили 18 серпня 2015 року.

За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи після ухвалення судом останнього рішення від 20 липня 2015 року позивачем на адресу відповідача не направлялася письмова вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки.

Враховуючи, що позивачем не були дотримані вимоги статті 40 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення відповідачу вимоги про добровільне виселення, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215, 224-226 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко